АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/90/17Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 21, 43 Троян Т. Є.
Доповідач в апеляційній інстанції
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 серпня 2017 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоНерушак Л. В.
суддівБабенка В. М., Карпенко О. В.
при секретаріВинник І. М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси, апеляційну скаргу ОСОБА_6 на рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 27 вересня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_6 про усунення перешкод у користуванні власністю та стягнення моральної шкоди та за зустрічним позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 про визнання договору дарування недійсним , -

в с т а н о в и л а :

02 березня 2016 року ОСОБА_7 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_6 про усунення перешкод у користуванні власністю (житлом) та стягнення моральної шкоди, посилаючись на те, що він на підставі договору дарування частки квартири від 22 жовтня 2015 року отримав у власність 2/3 частки квартири за адресою: АДРЕСА_1.

Співвласником іншої 1/3 частини зазначеної квартири є відповідач ОСОБА_6, що підтверджено свідоцтвом про право на спадщину за законом від 17 вересня 2015 року. На початку листопада 2015 року позивач ОСОБА_7 довідався про те, що замки на вхідних дверях замінені відповідачем ОСОБА_6 - власником 1/3 квартири.

Позивач ОСОБА_7 зазначає, що умисними діями відповідача ОСОБА_6 йому спричинена моральна шкода у вигляді моральних страждань через неможливість користуватися житлом, грубими відповідями відповідача ОСОБА_6 на прохання допустити його до квартири на протязі декількох місяців. Позивач вказував, що не має можливості використовувати та розпоряджатися своїм майном, так як відповідач ОСОБА_6 не впускає його до квартири.

Тому позивач ОСОБА_7 звернувся до суду та просив суд заборонити відповідачу ОСОБА_6 перешкоджати потрапити йому до квартири АДРЕСА_1; надати вільний доступ до вказаної квартири; зобов'язати відповідача ОСОБА_6 передати йому ключі від вхідних дверей даної квартири.

ОСОБА_6 звернувся до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 про визнання договору дарування недійсним, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер його батько - ОСОБА_11, після смерті якого залишилось спадкове майно, зокрема квартира АДРЕСА_1. ОСОБА_6, ОСОБА_9 та ОСОБА_8 стали співвласниками даної квартири по 1/3 частки.

22 жовтня 2015 року ОСОБА_9 та ОСОБА_8 свою частину квартири , а саме: 2/3 подарували ОСОБА_7 згідно договору дарування від 22 жовтня 2015 року частки квартири № 1-2894, посвідченого державним нотаріусом Першої Черкаської нотаріальної державної контори.

ОСОБА_6 вважає, що даний правочин має бути визнаний судом недійсним, тому що він був укладений без наміру створення правових наслідків та спрямований на ухилення відповідачами від розподілу спадкового майна, саме в зв'язку з поданням позову до суду про розподіл спадкового майна. ОСОБА_6 зазначає, що даним договором дарування порушено його права, адже він фактично позбавлений права на розподіл спадкового майна і взагалі втрачає можливість отримати в повному обсязі спірну квартиру, а іншого житла він немає, на відміну від відповідача ОСОБА_7, за яким зареєстрована ? частина житлового будинку АДРЕСА_2 та діда та баби, які подарували успадковане майно після батька позивача - їх сина.

Тому позивач ОСОБА_6 просив суд визнати фіктивним та недійсним договір дарування 2/3 частки квартири АДРЕСА_1 від 22 жовтня 2015 року, посвідчений державним нотаріусом Першої Черкаської державної нотаріальної контори, повернути сторони даного договору в первісний стан - визнати за ОСОБА_9 та ОСОБА_8 право власності на 2/3 чистини даної квартири.

Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 25 березня 2016 року зустрічний позов ОСОБА_6 до ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 про визнання договору дарування недійсним прийнято до спільного розгляду в одному провадженні з первісним позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_6 про усунення перешкод у користуванні власністю та стягнення моральної шкоди

Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 27 вересня 2016 року позов ОСОБА_7 до ОСОБА_6 про усунення перешкод у користуванні власністю задоволено частково.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_6 до ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 про визнання договору дарування недійсним про визнання договору дарування недійсним відмовлено.

