Справа № 352/118/17
Провадження № 22-ц/779/841/2017
Головуючий у 1 інстанції Хоминець М. М.
Суддя-доповідач Василишин Л.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 травня 2017 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючої Василишин Л.В.

суддів: Беркій О.Ю., Максюти І.О.,

секретаря Бойчука Л.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом Тисменицького об'єднаного управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області (далі - Тисменицьке об'єднане УПФУ Івано-Франківської області) до ОСОБА_2 про стягнення переплати пенсії в сумі 15 501 грн.24 коп., за апеляційною скаргою Тисменицького об'єднаного управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області на рішення Тисменицького районного суду від 10 квітня 2017 року,-

в с т а н о в и л а :

У січні 2017 року Тисменицьке об'єднане УПФУ Івано-Франківської області звернулось до суду із вищевказаним позовом.

Свої вимоги позивач мотивував тим, що відповідачу ОСОБА_2 з 02.07.2012 року призначено пенсію за нормами Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування».

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» частину 7 ст.21 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування» доповнено реченням наступного змісту: «Тимчасово у період з 01.04.2015 року по 31.12.2015 року посадовим особам місцевого самоврядування у період служби в органах місцевого самоврядування пенсії, призначені відповідно до законодавства України, не виплачуються».

Позивач вказав, що ОСОБА_2 згідно із записом у трудовій книжці, 25.03.2014 року була звільнена з посади головного бухгалтера Єзупільської сільської ради.

Проте 21.01.2015 року між Єзупільською сільською радою та ОСОБА_2 було укладено цивільно-правовий договір про виконання відповідачкою робіт по веденню бухгалтерського обліку зі строком дії до 21.12.2015 року та з оплатою за надані послуги у розмірі 2800 грн. у місяць.

Позивач вказав, що зазначений договір фактично є трудовим договорм (контрактом), укладення, дія та припинення якого регулюється нормами Кодексу законів про працю України, зокрема статтею 21 КЗпП. Посада бухгалтера передбачена штатним розписом сільської ради, фінансується за рахунок місцевого бюджету, а тому бухгалтер сільської ради є посадовою особою органу місцевого самоврядування. Відтак, позивач вважає, що цивільно-правовий договір був укладений з метою приховати трудові відносини між сільською радою та відповідачкою.

Внаслідок вказаних обставин ОСОБА_2 за період з 01.04.2015 року по 30.09.2015 розмір безпідставно отримала 15 501,24 грн.

Посилаючись на ч.1 ст.50 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» та ст.1212 ЦК України, позивач просив суд стягнути з ОСОБА_2 в користь Тисменицького об'єднаного УПФУ Івано-Франківської області зазначену суму.

Рішенням Тисменицького районного суду від 10 квітня 2017 року у задоволенні позову відмовлено.

Тисменицьке об'єднане УПФУ Івано-Франківської області на рішення суду подано апеляційну скаргу, в якій апелянт посилається на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Апелянт зазначив, що посадовою особою місцевого самоврядування є особа, яка працює в органах місцнвого самоврядування, має відповідні посадові повноваження щодо здійснення організаційно-розпорядчих та консультативно-дорадчих функцій і отримує заробітну плату за рахунок місцевого бюджету.

Прийняття на посаду працівників органів місцевого самоврядування здійснюється шляхом призначення сільським, селищним, міським головою на конкурсній основі чи за іншою процедурою, пердбаченою законодавством. На час відсутності посадових осіб органів місцевого самоврядування для виконання їх повноважень можуть прийматися на службу особи за строковим трудовим договорм (контрактом).

Апелянт вважає, що ОСОБА_2, звільнена 25.03.2014 року з посади головного бухгалтера сільської ради, уклавши із сільською радою цивільно-правовий договір від 21.01.2015 року, фактично виконувала роботу бухгалтера, що вказує на її трудові відносини із органом місцевого самоврядування. Тому, враховуючи встановлені законом обмеження щодо отримання пенсій посадовим особами органів місцевого самоврядування, у період з 01.04.2015 року по 30.09.2015 року ОСОБА_2 безпідставно отримувала пенсію, внаслідок чого розмір переплати становить 15 501,24 грн. На зазначені обставини суд уваги не звернув, тому апелянт просив скасувати оскажуване рішення та ухвалити нове, яким позов задоволити.

У судове засідання апеляційного суду сторони не з»явилися.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено, а судом не встановлено будь-яких обставин, які б свідчили про зловживання з боку відповідачки ОСОБА_2, зокрема, подання нею документу з явно неправильними та недостовірними відомостями, а також доказів недостовірності даних, на підставі яких розраховувалась пенсія.

З таким висновком погоджується і колегія суддів враховуючи таке.

Матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_2 працювала у Єзупільській сільській раді на посаді головного бухгалтера, а 25.03.2014 року звільнена із займаної посади за власним бажанням (а.с.8-9).

21.01.2015 року Єзупільською сільською радою було уклаладено з ОСОБА_2 цивільно-правовий договір на виконання робіт.

Згідно п.1.1. договору замовник (сільська рада) доручає, а виконавець (ОСОБА_2.) бере на себе зобов'язання виконати такі роботи (надати бухгалтерські послуги): ведення бухгалтерського обліку фінансово-господарської діяльності бюджетної установи та складення звітності; відображення у документах достовірної та у повному обсязі інформації про господарські операції і результати діяльності, необхідної для оперативного управління бюджетними призначеннями (асигнуваннями) та фінансовими і матеріальними (нематеріальними) ресурсами та ін.

Договором також передбачено, що в строк з 21.01.2015 року по 21.12.2015 року виконавець виконує роботу на свій ризик, самостійно організовує виконання роботи, не підпадає під дію правил внутрішнього трудового розпорядку, не має права на одержання допомоги із соціального страхування, не сплачує страхові внески на загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності.

За виконану роботу замовник сплачує виконавцеві винагороду у розмірі 2800 грн. за домовленістю, (а.с.7).

02.11.2015 року сторони уклали угоду про припинення дії цивільно-правового договору від 21.01.2015 року (а.с.6).

У матеріалах справи також містяться акти приймання та здачі виконаних робіт по цивільно-правовому договору від 27.01.2015р.,26.02.2015р., 27.03.2015р., 28.04.2015р., 28.05.2015р., 26.06.2015р., 28.07.2015 р., 28.08.2015р., 29.09.2015р., 30.10.2015р., (а.с.21-30).

Із зазначених матеріалів не вбачається, що відповідач є посадовою особою місцевого самоврядування в розумінні ЗУ ст.ст.1,2,3 «Про службу в органах місцевого самоврядування» і обмеження про які вказує апелянт, її стосуються.

Доводи щодо наявності фактичних трудових відносин не заслуговують на увагу, оскільки матеріали справи не містять доказів щодо таких. Зокрема, апелянт не довів наявність угоди між працівником і власником установи, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник установи зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю.

Позивач, як на підставу позовних вимог про стягнення з ОСОБА_2 надміру виплаченої пенсії, посилався на положення ст. 1212 ЦК України, відповідно до якої особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно.

Разом з тим, до правовідносин щодо набуття грошових коштів без достатньої правової підстави, якщо ці кошти є пенсійною виплатою, яка проведена іншою особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача, застосуванню підлягають положення статті 1215 ЦК України, за якою зазначені грошові кошти поверненню не підлягають.

При цьому правильність виконаних розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються, отже, зазначене у статті 1215 ЦК України майно підлягає поверненню у разі наявності цих фактів (правова позиція, висловлена у постанові Верховного Суду України у справі N 6-91цс14).

Оскільки Тисменицьке об'єднане управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області не довело наявності вини з боку відповідача, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку, що відмови в задоволенні позову.

Приймаючи до уваги вище викладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції ухвалив рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, доводи апелянта правильності висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому підстав для скасування рішення немає.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу Тисменицького об'єднаного управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області відхилити.

Рішення Тисменицького районного суду від 10 квітня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуюча: Василишин Л.В.

Судді: Беркій О.Ю.

Максюта І.О.