Справа № 346/4617/16-ц
Провадження № 22-ц/779/353/2017
Головуючий у 1 інстанції Димашок В. П.
Суддя-доповідач Фединяк В.Д.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 лютого 2017 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого-судді Фединяка В.Д.

суддів: Горблянського Я.Д., Матківського Р.Й.

секретаря Петріва Д.Б.

з участю ОСОБА_2 його представника ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, третя особа на стороні відповідача приватний нотаріус Коломийського міського нотаріального округу Галян Галина Михайлівна про визнання договору дарування квартири недійсним та застосування наслідків недійсності правочину за апеляційною скаргою представника ОСОБА_4 ОСОБА_3 на рішення Коломийського міськрайонного суду від 12 січня 2017 року,

в с т а н о в и л а :

У серпні 2016 року ОСОБА_4 звернувся в суд з указаним позовом і просив визнати недійсним договір дарування квартири АДРЕСА_1 від 22 жовтня 2013 року укладеного між ним та ОСОБА_5 і посвідченого приватним нотаріусом Коломийського нотаріального округу Галян Галиною Михайлівною та поновлення право власності на вказану квартиру, посилаючись на те, що він укладав вказаний договір під час лікування у психіатричному відділенні Коломийського ЦРЛ і не бажав дарувати ОСОБА_5 належну йому квартиру, так як іншого житла не має. Вважав, що при укладенні зазначеного договору дарування укладає договір довічного утримання, оскільки відповідач після підписання такого договору ополатив його лікування, обіцяв зробити ремонт квартири та найняв для його догляду сторонню особу. Проте, через чотири дні після підписання договору покинув його, виїхав за кордон де перебуває понад дев'ять років, не підтримує з ним відносин і не цікавиться його життям.

Рішенням Коломийського районного суду від 12 січня 2017 року ОСОБА_4 відмовлено у задоволенні позову.

В апеляційній скарзі представника ОСОБА_4 ОСОБА_3 ставиться питання про скасування оскаржуваного рішення з ухваленням нового про задоволення позову, вказуючи на те, що суд неповно з'ясував обставини справи, дав неправильну оцінку поданим доказам, допустив порушення норм матеріального і процесуального права й ухвалив незаконне рішення. На думку апелянта, суд не врахував того, що волевиявлення ОСОБА_4 було спрямоване не на укладення договору дарування квартири, він думав, що укладає договір довічного утримання з сином. Вказує, що іншого житла не має, зареєстрований і проживає у спірній квартирі.

У судовому засіданні ОСОБА_4 та його представник ОСОБА_3 апеляційну скаргу підтримала, просить задовольнити цю скаргу.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи та перевіривши відповідно до ст. 303 ЦПК України наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку про задоволення апеляційної скарги з таких підстав.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої виходив з того, що позивач ОСОБА_4 не надав суду доказів того, що його право порушено, а саме, що оспорюваний правочин був вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною, або внаслідок впливу тяжкої обставини, крім того позивач на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним не надав доказів, що він помилився щодо обставин, які мають істотне значення, природи правочину, прав та обов'язків сторін.

Висновок суду є передчасним і погодитись з ним не можна.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 нележала квартира АДРЕСА_1 - 1/2 частина на підставі Договору купівлі-продажу від 23.10.2000р. та 1/2 частина на підставі Свідоцтва про право на спадщину від 26.12.2006р. після смерті дружини.

22 жовтня 2013 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 було укладено договір дарування зазначеної квартири згідно якого ОСОБА_4 подарував, а ОСОБА_5 прийняв у дар квартиру АДРЕСА_1.

Згідно із ч. 3 ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом (ч. 1 ст. 229 ЦК України).

У ч. 1 ст. 229 ЦК України розкривається також зміст помилки, яка може призвести до недійсності правочину. Помилка - це неправильне сприйняття особою фактичних обставин правочину, що вплинуло на її волевиявлення, за відсутності якого можна було б вважати, що правочин не був би вчинений.

Так, помилка може виникнути внаслідок необачності або самовпевненості учасників правочину, невірного розуміння сторонами одна одної в ході переговорів, невірного тлумачення закону, дій третіх осіб тощо.

З роз'яснень, які викладені в п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду справ про визнання правочинів недійсними», убачається, що правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину, мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним.

Відповідно до положень ст. 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність.

Виходячи зі змісту ст. ст. 203, 717 ЦК України договір дарування вважається укладеним, якщо сторони мають повну уяву не лише про предмет договору, а й досягли згоди про всі його істотні умови.

Договір, що встановлює обов'язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування, правовою метою якого є передача власником свого майна у власність іншої особи без отримання взаємної винагороди.

Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 18 червня 2014 року № 6-69цс14, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів.

Судом встановлено, що перебуваючи на лікуванні у закладі охорони здоров'я та потребуючи моральної і матеріальної допомоги, на яку надіявся від сина, ОСОБА_4 22 жовтня 2013 року уклав з ОСОБА_5 договір дарування спірної квартири згідно якого позивач подарував, а відповідач прийняв у дар квартиру АДРЕСА_1.

Укладаючи договір дарування, позивач помилявся щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, так як неправильно сприйняв фактичні обставин правочину, що вплинуло на його волевиявлення, оскільки вважав, що укладає договір довічного утримання передаючи належну йому квартиру відповідачу. Даний факт підтверджується даними, які містяться у запереченнях представника відповідача про те, що останній оплатив лікування позивача, надавав допомогу за доглядом позивача, у період перебування позивача на лікуванні провів ремонт спірної квартири (а.с.34-40).

Про те, що обдарований зобов'язувався надавати догляд свідчить залишення позивача під наглядом найнятої відповідачем доглядальниці (а.с.35). Про укладення договору дарування , а не договору довічного утримання та про відмову у наданні допомоги позивач довідався у липні 2015 року отримаши у нотаріуса копію договору дарування спірної квартири та про відмову відповідача в наданні допомоги, що підтвердив у судовому засіданні свідок ОСОБА_8

Про наявність помилки - неправильного сприйняття позивачем фактичних обставин правочину, що вплинуло на волевиявлення особи під час укладення договору дарування замість договору довічного утримання також свідчить: вік позивача, його стан здоров'я та потребу у зв'язку із цим у догляді й сторонній допомозі; наявність у позивача спірного житла як єдиного; відсутність фактичної передачі спірного нерухомого майна за оспорюваним договором дарування дарувальником обдаровуваному та продовження позивачем проживати в спірній квартирі після укладення договору дарування.

За правилами п. п. 1, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення є неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, та порушення судом норм матеріального і процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи.

За таких обставин, колегія суддів приходить висновку, що вирішуючи даний спір, суд першої інстанції неповно з'ясував обставини, допустив порушення норм матеріального і процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи, тому оскаржуване рішення підлягає скасуванню з підстав встановлених п.п.1,4 ч.1 ст.309 ЦПК України з ухваленням нового рішення про задоволення позову ОСОБА_4

За змістом ч.ч. 1, 5 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо суд апеляційної або касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 307, 309,313,314,316, 317 ЦПК України, колегія суддів,

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_4 ОСОБА_3 задовольнити. Рішення Коломийського міськрайонного суду від 12 січня 2017 року скасувати.

Ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_4 до ОСОБА_5, третя особа на стороні відповідача приватний нотаріус Коломийського міського нотаріального округу Галян Галина Михайлівна про визнання договору дарування квартири недійсним та застосування наслідків недійсності правочину задовольнити.

Визнати недійсним договір дарування квартири АДРЕСА_1, укладеного 22 жовтня 2013 року між ОСОБА_4 і ОСОБА_5 та посвідченого приватним нотаріусом Коломийського міського нотаріального округу Галян Галиною Михайлівною.

Визнати право власності ОСОБА_4 на квартиру АДРЕСА_1 на підставі Договору купівлі-продажу ? частини зазначеної квартири посвідченого Галян Г.М. приватним нотаріусом Крломийського міського нотаріального округу 23.10.2000 року по реєстру за №Д-253 та на ? частини цієї квартири на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом виданого Мануляк-Терпелюк І.В. державним нотаріусом Коломийської міської державної нотаріальної контори 26.12.2006 року по реєстру за №2742

Стягнути з ОСОБА_5 в дохід держави 615 грн. судового збору.

Рішення набирає чинності з моменту проголошення, однак може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двадцяти днів безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ з часу набрання законної сили.

Судді: В.Д.Фединяк

Я.Д.Горблянський

Р.Й.Матківський

Згідно з оригіналом

Суддя: В.Д.Фединяк