Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 квітня 2017 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі: Попович О.В., Завгородньої І.М., Мазур Л.М.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про поділ домоволодіння та встановлення порядку користування земельною ділянкою, за касаційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Чернігівського районного суду Чернігівської області від 18 липня 2016 року, рішення апеляційного суду Чернігівської області від 31 серпня 2016 року,

в с т а н о в и л а :

У серпні 2015 року ОСОБА_4 звернулася до суду з указаним позовом, в якому просила поділити між нею та відповідачем житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, згідно з варіантом будівельно-технічної експертизи та встановити порядок користування земельною ділянкою згідно з варіантом експертизи.

На обґрунтування заявлених позовних вимог зазначала, що є власником 1/2 частини вказаного житлового будинку з надвірними будівлями. Власником іншої частини будинку є ОСОБА_5, якому також належить на праві власності земельна ділянка, на якій розміщений спірний житловий будинок. Однак, відповідач не дозволяє їй користуватись вказаною земельною ділянкою.

Враховуючи, що досягти згоди про порядок користування спірним майном співвласники не можуть, просила задовольнити її позовні вимоги на підставі ст. ст. 364, 377, ст. 120 ЗК України.

Рішенням Чернігівського районного суду Чернігівської області від

18 липня 2016 року позовні вимоги ОСОБА_4 задоволено частково.

Розділено в натурі житловий будинок з господарськими спорудами, що знаходиться в АДРЕСА_1.

Виділено у власність ОСОБА_4 на 1/2 частини: тамбур І площею 4,8 кв.м, вартістю 11 552 грн, кладову 1-3 площею 4,8 кв.м, вартістю

11 552 грн, веранду 1-4 площею 9,3 км.м, вартістю 22 382 грн, кімнату 1-5 площею 14,1 кв.м, вартістю 33 935 грн, кімнату (частина кімнати 4,2х2,15=9,05) площею 9,05 кв.м, вартістю 21 781 грн, колодязь К1, вартістю 5 867 грн, ворота № 1, вартістю 2 933 грн, частину сарая Б-1( 4,7х10,8 =50,8 кв.м), вартістю 36 668 грн, всього по домоволодінню, вартістю 146 670 грн.

Виділено у власність ОСОБА_5 на 1/2 частини: толочну 1-1 площею 10,6 кв.м, вартістю 25 511 грн, кухню 1-2 площею 5,0 кв.м, вартістю

12 034 грн, кімнату 1-6 площею 10,3 кв.м, вартістю 24 789 грн, кімнату 1-7 площею 13,5 кв.м, вартістю 32 491 грн, кімнату 1-8 (частина приміщення 0,63х4,20=2,65 ) площею 2,65 кв.м, вартістю 6 378 грн, льоху В-1, вартістю

8 800 грн, гаражу Г-1, вартістю 26 401 грн, сарай А1-1, вартістю 2 934 грн, частину сарая Б-1 (4,7х2,2) 10,2 кв.м, вартістю 7 333 грн, а всього вартістю 146 671 грн.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 50 коп. грошової компенсації для порівняння ідеальних часток у домоволодінні.

Для забезпечення ізольованого користування частками, що пропонується виділити кожній із сторін зобов'язано виконати наступні ремонтно - будівельні роботи:

ОСОБА_5 - влаштувати дверний проріз між приміщеннями 1-7 та 1-6; 1-2 та 1-6; влаштувати перегородку для розподілу сараю Б-1, як схематично зображено в Додатку № 5; ОСОБА_4 - закласти дверний проріз між приміщеннями 1-5 та 1-6; 1-1 та І; ОСОБА_5 та

ОСОБА_4 у рівних частинах - влаштувати перегородку між приміщеннями 1-7 та 1-8 як схематично зображено в додатку № 1 до висновку експертизи.

Зобов'язано ОСОБА_4 та ОСОБА_5 розробити відповідні проекти та виконати інженерне забезпечення кожної квартири відповідно до діючих норм і правил, технічних умов експлуатуючих організацій.

Виділено ОСОБА_4 у власність частину земельної ділянки для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,0238 га (238 кв.м), яка розташована в межах: від т. А до т. Б -

21,55 м + 4,31 м + 10,84 м; від т. Б до т. В - по лінії розподілу господарської споруди; від т. В до т. Г - 1,00 м + 11,74 м + 1,90 м; від т. Г до т. Д - по лінії розподілу житлового будинку; від т. Д до т. А - 1,00 м + 5,00 м + 19,48 м + 19,07 м + 3,01 м.

Встановлено на частині земельної ділянки для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що виділена ОСОБА_4, земельний сервітут на користь ОСОБА_5, площею 0,0051 га (51 кв. м). Земельна ділянка площею 0,0051 га розташована в межах: від т. А до т. Б - 4,99 м + 4,31 м; від т. Б до т. В - по стіні господарської споруди + 1,37 м + 1,90 м; від т. В до т. Г - по стіні житлового будинку; від т. Г до т. А - 3,20 м + 4,17 м + 2,51 м + 3,01 м.

В задоволенні іншої частини позовних вимог ОСОБА_4 відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 737 грн 23 коп. в рахунок понесених нею судових витрат.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь держави 3 219 грн 48 коп. судового збору.

Рішенням апеляційного суду Чернігівської області від 31 серпня

2016 року рішення Чернігівського районного суду Чернігівської області від

18 липня 2016 року змінено в частині розподілу судових витрат.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 в рахунок відшкодування судових витрат пов'язаних з розглядом справи в сумі

1 637 грн 23 коп.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь держави 2 667 грн 78 коп.

