Справа №560/1049/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 травня 2017 року Дубровицький районний суд Рівненської області у складі:

головуючого судді: Оборонової І.В.,

за участю секретаря: Волкодав А.А.,

представника позивача: ОСОБА_1,

представника відповідача: ОСОБА_2,

представника відповідача: ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дубровиця справу за позовом ОСОБА_4, ОСОБА_5 до ОСОБА_6 міської ради Рівненської області, ОСОБА_7 про визнання недійсним та скасування рішення міської ради та свідоцтва про право власності на земельну ділянку,

В С Т А Н О В И В:

Позивачі ОСОБА_4 та ОСОБА_5 звернулися до суду з позовом до відповідачів ОСОБА_6 міської ради Рівненської області, ОСОБА_7 та просять суд визнати недійсним рішення ОСОБА_6 міської ради Рівненської області від 18 серпня 2015 року №1018 в частині передачі земельної ділянки по вулиці Миру, 25/2 в м. Дубровиця Рівненської області у власність ОСОБА_7 та скасувати свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 02 вересня 2015 року, індексний номер 43159496, на обєкт нерухомого майна земельну ділянку по вулиці Миру, 25/2 в м. Дубровиця Рівненської області, загальною площею 0,0227 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), що видане на імя ОСОБА_7 (РНОКПП НОМЕР_1), а також стягнути з відповідачів солідарно понесені судові витрати по справі.

Свої вимоги мотивують тим, що вони на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 01 грудня 2003 року є власниками квартири АДРЕСА_1. Власником квартири №2 у даному будинку є відповідач ОСОБА_7.

У вересні 2016 року стало відомо, що у серпні 2015 року ОСОБА_6 міська рада передала земельну ділянку під будинком по вул. Миру, 25 в м. Дубровиця у власність відповідача ОСОБА_7, після чого було видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 02 вересня 2015 року, де ОСОБА_7 вказано власником земельної ділянки по вул. Миру, 25/2 в м. Дубровиця, площею 0,0227 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд.

Однак, земельна ділянка навколо вищевказаного будинку належить співвласникам жилого будинку на праві спільної сумісної власності, яка разом із загальним майном та неподільною часткою житлового комплексу є майном співвласників, які визначають порядок його використання і ОСОБА_6 міська рада прийняла вказане рішення про передачу частини земельної ділянки у власність відповідача ОСОБА_7 без їх згоди. Вважають, що рішення про передачу земельної ділянки у власність відповідачу ОСОБА_7 та отримане ним свідоцтво про право власності на дану земельну ділянку є незаконними, оскільки суперечать нормам Земельного кодексу України, Цивільного кодексу України та підлягають скасуванню.

В судовому засіданні представник позивачів ОСОБА_1 позов підтримав та просив суд його задоволити.

Представник відповідача ОСОБА_2 в судовому засіданні позов не визнала та просила суд відмовити в його задоволенні з підстав, викладених у запереченні.

В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_7 позов не визнала та просила суд відмовити в його задоволенні.

Заслухавши пояснення сторін та дослідивши матеріали справи суд приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав:

Згідно копії свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 01 грудня 2003 року ОСОБА_8 та ОСОБА_5 на праві спільної часткової власності належить квартира АДРЕСА_2 (а.с.10).

Як вбачається із договору дарування квартири від 14 грудня 2004 року ОСОБА_9 подарувала своїй онуці ОСОБА_10 квартиру АДРЕСА_3, яка ОСОБА_9 належала на праві приватної власності на підставі свідоцтва про право власності, виданого виконавчим комітетотом ОСОБА_6 міської ради від 08 липня 2002 року (а.с.66).

Відповідно до договору дарування квартири від 14 березня 2014 року ОСОБА_10 подарувала квартиру АДРЕСА_3, своєму батьку ОСОБА_7 (а.с.67). Право власності останнього на вказану квартиру підтверджується витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №18993823 від 14.03.2014 року (а.с.11).

Рішенням ОСОБА_6 міської ради від 30 грудня 2003 року №209, земельна ділянка загальною площею 0,0735 га передана у приватну власність для обслуговування жилих будинків, господарських будівель та споруд ОСОБА_8 та ОСОБА_9 (а.с.53-57), однак, документи, які б посвідчували право власності на земельну ділянку не були виготовлені жодною із сторін.

Рішенням ОСОБА_6 міської ради Рівненської області від 18 серпня 2015 року №1018 ОСОБА_9 передано у власність земельну ділянку по вул. Миру, 25/2, площею 0,0735, категорії «землі житлової та громадської забудови» з відповідним додатком «Про передачу у власність земельних ділянок громадянам, що перебувають у їх користуванні на території м. Дубровиця» (а.с.13-14).

