АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/4471/17 Справа № 205/368/17 Головуючий у 1 й інстанції - Басова Н.В. Доповідач - Каратаєва Л.О.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 вересня 2017 року м. Дніпро

колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючої судді: Каратаєвої Л.О.,

суддів: Ткаченко І.Ю., Пищиди М.М.,

при секретарі: Григор'євої В.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 12 квітня 2017 року за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дружини, -

В С Т А Н О В И Л А:

Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 12.04.2017 року позовні вимоги задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2, аліменти на користь ОСОБА_3 та на її утримання в розмірі 1/6 частини від заробітку (доходу) ОСОБА_2 щомісячно до досягнення ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, віку трьох років, починаючи стягнення з 23.01.2017 року.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду змінити в частині розміру стягнутих аліментів, зменшити його з 1/6 частини до 1/8 частини його заробітку (доходу), посилаючись на неповне з'ясування обставин щодо його матеріального стану.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу відхилити з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги позивачки і стягуючи з відповідача на її утримання аліменти в розмірі 1/6 частини від заробітку (доходу) відповідача, до досягнення дитиною трирічного віку, суд першої інстанції виходив із вимог ч.2 ст. 84 СК України, встановлених обставин справи та можливості відповідача надавати матеріальну допомогу у визначеному розмірі.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду, виходячи із наступного.

Так, судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_2 знаходяться в зареєстрованому шлюбі з 27.09.2006 року (а.с.6) та мають трьох малолітніх доньок: ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.7,8,9).

На теперішній час позивачка ОСОБА_3 проживає разом зі своїми малолітніми дітьми, займається їх вихованням та утриманням (а.с.17). Відповідач матеріальну допомогу на утримання позивача не надає.

Згідно з ч. 2, 4 ст. 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка-батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу.

З аналізу вказаних норм вбачається, що для виникнення права на утримання потрібна сукупність таких фактів, а саме: проживання з жінкою (чоловіком) дитини, яка не досягла трьох років; походження дитини від жінки, чоловіка, які перебувають у фактичних шлюбних відносинах (кровне споріднення) або наявність між ними іншого юридично значущого зв'язку (усиновлення), а також можливість другої сторони надавати матеріальну допомогу.

Частиною 4 ст. 84 СК України не визначено для платника аліментів критеріїв можливості надавати матеріальну допомогу жінці, з якою проживає дитина.

Матеріалами справи встановлено та сторонами не оспорюється, що відповідач є працюючою, працездатною особою.

Доводи ОСОБА_2 в апеляційній скарзі про те, що визначений судом першої інстанції розмір аліментів ставить його у важке матеріальне становище і він не має змоги сплачувати таку суму позивачці, до уваги колегією суддів не приймаються, оскільки останнім не надано доказів на підтвердження заперечень.

У відповідності до ст. 303 ЦПК України апеляційний суд перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції. Досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами.

Таким чином, повноваження суду апеляційної інстанції на дослідження нових доказів є обмеженим.

Відповідно до вимог ст. 128 Кодексу законів про працю України та ст.26 Закону України "Про оплату праці" визначені обмеження розміру відрахувань із заробітної плати, які не поширюються на стягнення аліментів на неповнолітніх дітей, оскільки у цих випадках розмір відрахувань із заробітної плати не може перевищувати 70 %. Згідно закону відповідач повинен надавати матеріальну допомогу також і дружині, з якою проживає дитина, незалежно чи працює вона і незалежно від її матеріального положення, хоча при умові, що він має таку можливість. Як встановлено в ході розгляду справи, позивачка у теперішній час перебуває у декретній відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, отримує матеріальну допомогу, інших доходів не має. Відповідач у справі працює та отримує заробітну плату. Як зазначав останній в апеляційній скарзі, має можливість сплачувати позивачу 1/8 частину його доходів та не заперечував проти часткового задоволення позовних вимог позивача. Інших доказів у відповідності до вимог ст. 60 ЦПК України, щодо конкретного розміру заробітної плати та його реальних витрат суду не надав. А тому, з урахуванням встановлених обставин на час розгляду справи, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про задоволення позовних вимог.

Також колегія зазначає, що право відповідача на зменшення розміру аліментів, або на припинення права дружини на утримання, має бути реалізоване ним у встановленому законом порядку.

Вирішуючи спір, який виник між сторонами, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі з'ясував права та обов'язки сторін, обставини справи, перевірив доводи сторін та дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду достатньо обґрунтовані і підтверджені наявними в матеріалах справи письмовими доказами та поясненнями самих сторін.

Наведені в апеляційній скарзі інші доводи не спростовують висновків місцевого суду, зводяться до переоцінки доказів і незгоди із висновками суду щодо обставин справи.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Судом апеляційної інстанції не встановлено порушень матеріального або процесуального закону, які могли б потягти за собою скасування рішення суду першої інстанції.

Враховуючи викладене та конкретні обставини справи, судове рішення відповідає вимогам норм матеріального і процесуального права і тому, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 303,307,308,315 ЦПК України колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 12 квітня 2017 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та протягом двадцяти днів може бути оскаржена у касаційному порядку.

Головуючий

Судді: