АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/2550/17 Справа № 208/9479/13-ц Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Пищида М.М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 травня 2017 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого Пищиди М.М.

суддів Ткаченко І.О., Каратаєвої Л.О.,

за участі секретаря Кравцової Н.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 13 січня 2017 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в особі відділення виконавчої дирекції фонду в м. Камянське Дніпропетровської області про встановлення причинного звязку смерті померлого з професійним захворюванням та про відшкодування шкоди у вигляді одноразової допомоги на користь вдови у звязку зі смертю чоловіка, -

В С Т А Н О В И Л А:

У листопаді 2013 року позивач звернувся до суду із даним позовом, посилаючись на те, що вона з ОСОБА_3 знаходилася у зареєстрованому шлюбі до дня його смерті - 27.06.2013 року.

За життя її чоловік працював машиністом коксових машин вугленавантажувального вагону КБ і БІС на ВАТ «Дніпродзержинський коксохімічний завод» у м. Дніпродзержинську, де отримав професійне захворювання та 3-ю групу інвалідності, в звязку з чим 30.10.2002 року вийшов на пенсію.

На час смерті ОСОБА_3 перебував у лікарні, оскільки за станом здоровя потребував медичної допомоги.

Враховуючи, що після смерті чоловіка вона залишилася без його утримання, є пенсіонеркою, мала від 54 роки і 10 місяців, проживала разом з чоловіком, та на підставі ст. 33 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» та ст.ст. 4, 6, 456 ЦК Української СРС, має право на отримання відшкодування від відповідача за заподіяну їй шкоду у вигляді одноразової допомоги.

У звязку з вище викладеним позивач просить суд встановити причинний звязок смерті померлого ОСОБА_3, який помер 27 червня 2013 року, з професійним захворюванням та відшкодувати на її користь шкоду у вигляді одноразової допомоги.

Рішенням Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 13 січня 2017 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в особі відділення виконавчої дирекції фонду в м. Дніпродзержинську Дніпропетровської області про встановлення причинного звязку смерті померлого з професійним захворюванням та про відшкодування шкоди у вигляді одноразової допомоги на користь вдови у звязку зі смертю чоловіка, - відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та позовних вимог, колегія суддів дійшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підставах.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 перебували у зареєстрованому шлюбі з 06 грудня 1975 року, що підтверджено свідоцтвом про укладення шлюбу (т. 1 а.с. 69).

Згідно запису у трудовій книжці, ОСОБА_3, в період з 04.07.1978 року по 23.04.2002 рік працював на Дніпродзержинському коксохімзаводі ім. Орджонікідзе, який був перейменований на ВАТ «Дніпродзержинський коксохімічний завод» у м. Дніпродзержинську. 23.04.2002 року був звільнений з підприємства на підставі ст. 38 КЗпП України, в звязку з виходом на пенсію. (т. 1 а.с. 51-52),

В період з 03.02.2006 року і по 26.02.2008 рік, працював охоронцем у охоронній службі Юнікон», звідки звільнений за власним бажанням.

Більш записів у трудовій книжці не зазначено.

Згідно до акту розслідування професійного захворювання від 16.10.2002 року (т. 1 а.с. 33-34), встановлено що захворювання отримане ОСОБА_3 пилотоксічний бронхіт І-ІІ ступеню, емфізема легень ІІ ступеня, дихальна недостатність ІІ ступеню є професійне захворювання.

На підставі акту МСЕ було присвоєно ОСОБА_3 третю групу інвалідності з 30.10.2002 року за професійним захворюванням, безстроково, що підтверджено позивачкою, не оспорювалося представником відповідача, та підтверджено довідкою МСЕ № 313359 від 12.11.2002 року (т. 1 а.с. 10).

17.06.2013 року ОСОБА_3 поступив до КЗ «Криничанської центральної районної лікарні», з основним діагнозом ішемічна хвороба серця, та професійним захворюванням, як супутнім діагнозом, що підтверджено Епікрізом № 1968 (т.1 а.с. 29).

