Справа №359/6894/16-ц
Провадження №2/359/323/2017
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 лютого 2017 року Бориспільський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого Борця Є.О.,

при секретарі судового засідання Гомолі О.А.,

за участю позивача ОСОБА_1,

за участю представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши в приміщенні суду у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» про визнання недійсним договору про іпотечний кредит,

встановив:

У вересні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом та обґрунтовує його тим, що 6 серпня 2008 року він уклав з ТОВ «УніКредит Банк», правонаступником яко-го є відповідач, договір про іпотечний кредит №MRTG-42. За цим договором ТОВ «УніКредит Банк» зобовязався надати позивачу кредит в розмірі 60000 доларів США для придбання ним квартири АДРЕСА_1. ОСОБА_1 зобовязався щомісячно до 6 серпня 2038 року повертати кредит по части-нам та сплачувати проценти за користування ним в розмірі 12,5% річних. Однак зміст дого-вору не містить детальний розпис загальної вартості кредиту. ТОВ «УніКредит Банк» не на-дав позивачу інформацію, необхідну для здійснення ним свідомої оцінки власних можливос-тей для виконання договору. Ці обставини свідчать про порушення ч.2, п.2 абз.3 ч.4 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів». ТОВ «УніКредит Банк» ввів позивача в оману та уклав з ним договір про іпотечний кредит з застосуванням нечесної підприємниць-кої практики. Ця обставина свідчить також про порушення ст.19 Закону України «Про захист прав споживачів». Тому ОСОБА_1 просить визнати недійсним договір про іпотечний кре-дит №MRTG-42 від 6 серпня 2008 року.

У судовому засіданні ОСОБА_1 підтримує позов та просить суд задовольнити його.

Представник відповідача ОСОБА_2 не визнає позов та заперечує проти його задово-лення. В обґрунтування своїх заперечень він посилається на те, що в додатку №2 до дого-вору про іпотечний кредит викладений попередній розрахунок сукупної вартості кредиту. Крім того, перед укладенням договору ОСОБА_1 надавалась письмова інформація про умови кредитування та орієнтовану сукупну вартість для різноманітних іпотечних кредитів. ТОВ «УніКредит Банк» не вводив позивача в оману та не застосовував до нього нечесну під-приємницьку діяльність. Ці обставини свідчать про відсутність порушень ст.ст.11, 19 Закону України «Про захист прав споживачів». Крім того, ОСОБА_1 почав оспорювати договір про іпотечний кредит лише після предявлення до нього позову про звернення стягнення на предмет іпотеки. З дня укладення вказаного договору минуло 8 років. Ця обставина свідчить про те, що ОСОБА_1 пропустив строк позовної давності. Тому представник відповідача ОСОБА_2 просить суд відмовити у задоволенні позову.

Вислухавши пояснення учасників цивільного процесу та дослідивши письмові докази, суд дійшов до висновку, що позов не підлягає задоволенню з таких підстав.

Встановлено, що 6 серпня 2008 року ОСОБА_1 уклав з ТОВ «УніКредит Банк» дого-вір про іпотечний кредит №MRTG-42 (а.с.8-14, 40-43), за яким ТОВ «УніКредит Банк» зобовязався надати позивачу кредит в розмірі 60000 доларів США для придбання ним квартири АДРЕСА_1. ОСОБА_1 зобовязався щомісячно до 6 серпня 2038 року повертати кредит по частинам та сплачувати проценти за користування ним в розмірі 12,5% річних.

Відповідно до ч.2 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» перед укладен-ням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобовязаний повідомити споживача у письмовій формі про кредитні умови: мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений; форми його забезпечення; наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобовязаннями споживача; тип відсоткової ставки; суму, на яку кредит може бути виданий; орієнтовну сукупну вартість кредиту (в процент-ному значенні та грошовому виразі) з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вар-тості всіх послуг, повязаних з одержанням кредиту та укладенням договору про надання споживчого кредиту; строк, на який кредит може бути одержаний; варіанти повернення кре-диту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; можливість дострокового повер-нення кредиту та його умови; необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати докладнішу інформацію; переваги та недоліки пропонованих схем кредитування.