Згідно копії свідоцтва про право власності серії СТА №850714 від 02.09.2015 року, ОСОБА_7 є власником земельної ділянки по вулиці Миру, 25/2, в м.Дубровиця Рівненської області, цільове призначення якої є: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) 0,0227 га (а.с.17), що підтверджується інформаційною довідкою з державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 18.10.2016 року (а.с.76-77).

З вищазазначеного вбачається, що спірна земельна ділянка є частиною земельної ділянки, на якій розташований житловий будинок по вулиці Миру, 25, Дубровицького району Рівненської області.

Відповідно до ч.1 ст.79 Земельного Кодексу Ураїни земельна ділянка - це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами.

Відповідно до ч.1 ст.377 Цивільного Кодексу України, до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).

Частиною 1 ст. 382 ЦК України передбачено, що квартирою є ізольоване помешкання в житловому будинку, призначене та придатне для постійного у ньому проживання.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.1 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» в редакції на час прийняття оскаржуваного рішення, багатоквартирний будинок, - це житловий будинок, в якому розташовано три чи більше квартири.

Як вбачається із матеріалів справи, технічна документація із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі на місцевості від 12.08.2015 року, була виготовлена гр. ОСОБА_7 для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд на території ОСОБА_6 міської ради в м.Дубровиця по вулиці Миру, 25/2 Дубровицького району Рівненської області. Вказаний будинок (житлові і допоміжні приміщення квартири розташовані на першому поверсі одноповерхового будинку і являють собою окрему квартиру, що складається з однієї житлової кімнати загальною площею 43,1 кв. м., житловою площею 20,8 кв. м.) розташований на земельній ділянці площею 0,0227 га з кадастровим номером :01:008:0286, право власності на яку зареєстровано за відповідачем ОСОБА_7 (а.с.62-73) .

Крім того, як вбачається із технічної документації, виготовленої Рівненським обласним бюро технічної інвентаризації Рівненського обласного відділу комунального господарства МЖКГ-УРСР будинок за адресою м.Дубровиця, вул. Леніна, №25 всюди значиться, як «житловий» і відомостей, що вказаний будинок є багатоквартирним, там відсутні (а.с.126-136).

Згідно довідки №16 від 12.05.2017 року, виданої ОСОБА_6 міською радою Рівненської області вулицю «Леніна», відповідно до рішення міської ради від 31.03.1992 року №51 було перейменовано на вулицю «Миру» (а.с.137).

Отже, як і в оскаржуваному рішенні №1018 від 18.08.2015 року, виданому органом місцевого самоврядування, так і в технічній документації, яка була розроблена на підставі даного рішення, було вказано, що цільове призначення земельної ділянки по вул. Миру, 25/2 в м.Дубровиця Рівненської області є будівництво і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, а не багатоквартирного житлового будинку, як стверджують позивачі.

Відповідно до ст.120 Земельного Кодексу України У разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об'єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

У разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди.

У разі набуття права власності на жилий будинок (крім багатоквартирного), який розташований на землях державної або комунальної власності, що перебувають у користуванні іншої особи, та необхідності поділу земельної ділянки площа земельної ділянки, що формується, не може бути меншою, ніж максимальний розмір земельних ділянок відповідного цільового призначення, визначених статтею 121 Земельного кодексу України (крім випадків, коли формування земельної ділянки в такому розмірі є неможливим).

Відповідно до ст.ст.125, 126 Земельного Кодексу України, виникнення права на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки, виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

Також слід зазначити, що між сторонами був земельний спір відносно погодження межових знаків, у звязку з чим на підставі висновків комісії за результати розгляду земельного спору, рішенням колегіального органу, виконавчим комітетом ОСОБА_6 міської ради від 26 червня 2015 року №258 було погоджено спірну межу земельної ділянки, зазначену у документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність ОСОБА_7, яка перебуває у його фактичному користуванні для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд АДРЕСА_4.

У висловленій Верховним Судом України у справі №6-222цс14 значиться, що відповідно до частини першої статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною першою статті 15 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Таким чином, суд приходить до переконання, що ОСОБА_6 міською радою було правомірно ухвалено рішення №1018 від 18.08.2015 року про передачу земельної ділянки по вулиці Миру, 25/2 в м. Дубровиця Рівненської області у власність ОСОБА_7, оскільки вказаний будинок, як свідчать матеріали справи, не є багатоквартирним житловим будинком, а тому підстав для задоволення позову немає. При цьому, належних доказів порушення прав та інтересів позивачів, останніми не надано.

Враховуючи вищенаведене та керуючись ст.ст.10, 60, 88, 212, 215, 292, 294 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_4, ОСОБА_5 до ОСОБА_6 міської ради Рівненської області, ОСОБА_7 про визнання недійним та скасування рішення міської ради та свідоцтва про право власності на земельну ділянку - відмовити за безпідставністю.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Рівненської області через Дубровицький районний суд з поданням апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя: підпис.

З оригіналом згідно.

Суддя Дубровицького

районного суду ОСОБА_11