Зобов'язано ОСОБА_6 надати вільний доступ до квартири АДРЕСА_1 ОСОБА_7, надати ключі від вхідних дверей та не перешкоджати йому потрапити до квартири за даною адресою.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_7 моральну шкоду в розмірі 2000 грн.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_7 судові витрати по справі, які складаються з судового збору 1378 грн. та витрат на правову допомогу 3000 грн., а всього 4378,00 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_6 оскаржив рішення в апеляційному порядку. Апелянт посилається в апеляційній скарзі на те, що рішення ухвалене за неповного з'ясування судом обставин, що мають значення для справи та з порушенням норм процесуального права. Апелянт зазначає, що договором дарування квартири порушені його права та законні інтереси, тому що він позбавлений можливості на те, щоб за ним було визнано право власності на всю спірну однокімнатну квартиру, оскільки іншого житла він не має, та не заперечує, щоб вирішити питання розподілу іншого спадкового майна з врахуванням його частки в спадковому майні на користь відповідачів. Апелянт вважає, що договір дарування квартири потрібно визнати фіктивним, з тих підстав, що дарувальники дід та баба після укладення договору дарування вважають себе такими, що мають на неї право, а причиною укладення даного договору було погане відношення до апелянта та уникнення розподілу спадкового майна після смерті його батька.

Апелянт просить скасувати рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 27 вересня 2016 року та ухвалити нове рішення, яким зустрічну позовну заяву ОСОБА_6 до ОСОБА_7, ОСОБА_9, ОСОБА_8 про визнання договору дарування недійсним у зв'язку з його фіктивністю задовольнити, стягнути з судові витрати та витрати на надання йому правової допомоги у розмірі 5000 грн. з відповідача. У позові ОСОБА_7 до ОСОБА_6 про усунення перешкод у користуванні власністю та стягнення моральної шкоди - відмовити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін та їх представників , які з'явилися в судове засідання, перевіривши законність і обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарги підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є неповне з'ясування обставин справи, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягає застосуванню.

Порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції зазначеним вимогам закону не відповідає .

Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Згідно з ч. 2 ст. 124 Конституції України встановлено, що юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Відповідно до ч.1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно з положеннями ч.1 ст. 15 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог ОСОБА_6 суд виходив з того, що позивачем не надано належних та допустимих доказів щодо фіктивності та недійсності укладеного між відповідачами ОСОБА_9, ОСОБА_8 та ОСОБА_7 договору дарування 2/3 частки квартири АДРЕСА_1, посвідченого 12 жовтня 2015 року, державним нотаріусом Першої черкаської державної нотаріальної контори в реєстрі за № 1-2864.

Задовольняючи частково вимоги позивача щодо усунення перешкод у користуванні власністю та стягнення моральної шкоди, суд першої інстанції виходив із доведеності та обґрунтованості позовних вимог, обґрунтовуючи рішення, що відповідач чинить позивачу перешкоди в користуванні квартирою, тому задоволенню підлягає і моральна шкода в розмірі 2000 гривень визначена судом

Колегія суддів не погоджується з даним висновком суду, оскільки вважає, що висновки суду не відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи згідно даних свідоцтва про право на спадщину за законом від 30.09.2015 року, виданого Першою черкаською державною нотаріальною конторою за № 1-2544 ОСОБА_9 є власником 1/3 частки квартири АДРЕСА_1.

ОСОБА_8 належала 1/3 вказаної квартири на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 30.09.2015 року, виданого Першою черкаською державною нотаріальною конторою за № 1-2550.

22 жовтня 2015 року між ОСОБА_9, ОСОБА_8 та ОСОБА_7 укладено договір дарування частки квартири, посвідчений державним нотаріусом Першої черкаської державної нотаріальної контори за № 1-2864.