Згідно з ч.4 цієї ж статті у договорі про надання споживчого кредиту зазначається детальний розпис сукупної вартості кредиту для споживача (у процентному значенні та грошовому виразі) з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг, по-вязаних з одержанням, обслуговуванням, погашенням кредиту та укладенням договору про надання споживчого кредиту.

Встановлено, що перед укладенням оспорюваного договору ОСОБА_1 неодноразово особисто під підпис вручалась детальна письмова інформація про умови кредитування та орієнтовну сукупну вартість для різноманітних іпотечних кредитів (а.с.50-53, 56-60). Як вбачається з п.7.7 договору про іпотечний кредит, позивач ознайомився зі змістом цієї інфор-мації та не мав жодних претензій з приводу її повноти та зрозумілості. Крім того, в додатку №1 до договору (а.с.43 зворот-46) міститься детальний графік погашення кредиту та сплати процентів за користування ним. А в додатку №2 до договору (а.с.47-49) викладений розраху-нок сукупної вартості кредиту.

З огляду на це суд вважає, що перед укладенням оспорюваного договору ТОВ «Уні-Кредит Банк» виконав обовязки, передбачені ч.2 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів». Укладений між ним та позивачем договір про іпотечний кредит відповідає ч.4 цієї ж статті.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.19 Закону України «Про захист прав споживачів» нечесною підприємницькою практикою є будь-які діяння (дії або бездіяльність), що вводять споживача в оману.

Як розяснив Пленум Верховного Суду України в п.20 постанови №9 від 6 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійс-ними», правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману.

Встановлено, що ОСОБА_1 не надав суду жодного доказу на підтвердження того, що працівники ТОВ «УніКредит Банк» ввели позивача в оману щодо обставин, які впливали на укладення ним договору про іпотечний кредит.

З огляду на це суд вважає, що оспорюваний договір укладений без обману та без за-стосування до ОСОБА_3 нечесної підприємницької практики. Він не суперечить п.2 ч.1 ст.19 Закону України «Про захист прав споживачів».

Відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами пер-шою третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно з ч.1 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, ін-шим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його мораль-ним засадам.

Встановлено, що договір про іпотечний кредит не суперечить ч.2, ч.4 ст.11, п.2 ч.1 ст.19 Закону України «Про захист прав споживачів» та іншим актам цивільного законодав-ства.

З огляду на це суд вважає, що підстави для визнання оспорюваного договору недійс-ним відсутні.

Крім того, відповідно до ч.3 ст.15 ЦК України суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи також в разі порушення нею положень частин другої пятої статті 13 цього Кодексу.

Згідно з ч.3 ст.13 ЦК України не допускаються зловживання правом в будь-яких фор-мах.

Встановлено, що з дня укладення договору про іпотечний кредит минуло 8 років. ОСОБА_4 почав оспорювати договір про іпотечний кредит лише після предявлення до нього позову про звернення стягнення на предмет іпотеки. Це свідчить про те, що, звертаючись до суду з цим позовом, ОСОБА_1 має намір не захистити своє право, а лише ухилитись від відповідальності за неналежне виконання договору. Такі дії мають ознаки зловживання правом.

Суд вважає, що ці обставини є додатковою підставою для відмови у задоволенні позо-ву.

Як розяснив Пленум Верховного Суду України в абз.3 п.11 постанови №14 від 18 листопада 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі», встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є само-стійною підставою для цього.

Встановлено, що у задоволенні позову відмовлено з тих підстав, що ОСОБА_1 не до-вів обставини, на які він посилається в обґрунтування своїх вимог. В такому випадку під-стави для застосування строку позовної давності відсутні.

Керуючись п.2 ч.1, ч.3 ст.208, ч.1-ч.3 ст.209, ст.ст.213-215, ч.1 ст.218 ЦПК України, суд

вирішив:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до публічного акціонерного товарис-тва «Укрсоцбанк» про визнання недійсним договору про іпотечний кредит відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено до Апеляційного суду Київської області шляхом подачі апеляційної скарги через Бориспільський міськрайонний суд протягом 10 днів з дня його оголошення.

Суддя

Бориспільського міськрайонного суду ОСОБА_5