Згідно до свідоцтва про смерть, ОСОБА_3 помер 27.06.2013 року у КЗ «Криничанській центральній районній лікарні». Смерть ОСОБА_3 настала від відкритої черепно-мозкової травми, яка супроводжувалася переломом кісток основи черепу та ускладнилася крововиливом у шлуночки мозку.

Як встановлено судом першої інстанції, на час звільнення ОСОБА_3 з ВАТ «Дніпродзержинський коксохімічний завод» у м. Дніпродзержинську та на час визнання його інвалідом 3-ої групи за професійним захворюванням, на час прийняття акту розслідування професійного захворювання від 16.10.2002 року (т. 1 а.с. 33-34), діяв Закон України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», який був прийнятий 21.12.2000 року, та набув чинності 01.04.2001 року.

Згідно до копії трудової книжки ОСОБА_3 (т. 1 а.с. 51-52), пояснень позивачки, ОСОБА_3 в період з 26.02.2008 року по час своєї смерті ніде не працював, отримував дохід у вигляді пенсії, як інвалід 3-ої групи за професійним захворюванням.

Відповідно до аб. 2 ч. 9 ст. 34 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», передбачено що у разі смерті потерпілого, який одержував страхові виплати і не працював, розмір відшкодування шкоди особам, зазначеним у статті 33 цього Закону, визначається виходячи із суми щомісячних страхових виплат і пенсії, які одержував потерпілий на день його смерті, з відповідним коригуванням щомісячних страхових виплат згідно із статтею 29 цього Закону. Причинний зв'язок смерті потерпілого з одержаним каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я має підтверджуватися висновками відповідних медичних закладів.

Згідно до вимог ч. 1 ст. 33 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», передбачено, що у разі смерті потерпілого право на одержання щомісячних страхових виплат (пенсій згідно з підпунктом "д" пункту 1 частини першої статті 21 цього Закону) мають непрацездатні особи, які перебували на утриманні померлого або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина померлого, яка народилася протягом не більш як десятимісячного строку після його смерті.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 33 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», такими непрацездатними особами є: жінки, які досягли 55 років, і чоловіки, які досягли 60 років, якщо вони не працюють.

Із вище зазначеного, встановлено, що для підтвердження свого права позивачки ОСОБА_2 на отримання у разі смерті її чоловіка ОСОБА_3 як потерпілого внаслідок нещасного випадку або професійного захворювання одноразової допомоги його сім'ї, повинно бути встановлено:

1) вік позивачки не повинен бути менший ніж за 55 років;

2) позивачка повинна перебувати на утриманні у свого чоловіка ОСОБА_3 на час його смерті;

3) наявний причинний зв'язок смерті ОСОБА_3 з одержаним ушкодженням здоров'я (професійним захворюванням), який підтверджено висновками відповідних медичних закладів.

Однак, відповідно до матеріалів справи, позивачка народилася 27.08.1958 року, її чоловік ОСОБА_3 помер 27.06.2013 року, що підтверджено свідоцтвом про смерть, таким чином, на час смерті чоловіка, позивачка мала 54 роки.

Тобто, на час смерті ОСОБА_3, позивачка ОСОБА_2 не мала віку 55 років, який передбачений п. 2 ч. 2 ст. 33 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», в редакції закону від 09.12.2012, підстава 5462-17, який діяв на час смерті її чоловіка ОСОБА_3.

Щодо перебування позивачки ОСОБА_2 на утриманні у свого чоловіка ОСОБА_3, встановлено, що ОСОБА_2 мала самостійний дохід пенсію, як і її чоловік, який іншого доходу крім пенсії та соціальних виплат як особа інвалів 3-ої групи за професійним захворюванням не мав, і в період з 26.02.2008 року по час своєї смерті ніде не працював (т. 1 а.с. 51-52).

