Справа № 206/2882/2012 Провадження № 22-ц/772/88/2017Головуючий в суді першої інстанції Сичук М. М.
Категорія Доповідач Сало Т. Б.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2017 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Вінницької області в складі: головуючого Сала Т.Б., суддів: Зайцева А.Ю., Стадника І.М., секретар - Агеєва Г.В., за участі представника відповідача - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 11 листопада 2016 року, постановлену за результатами розгляду заяви ОСОБА_3 про поновлення пропущеного строку для пред'явлення виконавчого документа до виконання у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про встановлення факту фактичного припинення шлюбних відносин та визнання права особистої приватної власності, за позовом третьої особи з самостійними вимогами ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про визнання права власності, -

встановила:

У серпні 2016 року ОСОБА_3 звернулась до суду із вказаною заявою, в якій просила поновити пропущений строк для пред'явлення виконавчого листа по справі до виконання.

Скаргу мотивовано тим, що в провадженні Вінницького міського суду Вінницької області перебувала цивільна страва за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про поділ спільної сумісної власності.

На підставі вказаного рішення, 28 жовтня 2013 року Вінницьким міським судом Вінницької області було видано виконавчий лист про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 відхилення від ідеальної частки 39805 грн.

За результатами виконання рішення суду ДВС була продана частка майна боржника, а саме 1/3 частка квартири, що розташована за адресою АДРЕСА_2, а тому 28.01.2015 року виконавче провадження було закінчено, а виконавчий лист було повернуто стягувачеві, при цьому зазначено, що строк повторного пред'явлення виконавчого документа до 28.01.2016 року.

03.08.2016 року ОСОБА_3 звернулася до Замостянського відділу ДВС Вінницького МУЮ із заявою про прийняття виконавчого документа до виконання.

08.08.2016 року заявник отримала постанову державного виконавця від 03.08.2016 року про відмову у відкритті виконавчого провадження у зв'язку з пропущенням строку пред'явлення виконавчого документу до виконання.

Заявник вважає, що строк для пред'явлення виконавчого листа до виконання нею було пропущено з поважних причин, оскільки 02.12.2014 року кошти від реалізації частки квартири в сумі 24688,08 грн., були перераховані на рахунок ДВС, однак ОСОБА_3 їх не отримала.

В подальшому і боржник, і сторона виконавчого провадження звернулися до суду з позовом до Замостянського ВДВС, ОСОБА_6, ДП «Інформаційний центр» про визнання недійсним рішення про переможця торгів, визнання недійсним акта державного виконавця та визнання недійсними електронних торгів.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 02.06.2015 року визнано недійсним електронні торги з реалізації арештованого нерухомого майна. Визнано недійсним рішення про визнання переможцем торгів ОСОБА_6, оформлене протоколом № 9101 від 03.11.2014 року. Визнано недійсним акт державного виконавця про проведення електронних торгів.

Кошти, як і перебували на рахунку ДВС, в сумі 25227,00 грн. були повернуті ОСОБА_6

Таким чином, рішення суду про стягнення коштів з ОСОБА_4 виконано не було.

Заявник, не мала можливості забезпечити вчасне пред'явлення виконавчого документа у вказаній справі до виконання, оскільки судові слухання з приводу продажу квартири продовжувались до 04.03.2016 року, тобто з пропущеним строком для його пред'явлення до виконання.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 11 листопада 2016 року в задоволенні заяви відмовлено.

Не погодившись з ухвалою суду, ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та постановити нову, якою заяву про поновлення пропущеного строку для пред'явлення виконавчого листа по справі до виконання задовольнити.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що дана ухвала є незаконною, необґрунтованою, такою, що постановлена з порушенням норм процесуального права, зокрема судом не дотримано вимог законодавства щодо повного та всебічного розгляду справи. В решті мотиви апеляційної скарги аналогічні мотивам заяви.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, розглянувши матеріали цивільної справи, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 19.06.2013 року позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про поділ спільної сумісної власності задоволено в повному обсязі. Даним рішенням стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 відхилення від ідеальної частки в розмірі 39805 грн.

Для виконання рішення суду був виданий виконавчий лист про стягнення вказаної суми.

За результатами виконання рішення суду ДВС була продана частка майна боржника, а саме 1/3 частка квартири, що розташована за адресою АДРЕСА_1.

28.01.2015 року виконавчий лист було повернуто стягувачеві та зазначено, що строк повторного пред'явлення виконавчого документа до 28.01.2016 року.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 02.06.2015 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Вінницької області від 22.07.2015 року, позов ОСОБА_4 було задоволено, вказані електронні торги з реалізації арештованого майна, визнано недійсними.

Відмовляючи в задоволенні скарги суд вказав про відсутність доказів в обґрунтування обстави пропуску строку для пред'явлення виконавчого документу до виконання, та відсутність обставин, які заважали стягувачу вчасно звернути виконавчий документ до виконання.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком місцевого суду, оскільки він зроблений передчасно, без дослідження матеріалів виконавчого провадження, а від так, судове рішення є немотивованим.

Статтею 22 Закону України «Про виконавче провадження», в редакції, чинній на час повернення виконавчого листа, строк для пред'явлення виконавчих листів до виконання становить один рік з дня набрання рішенням суду законної сили.

Згідно ст. 371 ЦПК України, стягувачам, які пропустили строк для пред'явлення виконавчого документа до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено.

Як встановлено, 28.01.2015 року державним виконавцем була винесена постанова про повернення виконавчого документа стягувачеві, в якій вказано, що кошти, які надійшли від реалізації майна недостатньо для задоволення вимог стягувача, а від так, виконавчий документ підлягає поверненню.

Також зазначено, що виконавчий документ може бути повторно пред'явлений для виконання в строк до 28.01.2016 року.

Стягувач звернулась до ДВС з відповідною заявою 03.08.2016 року - через шість місяців після дати вказаної в постанові державного виконавця.

Якщо до цього питання відноситись формально, то стягувач дійсно пропустив строк звернення з вказаною заявою.

Однак, в даному випадку, при розгляді заяви про поновлення пропущеного строку, необхідно врахувати всі обставини, які передували повторному зверненню з із заявою про відкриття виконавчого провадження.

Відповідно до положень Європейської Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини (далі - Конвенція), право доступу до суду, що гарантується статтею 6 §1, передбачає не лише право звернутись до суду за захистом своїх прав, а й право захистити своє право, в першу чергу, виконанням рішення, яке ухвалено на користь особи. Так як у разі невиконання рішення концепція «захисту прав судом» не працює.

Право за судовий захист, яке гарантується статтею 6 §1 може стати недіючим, якщо національне законодавство держави-учасниці Конвенції дозволяє, щоб остаточне обов'язкове судове рішення залишалось не виконуваним на шкоду однієї із сторін. Доступ до суду також охоплює можливість виконання судового рішення без необґрунтованих затримок.

На виконавчі процедури може впливати складність виконавчих процедур, поведінка особи-стягувача, поведінка компетентних державних органів та обсяг призначеної до стягнення суми (майна) тощо.

Як вбачається з матеріалів цивільної справи, при розгляді заяви про поновлення пропущеного строку, суд першої інстанції двічі витребував матеріали виконавчого провадження, однак, не отримавши їх з невідомих причин, розглянув заяву ОСОБА_3 по суті, виходячи лише з наявних матеріалів.

Вказана обставина фактично позбавила можливості суд першої інстанції підтвердити або спростувати обставини вказані заявником, а тому рішення місцевого суду не в повній мірі мотивоване, оскільки суд був позбавлений такої можливості.

Суд не дослідив і надав оцінці поведінку ОСОБА_3, яка пропустила строк; не дослідив поведінку посадової особи ДВС, яка повернула виконавчий лист, не передавши кошти від реалізації стягувачу. При цьому не перевірено правомірність повернення виконавчого документа, який був отриманий не стягувачем, а його представником, що теж може вплинути на об'єктивність вирішення питання про поновлення строку.

Виходячи з вимог ст. 368 ЦПК України, колегія суддів, прийшла до висновку, що справу необхідно направити до місцевого суду на новий розгляд, для усунення недоліків, які були допущенні при вирішенні спірного питання.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції зобов'язаний при новому розгляді даної заяви керуватись практикою Європейського суду з прав людини, яка стверджує у своїх пілотних рішеннях проти України про неодноразові порушення ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, які полягають у невиконанні судових рішень, які набрали законної сили.

При цьому, суду необхідно в судовому рішенні навести мотиви прийняття чи неприйняття ним до уваги всіх доводів заявника з приводу поважності пропуску строку для пред'явлення виконавчого документу до виконання.

Крім цього, суду все ж таки необхідно витребувати матеріали виконавчого провадження, для їх дослідження в судовому засіданні всіма учасниками процесу. За результатами такого дослідження, зробити висновки про мотиви пропуску та поважність пропуску ОСОБА_3 вказаного строку.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що ухвалу слід скасувати, а матеріали справи - направити до суду першої інстанції на новий розгляд.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 312 ЦПК України, апеляційний суд, розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, скасовує ухвалу і передає питання на новий розгляд до суду першої інстанції, якщо останній порушив порядок, встановлений для його вирішення.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 312, 313, 314, 315, 319, 371 ЦПК України, колегія суддів,

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - задовольнити частково.

Ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 11 листопада 2016 року - скасувати, а матеріали заяви ОСОБА_3 про поновлення пропущеного строку для пред'явлення виконавчого документа до виконання у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про встановлення факту фактичного припинення шлюбних відносин та визнання права особистої приватної власності, за позовом третьої особи з самостійними вимогами ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про визнання права власності - направити до суду першої інстанції на новий розгляд.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий: /підпис/

Судді : /підпис/ /підпис/

Згідно з оригіналом: