РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(ЗАОЧНЕ)

06 березня 2017 року м. Волноваха

Волноваський районний суд Донецької області у складі:

головуючого: судді Мохова Є.І.,

при секретарі - Бридня О.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Азовелектросталь» про стягнення нарахованої, але невиплаченої заробітної плати та середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати при звільненні,

ВСТАНОВИВ:

17.11.2016 року ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до ПАТ «Азовелектросталь» про стягнення нарахованої, але невиплаченої заробітної плати та середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати при звільненні, зазначивши, що з 22.10.2013 року вона працювала у ПАТ «Азовелектросталь» свердлувальником 3-го розряду. Відповідно до наказу керівництва підприємства № 65-к від 29.02.2016 року, її звільнено у звязку із скороченням штату. На день звільнення відповідач мав заборгованість перед нею по виплаті заробітної плати у розмірі 13746,65 грн., яку не сплатив по цей час. Відповідно до статей 116 та 117 КЗпП України просить стягнути з відповідача на її користь заборгованість з нарахованої, але невиплаченої заробітної плати у розмірі 13746, 65 грн., та середній заробіток за весь час затримки, а саме з дня звільнення 29.02.2016 року по день звернення до суду, у розмірі 17588,13 грн., згідно до розрахунку, наведеного у позовній заяві.

Позивач у судове засідання не з'явилася, просить справу розглянути за її відсутності, на позові наполягає, не заперечує проти винесення заочного рішення.

Відповідач, будучи своєчасно та належним чином повідомленим про час і місце слухання справи, у судове засідання не прибув з невідомих причин, тому за наявності письмової згоди позивача суд вважає можливим постановити рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України.

Згідно із статтею 169 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів.

Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав.

Основним законом України статтею 43 Конституції передбачено право кожної людини на труд, що включає можливість заробляти собі на життя працею. Зазначеному праву людини, яка належним чином виконує свої трудові обовязки, в рівній мірі кореспондується обовязок працедавця своєчасно та належним чином оплачувати труд працівника і своєчасно виплачувати йому заробітну плату.

Судом встановлено, що позивач у період часу з 22.10.2013 року по 29.02.2016 року працювала у відповідача, що підтверджується записами в її трудовій книжці ( а.с.7).

Наказом № 65-к від 29.02.2016 року позивача було звільнено з підприємства у звязку із скороченням штату, згідно з пунктом 1 статті 40 КЗпП України (а.с.9).

За період роботи позивача їй нараховувалась заробітна платня.

З наявного у справі особистого листа на імя позивача, наданого відповідачем, станом на лютий 2016 року заборгованість відповідача по заробітній платі складала 13746,65 грн., а саме: 2243,06 грн. за вересень 2015 року, 1937,79 грн. за листопад 2015 року, 1537,79 грн. за грудень 2015 року, 1690,73 грн. за січень 2016 року, 6337,28 (разом з вихідною допомогою у розмірі 2889,62 грн.) грн. за лютий 2016 року (а.с.10).

У теперішній час заборгованість по заробітній платі перед позивачем не сплачена, що не заперечується відповідачем.

Положеннями ст. 115 КЗпП України встановлено обовязок працедавця виплачувати заробітну плату працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Згідно ч. 1 ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Оскільки відповідачем вказаних вимог закону дотримано не було, заробітна плата у встановлені строки не виплачувалася та остаточний розрахунок при звільненні не проведений, що підтверджується наявними у справі доказами, внаслідок цього по сьогоднішній день існує заборгованість з нарахованої, але невиплаченої заробітної плати у розмірі 13746,65 грн., тому вказана сума заборгованості підлягає стягненню в судовому порядку.

У відповідності до вимог ст. 117 КЗпП України у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

В пункті 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999р. № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» розяснено, що установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведені його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Станом на день прийняття цього рішення відповідачем не надано до суду доказів, які б свідчили про виплату заборгованості по заробітній платі перед позивачем, тому розрахунок середнього заробітку має відбуватися по день звернення до суду, як просить позивач.