Відповідно до ст. 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдарованому) безоплатно майно (дарунок) у власність. Договір, що встановлює обов`язок обдарованого вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування.

Відповідно до умов договору дарування від 22.10.2015 року попередні власники ОСОБА_9 та ОСОБА_8 , які успадкували частки квартири після смерті їх вина - батька ОСОБА_6 передали ОСОБА_7 - іншому синові у власність 2/3 частки квартири АДРЕСА_1. Право власності за ОСОБА_7 зареєстровано в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Колегія суддів вважає, що даним договором дарування квартири порушені права та законні інтереси ОСОБА_6, який також є співвласником спірної однокімнатної квартири, яка залишилась після смерті його батька.

Як вбачається з матеріалів справи ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько ОСОБА_6 - ОСОБА_11. Після його смерті залишилося спадкове майно, а саме: однокімнатна квартира АДРЕСА_1, 1/ 4 житлового будинку з відповідною частиною надвірних споруд в АДРЕСА_2 та земельна ділянка площею 0,0542 га кадастровий номер НОМЕР_1, що розташована: АДРЕСА_3.

ОСОБА_6, ОСОБА_9 та ОСОБА_8 стали співвласниками даного спадкового майна. Відповідно кожному з них повинно належати по 1/3 частині вище зазначеного майна, тобто, зокрема кожному з них належало 1/3 частини спірної квартири АДРЕСА_1.

Згідно до роз'яснення пункту 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» вказано, що відповідно до статей 215 та 216 ЦК України вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину.

ОСОБА_6 звертаючись до суду з позовом, посилається, що саме даним договором дарування квартири порушені його права та законні інтереси як спадкоємця після смерті батька.

У постанові Верховного Суду України від 21 жовтня 2015 року, міститься висновок про те, що виходячи зі змісту статей 203, 717 ЦК України, договір дарування вважається укладеним, якщо сторони мають повне уявлення не лише про предмет договору, а й досягли згоди щодо всіх його істотних умов. Договір, що встановлює обов'язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не вважається договором дарування, правовою метою якого є передача власником свого майна у власність іншої особи без отримання взаємної винагороди. Якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом (частина перша статті 229 ЦК України). Сам по собі факт прочитання сторонами тексту оспорюваного договору дарування та роз'яснення нотаріусом суті договору не може бути підставою для відмови в задоволенні позову про визнання цього договору недійсним. Вирішуючи питання про наявність чи відсутність помилки - неправильного сприйняття позивачем фактичних обставин правочину, що вплинуло на волевиявлення особи під час укладення договору дарування замість договору довічного утримання, суд повинен установити: вік позивача, його стан здоров'я та потребу у зв'язку із цим у догляді й сторонній допомозі; наявність у позивача спірного житла як єдиного; відсутність фактичної передачі спірного нерухомого майна за оспорюваним договором дарувальником обдаровуваному та продовження позивачем проживати в спірній квартирі після укладення договору дарування тощо. Лише в разі встановлення цих обставин норми частини першої статті 229 та статей 203 і 717 ЦК України у сукупності вважаються правильно застосованими.

Згідно ст.57 ЦПК України докази є будь - які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Як встановлено судом апеляційної інстанції в провадженні Соснівського районного суду м. Черкаси знаходиться справа за позовом ОСОБА_6 до відповідачів ОСОБА_9, ОСОБА_8 про розподіл спадкового майна (копія даного позову приєднана до матеріалів справи). Предметом даного позову є спадкове майно, яке залишилося після смерті спадкодавця.

Як вбачається із копії позовної заяви позивач ОСОБА_6 просить суд визнати за ним право власності на спірну квартиру, а на все інше майно, визнати право власності за відповідачами ОСОБА_9 та ОСОБА_7. Саме після звернення до суду з такими вимогами і був укладений договір дарування 2/ 3 частини квартири відповідачу, що перешкоджає сторонам вирішити питання розподілу спадкового майна.

