АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА[1]
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 травня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого-судді Слюсар Т.А.

суддів: Волошиної В.М., Кирилюк Г.М.

при секретарі: Крічфалуши С.С.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 07 лютого 2017 року

в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Служба у справах дітей Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації про позбавлення батьківських прав.

Колегія суддів, -

В С Т А Н О В И Л А :

У жовтні 2016 року ОСОБА_1 звернулася в суд із позовом до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав.

Зазначала, що з 01 березня 2014 року перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 16 жовтня 2015 року було розірвано. Від шлюбу сторони мають дочку ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Посилаючись на те, що з серпня 2014 року, після припинення шлюбних відносин сторін та переїзду позивачки з донькою на орендовану квартиру, відповідач свідомо ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню та утриманню їх спільної дочки, з його вини виникли складнощі з реєстрацією місця проживання дитини, просила позов задовольнити та позбавити ОСОБА_2 батьківських прав відносно ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 07 лютого 2017 року позов задоволено частково.Попереджено ОСОБА_2 про необхідність змінити своє ставлення до виховання дочки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. Покладено на орган опіки та піклування Дарницької районної у м. Києві державної адміністрації контроль за виконанням ОСОБА_2 батьківських обов'язків.

В апеляційній скарзі позивачка, посилаючись на неповне з'ясування обставин справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення районного суду і постановити нове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Колегія суддів, заслухавши ОСОБА_1 та її представника, які підтримали апеляційну скаргу, представника відповідача, яка просила апеляційну скаргу відхилити, вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Як убачається з матеріалів справи, з 01 березня 2014 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 16 жовтня 2015 року розірваний (а.с.6, 8-9). Від шлюбу мають дочку ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.7).

Встановлено, що до серпня 2014 року позивачка та відповідач разом виховували дитину, проте в подальшому з причин конфліктів та непорозумінь, припинили спільне проживання, між сторонами існують складні відносини, вони не спілкуються, в судовому порядку вирішують житлові спори.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 31 березня 2015 року, яке набуло чинності, з відповідача стягуються аліменти на утримання дочки у розмірі 1/4 частини від його заробітку (доходу) щомісячно до повноліття дитини, й на утримання матері дитини у розмірі 1/6 частини від його заробітку (доходу) щомісячно до досягнення дитинною трирічного віку (а.с.34-36).

Згідно акту обстеження житлово-побутових умов проживання дитини, зробленого Службою у справах дітей Дарницької районної у м. Києві державної адміністрації від 06 грудня 2016 року, для виховання, розвитку та проживання дитини за місцем проживання позивачки створено всі належні умови, стосунки в сім'ї добрі (а.с.73).

Як вбачається з висновку № 101-11085/03 від 12 грудня 2016 року орган опіки та піклування Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації, визнано недоцільним позбавлення батьківських прав відповідача (а.с.71-72).

Матеріали справи свідчать, що відповідач виконує рішення суду, надає матеріальну допомогу на утримання дитини, сплачує аліменти шляхом відповідних утримань з заробітку (доходу) по місцю роботи (а.с.162-169).

Задовольняючи позов частково, районний суд виходив з обов'язку батька приймати участь у вихованні дитини й відсутності у справі достатніх підстав для позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно неповнолітньої доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Колегія суддів визнає зазначені висновки суду першої інстанції законними й обґрунтованими, остільки вони повністю узгоджуються з сукупністю зібраних у справі доказів.

Відповідно до керівних роз'яснень, які містяться у п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30 березня 2007 № 3, позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Пунктом 16 згаданої постанови встановлено, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Обов'язок батьків утримувати дитину, піклуватися про неї, створювати належні умови для розвитку передбачено нормами Сімейного Кодексу України та загально прийнятними нормами моралі, й вчинення таких дій батьками під примусом законом не передбачено.

У матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази, які б давали правові підстави до позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав щодо малолітньої доньки.

Зі справи убачається, що між сторонами склалися конфліктні відносини.

Твердження апеляційної скарги про відсутність у дитини місця реєстрації колегія суддів визнає безпідставними, остільки з пояснень представників сторін убачається, що ОСОБА_2 на праві власності житла не має, відсутня й реєстрація його місця проживання чи перебування.

Доводи апеляційної скарги про ухилення від виховання дитини батьком, свідомого нехтування ним своїми обов'язками, що підтверджує відсутність серйозного ставлення відповідача до своїх батьківських обов'язків та необґрунтованість висновку Служби у справах дітей Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації від 12 грудня 2016 року, ретельно перевірялися судом першої інстанції, вони отримали належну оцінку в рішенні й обґрунтовано визнані безпідставними.

Матеріалами справи не доведено наявність підстав до позбавлення відповідача батьківських прав.

Твердження апеляційної скарги про вихід судом першої інстанції підчас вирішення судом спору за межі позову є безпідставними, остільки відповідно до абз. 2 п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав»,зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини(дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов'язків.

Доводи про те, що згідно вказаного пункту постанови суд повинен вирішити питання про відібрання дитини суперечать змісту зазначеного пункту, остільки ним надано суду право на відібрання у відповідача дитини.

При цьому, колегія суддів враховує й те, що дитина сторін проживає з матір'ю, а ця обставина виключає відібрання дитини у батька.

Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає законними й обґрунтованими висновки районного суду про відмову в задоволенні позовних вимог в частині позбавлення батьківських прав.

Справа судом розглянута повно та об'єктивно. Викладені в рішенні висновки відповідають обставинам справи та зібраним доказам. Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

За таких обставин, апеляційну скаргу слід відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313 - 315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 07 лютого 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає чинності негайно, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 20 днів з моменту проголошення шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:

Судді:

Справа № 753/19444/16-ц

№ апеляційного провадження: 22-ц/796/4741/2017

Головуючий у суді першої інстанції: Коренюк А.М.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Слюсар Т.А.