У звязку із порушенням строків виплати заробітної плати та всіх сум, які належать позивачу при звільнені, відповідач має сплатити середній заробіток за весь час затримки, тобто за період з наступного дня після звільнення з 01.03.2016 р. по день звернення позивача до суду, оскільки фактичного розрахунку проведено не було.

При розрахунку сум середнього заробітку, суд виходить з наступного. Порядок обчислення середньої заробітної плати закріплений Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995р. № 100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати», за частиною 3 пункту 2 якої середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата.

Згідно ч.3 п. 3 вказаного Порядку в розрахунок середньої заробітної плати включаються усі виплати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо.

Згідно пункту 8 Постанови Кабінету Міністрів України від 08.02.1995р. № 100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Позивачем був наданий до суду власний розрахунок середньоденної заробітної плати за останні два календарних місяці роботи, що передували дню звільненню.

Згідно даних, зазначених позивачем в позові, розмір середньоденної заробітної плати позивача становить 96,11грн.

Відповідач не надав будь-яких заперечень з цього приводу, тобто повністю погодився із розрахованим позивачем розміром середньоденного заробітку в сумі 96,11 грн. і не заперечував цю обставину та не наполягав на її доведенні згідно вимог ст. 61 ЦПК України.

Згідно ч. 1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

Крім того, нормами ст. 10, 11 ЦПК України закріплено такі принципи цивільного судочинства, як змагальність сторін та диспозитивність цивільного судочинства, які полягають в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Також за принципом диспозитивності суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Зважаючи на вказані принципи та обставини того, що суд не може вийти за межі позовних вимог позивача, який в своєму позові наполягає на розмірі середньоденного заробітку в розмірі 96,11 грн., а відповідач повністю визнає вказаний розмір, тому вказана обставина не підлягаю доведенню іншими доказами, та вважається судом встановленою у зазначеному розмірі 96,11 грн.

З наявного у позові розрахунку вбачається, що сума стягнення середнього заробітку за весь час затримки заробітної плати складає 17588,13 грн., виходячи із середньоденної заробітної плати 96,11грн. та кількості робочих днів за період з 29.02.2016 року по 17.11.2016 року 183 робочих дня ( 96,11 х 183).

Законних підстав, передбачених статтею 117 КЗпП України, для зменшення сум середнього заробітку у суду не має, оскільки відсутній спір між сторонами про розмір заборгованості по заробітній платі перед позивачем.

За таких обставин та положень закону, сума середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, яка підлягає задоволенню складає 17588,13 грн.

Відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню на користь держави судові витрати у вигляді судового збору в сумі 551,20 гривень за вимоги майнового характеру.

Керуючись ст. ст. 10, 60, 88, 174, 209, 212-215, 218, 224-226 ЦПК України, ст.ст. 115, 117 КЗпП України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Азовелектросталь» про стягнення заборгованості з виплати нарахованої, але невиплаченої заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні - задовольнити.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Азоелектросталь», юридична адреса: м.Маріуполь, пр.Машинобудівників, б.1 ( (87535, Донецька область, м.Маріуполь, пр. Машинобудівників, буд.1, ) на користь ОСОБА_1, заборгованість по заробітній платі в сумі 13746,65 грн. (тринадцять тисяч сімсот сорок шість гривень 65 коп.), та середній заробіток за час затримки виплати заробітної плати в розмірі 17588,13 грн. ( сімнадцять тисяч пятсот вісімдесят вісім гривень 13 коп., а всього 31334,78 грн. ( тридцять одна тисяча триста тридцять чотири гривні 78 коп.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Азовелектросталь» (87535, Донецька область, м.Маріуполь, пр. Машинобудівників, буд.1, ) судовий збір у розмір 551,20 грн. до спеціального фонду Державного Бюджету України.

Заочне рішення може бути переглянуто Волноваським районним Донецької області за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

На рішення може бути подана апеляція в Апеляційний суд Донецької області через Волноваський районний суд Донецької області.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: Є.І.Мохов