ОСОБА_9 та ОСОБА_8 уклали 22 жовня 2015 року зазначений договір дарування між ОСОБА_7, який в повній мірі порушує права ОСОБА_6 та позбавляє можливості справедливого розподілу майна, оскільки, відповідно до договору дарування дана квартира із розподілу спадкового майна між ОСОБА_6 та ОСОБА_8, ОСОБА_9 виключається. Так як за ОСОБА_6 зареєстрована 1/3 частини спірної квартири, інші 2/3 частини за договором дарування квартири вже зареєстрована за ОСОБА_7 (обдаровуваний). Тобто, ця частина квартири вже за спадкодавцями не зареєстрована, отже з переліку спадкового майна квартира виключається.

Відповідно до пункту 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» роз'яснено , що у разі якщо на виконання правочину було передано майно, такий правочин не може бути кваліфікований як фіктивний.

Згідно ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Із роз'яснення, які викладені в пункті 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду справ про визнання правочинів недійсними», вбачається, що правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину, мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним.

Отже, на думку колегії суддів, наслідки укладеного правочину дарування суперечать встановленим нормам права, оскільки в судовому засіданні суду апеляційної інстанції було встановлено та доведено на підставі отриманих доказів, що правочин був укладений з метою уникнення розподілу спільної квартири, а тому даний право чин порушує права ОСОБА_6 та не може залишатися чинним і підлягає визнанню недійсним, оскільки здійснений на ухилення від розподілу спадкового майна, в тому числі однокімнатної квартири.

Згідно до вимог ст. 216 ЦК України застосувати правові наслідки недійсності договору дарування від 22 жовтня 2015 року.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги є обґрунтованими та підлягають задоволенню колегією суддів, враховуючи вимоги розумності та справедливості.

Колегія суддів вважає, що оскільки задоволено вимоги ОСОБА_6 про визнання договору дарування від 22 жовтня 2015 року недійсним, сторони повернуто в первісний стан, то ОСОБА_7 не має підстав для усунення перешкод в користуванні спірною спадковою квартирою, та у стягненні моральної шкоди в розмірі 2000 гривень, визначених судом першої інстанції, тому в задоволенні позову ОСОБА_7 слід відмовити.

Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Виходячи з положень ч. 4 ст. 60 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Колегія суддів вважає, що в судовому засіданні знайшли своє підтвердження доводи позивача ОСОБА_6 щодо задоволення позовних вимог, апеляційна скарга є належним чином обґрунтована та підлягає задоволенню, а тому є всі підстави для скасування рішення суду з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_6 про визнання договору дарування недійсним, та відмови у задоволенні позовних вимогах ОСОБА_7 про усунення перешкод у користуванні власністю та стягнення моральної шкоди.

Відповідно до вимог ст. 88,89 ЦПК України на користь ОСОБА_6 підлягають стягненню судові витрати в розмірі 5000 гривень із відповідачів по 1667 гривень з кожного.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 309,313,314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити.

Рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 27 вересня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_6 про усунення перешкод у користуванні власністю та стягнення моральної шкоди та за зустрічним позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 про визнання договору дарування недійсним - скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_6 задовольнити.

Відмовити у задоволенні позовних вимогах ОСОБА_7 про усунення перешкод у користуванні власністю та стягнення моральної шкоди.

Визнати недійсним договір дарування частки квартири від 22 жовтня 2015 року, укладений між ОСОБА_9, ОСОБА_8 та ОСОБА_7 посвідчений державним нотаріусом Першої черкаської державної нотаріальної контори за № 1-2864, застосувавши наслідки недійсності правочину.

Стягнути з відповідачів ОСОБА_7, ОСОБА_9, ОСОБА_8 судові витрати та витрати за надання правової допомоги у розмірі 5000 грн. по 1667 гривень з кожного на користь ОСОБА_6.

Рішення набирає законної сили негайно з моменту проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двадцяти днів до суду касаційної інстанції з дня набрання ним законної сили.

Головуючий :

Судді :