У касаційній скарзі ОСОБА_5, посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права, просить змінити рішення суду першої інстанції в частині відшкодування та розподілу судових витрат та скасувати рішення суду апеляційної інстанції, ухвалити в цій частині нове рішення, яким стягнути з ОСОБА_5 на користь

ОСОБА_4 482 грн 62 коп. в рахунок відшкодування понесених нею судових витрат, стягнути з ОСОБА_5 на користь держави 518 грн 51 коп. судового збору, стягнути з ОСОБА_4 на користь держави 518 грн

51 коп. судового збору. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Як вбачається за змісту касаційної скарги ОСОБА_5 оскаржує судові рішення попередніх інстанцій лише в частині розподілу судового збору, а тому в іншій частині судові рішення не підлягають перегляду в касаційному порядку.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Заслухавши доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваних судових рішень в межах касаційного оскарження, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Згідно з ч. 3 ст. 332 ЦПК Українисуд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Відповідно до положень ст. 335 ЦПК Українипід час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову та розподіляючи судові витрати, суд першої інстанції, керуючись ст. 88 ЦПК України, виходив із того, що на користь позивача підлягає стягненню сплачена нею сума судового збору у розмірі 509 грн 23 коп., при цьому враховуючи недоплату позивачем судового збору при подачі позову, сума, яка підлягає стягненню з ОСОБА_5 в дохід держави становить 3 219 грн 48 коп. Крім того, судом проведено взаємозалік витрат з оплати судових експертиз, у зв'язку із чим на користь ОСОБА_4 стягнуто також 228 грн.

Змінюючи рішення суду першої інстанції в частині розподілу судових витрат, суд апеляційної інстанції виходив із того, що при подачі позову позивачем було заявлено одну вимогу майнового характеру щодо поділу будинку в цілому, вартість якого становить 293 341 грн, а також вимогу немайнового характеру щодо встановлення порядку користування земельною ділянкою. При цьому ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції задовольнив вимогу про поділ будинку в повному обсязі, а при вирішенні питання про встановлення порядку користування вийшов за межі позовних вимог та задовольнив дані вимоги шляхом надання позивачу земельної ділянки для обслуговування житлового будинку та господарських споруд. Враховуючи, що законодавством не передбачено додаткового внесення судового збору у випадках виходу судом за межі позовних вимог, суд апеляційної інстанцій дійшов висновку про розподіл судового збору виходячи зі змісту заявлених ОСОБА_4 позовних вимог.

Висновок суду апеляційної інстанції є законним та обґрунтованим, відповідає фактичним обставинам справи та вимогам закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Згідно роз'яснень, наданих у п. 36 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

№ 10 від 17 жовтня 2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», вимога пропорційності присудження судових витрат при частковому задоволенні позову (ч. 1 ст. 88 ЦПК України) застосовується незалежно від того, за якою ставкою сплачено судовий збір, (наприклад, його сплачено за мінімальною ставкою, визначеною Законом України «Про судовий збір»). Якщо вимогу пропорційності розподілу судових витрат при частковому задоволенні позову точно визначити неможливо (наприклад, при частковому задоволенні позову немайнового характеру), то судові витрати розподіляються між сторонами порівну.

Враховуючи, що позивачем заявлено дві вимоги, а саме про поділ будинку та встановлення порядку користування земельною ділянкою, перша з яких задоволена повністю, а при вирішенні другої суд першої інстанції вийшов за межі позовних вимог та задовольнив її шляхом надання земельної ділянки для обслуговування житлового будинку та господарських споруд, правильним є висновок суду апеляційної інстанції про розподіл судових витрат згідно заявлених ОСОБА_4 позовних вимог, оскільки додаткова сплата судового збору при виході судом за межі позовних вимог не передбачена. При цьому зазначення судом про часткове задоволення позову не є у даному випадку підставою для пропорційного розподілу судових витрат, оскільки судом фактично задоволено вимогу про визначення порядку користування земельною ділянкою, проте у інший спосіб, ніж було зазначено позивачем.

Суд апеляційної інстанції правильно врахував, що позовні вимоги про поділ ставились щодо будинку в цілому, вартість якого не оспорювалась сторонами, а тому судовий збір згідно ст. 80 ЦПК України та ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» повинен обчислюватись від повної вартості будинку. Судом вірно зазначено, що сума судового збору, яка підлягала сплаті при поданні даного позову, становила 3 177 грн 01 коп. (2933 грн

41 коп. - за вимогу майнового характеру + 243 грн 60 коп. за вимогу немайнового характеру).

Крім того, судом взято до уваги, що при поданні позову ОСОБА_4 сплатила судовий збір не в повному обсязі, а тому недоплачена частина судового збору підлягає стягненню в порядку розподілу судових витрат в дохід держави.

Також судом правильно здійснено взаємозалік сум щодо розподілу витрат на проведення судових експертиз, щодо якого ОСОБА_5 не заперечує у своїй касаційній скарзі.

Суд апеляційної інстанції вірно визначився із характером спірних правовідносин, правильно застосував норму права, яка підлягає застосуванню, законно та обґрунтовано дійшов висновку про зміну рішення суду першої інстанції в частині розподілу судових витрат. При цьому враховуючи, що рішення суду першої інстанцій в частині розподілу судових витрат повністю змінене рішенням апеляційного суду, відсутні підстави для його скасування чи залишення в силі після касаційного перегляду.

Відповідно до ч. 1 ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Із врахуванням наведеного колегія суддів дійшла висновку, що доводи касаційної скарги та зміст оскаржуваних судових рішень, не дають підстав для висновку про те, що судом апеляційної інстанції при розгляді справи були допущені порушення норм процесуального права, які відповідно до

ст. ст. 338-341 ЦПК України є підставами для скасування судового рішення.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення апеляційного суду Чернігівської області від 31 серпня

2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: О.В. Попович

І.М.Завгородня

Л.М. Мазур