Щодо встановленого наявного причинного зв'язку між смертю ОСОБА_3 з одержаним ним професійним захворюванням, який підтверджено висновками відповідних медичних закладів, відповідно до Інструкції про встановлення причинного звязку смерті з професійним захворюванням (отруєнням) або трудовим каліцтвом, затвердженим наказом Міністерства охорони здоровя України № 606 від 15.11.2005 року, встановлено, що ч. 1 р. 1 Інструкції передбачено, що Законами України "Про охорону праці" (зі змінами), "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності" передбачено відшкодування шкоди утриманцям працівника (годувальника) у разі його смерті, якщо визначено причинний зв'язок смерті з професійним захворюванням (отруєнням) або трудовим каліцтвом.

Так, згідно до заключення медико-соціальної експертизи № 39 від 18.07.2014 року проведеної КЗ «Обласний клінічний центр медико-соціальної експертизи» ДОР» Міжрайонна профпатологічна МСЕК надано висновок згідно до якого зв'язок смерті з профзахворюванням ОСОБА_3 не встановлений (т. 1 а.с. 82-85).

Не погодившись з даним висновком, позивачка подала знов клопотання про повторне направлення на дослідження матеріалів, і ухвалою заводського районного суду м. Дніпродзержинська від 25.11.2014 року доручено Київському міському центру медико-соціальної експертизи проведення дослідження.

Згідно до акту № 22-б від 21.01.2015 року надано висновок Київським міським центром медико-соціальної експертизи, згідно до якого основним діагнозом причини смерті ОСОБА_3 встановлено відкриту ЧМТ з переломом основи черепу, крововиливами під оболонки та в речовину головного мозку. Ускладнене крововилив у шлунок мозку. Зв'язок смерті ОСОБА_3 з професійним захворюванням не встановлено(т. 1 а.с. 106).

Разом з експертним дослідженням, згідно до пояснювальної записки до експертизи Київським міським центром медико-соціальної експертизи № 47 від 22.01.2015 року (т. 1 ас. 105), зазначено, що встановлено, що ОСОБА_3 вперше визнаний інвалідом ІІІ групи професійного захворювання з 30% втратою працездатності довічно фтизіатричною МСЕК м. Дніпропетровська 12.11.2002 року по діагнозу «Пилетоксичний бронхіт І-ІІ ст. Емфізема легень ІІ ст. ДН-ІІ ст. (17.09.2002 року). Гіпертонічна хвороба ІІ ст. Хронічний холецістопанкреатит».

Далі МСЕК у звязку з погіршенням стану здоровя внаслідок професійного захворювання не проходив. В наданих медичних документах інформації про прогресування професійного захворювання немає. Значне погіршення стану здоровя ОСОБА_3 з лютого 2013 року було повязано з видаленням лівої легені, курсами полі хіміотерапії з приводу раку лівого головного бронху, розвитком 25.06.2013 року інфаркту міокарда., враховано що смерть його наступила від відкритої черепно-мозкової травм із переломом кісток основи черепу, крововиливом під оболонки та в речовину головного мозку. А тому, враховуючи наведене, ЦМСЕК № 2 КМЦМСЕ, вважає що причинний зв'язок смерті ОСОБА_3 з професійним захворюванням (пилетоксичний бронхіт) вітсутній.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов до вірного висновку про відмову у задоволенні позову, оскільки відповідно до ст.ст. 33, 34 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», не встановлено, позивачка не мала на час смерті чоловіка визначений вік 55 років, не підтверджено її перебування на утриманні свого чоловіка на час його смерті, не встановлено наявний причинний зв'язок смерті ОСОБА_3 з одержаним ним професійним захворюванням.

Зясувавши в достатньому повному обємі права та обовязки сторін, обставини справи, перевіривши доводи та давши їм правову оцінки, суд постановив рішення, що відповідає вимогам закону. Висновки суду достатньо обґрунтовані і підтверджені наявними в матеріалах справи письмовими доказами до переоцінки доказів і не згоди з висновками суду по їх оцінці.

Керуючись ст.ст.307, 308 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 13 січня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді: