Справа № 645/9290/15-ц
Провадження № 2/645/82/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 березня 2017 року м. Харків

Фрунзенський районний суд м. Харкова в складі:

головуючого судді Бабкової Т.В.,

при секретарі судових засідань ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Харкові цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа: Служба у справах дітей по Немишлянському району Департаменту праці та соціальної політики Управління служб у справах дітей Харківської міської ради про визнання дій щодо реєстрації у предметі іпотеки третіх осіб неправомірними, виселення з житлового приміщення та зняття з реєстраційного обліку,

в с т а н о в и в :

09.11.2015р. ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом, в якому просило виселити ОСОБА_2 та інших зареєстрованих осіб з житлового приміщення - квартири АДРЕСА_1. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що 04.11.2008р. між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір № 105/Р-08, за умовами якого банк зобовязався надати відповідачці кредит у вигляді кредитної лінії у розмірі 55000,00 доларів США строком до 03.09.2013р., а відповідачка зобовязувалася повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строк та в порядку встановлених кредитним договором. В якості забезпечення належного виконання умов кредитного договору між банком та відповідачем 04.09.2008р. був укладений договір іпотеки № 105/Р-08. Згідно з умовами вказаного договору предметом іпотеки було встановлено нерухоме майно: квартира АДРЕСА_2, яка належала ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на праві власності на підставі Свідоцтва про право власності на житло від 02.03.1999р. Банк свої зобов'язання за кредитним договором виконав у повному обсязі, однак ОСОБА_2 умови договору порушила та у неї виникла кредитна заборгованість 166 686,45 доларів США, що є еквівалентом 1331824,74 грн. Фрунзенським районним судом м. Харкова від 26.07.2013р. було задоволено позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» та на підставі договору іпотеки від 04.09.2008р. в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №105/Р-08 від 04.09.2008р. звернуто стягнення на квартиру АДРЕСА_2 шляхом її продажу ПАТ КБ «Приватбанк» з укладанням від імені ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 договору купівлі продажу будь яким способом з іншою особою покупцем, а також виселено ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 з вказаного житлового приміщення зі зняттям з реєстраційного обліку у Відділі у справах громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб УМВС України м . Харків. ПАТ КБ «ПриватБанк» зазначає, що договором іпотеки було передбачено право іпотекодавця на реєстрацію у предметі іпотеки інших осіб лише при умові отримання від іпотекодержателя письмової згоди на такі дії. Даний обовязок було порушено відповідачкою. 05.05.2015р. банком було отримано довіку КП « Жилкомсервіс», з якої вбачається, що за адресою: АДРЕСА_3, зареєстрований малолітній ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 З урахуванням наведеного, в уточненому позові від 15.04.2016р. ПАТ КБ «ПриватБанк» просило суд визнати дії ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 щодо реєстрації в квартирі АДРЕСА_1 малолітній ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, неправомірними та вчиненими з порушенням умов законодавства; виселити неправомірно зареєстрованого малолітній ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, з вказаного житлового приміщення зі зняттям його з реєстраційного обліку за вказаною адресою.

Представник позивача у судове засідання не зявився, в матеріалах справи міститься його заява про можливий розгляд справи за відсутності представника позивача на підставі наявних в матеріалах справи доказів.

Відповідачка ОСОБА_2 в судовому засіданні проти позову заперечувала. Посилалася на те, що ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, є сином її доньки відповідачки ОСОБА_4 Після народження дитини ОСОБА_4 були подані документи про реєстрацію дитини за адресою реєстрації його матері в квартирі АДРЕСА_2. За таких обставин з часу народження дитини в неї виникло право користування цим житловим приміщенням, яке є для нього єдиним житлом. Через наявність матеріальних труднощів у ОСОБА_2 виникла заборгованість по кредитному договору, вона запропонувала банку укласти мирову угоду та в рахунок заборгованості забрати квартиру, яка є предметом іпотеки, проте банк ухиляється від таких пропозицій. На теперішній час вона та інші відповідачі фактично виселилися з квартири, проте і досі мають від неї ключі, відвідують її, сплачують за неї комунальні послуги. Також відповідачка посилалася на те, що заявляючи позов про виселення малолітньої дитини, банк, всупереч положенням ст.109 ЖК України, у позовній заяві не зазначив іншого житлового приміщення, яке повинно їй бути надане.

Відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у судове засідання не зявилися, надали суду письмові заяви про розгляд справи за їх відсутністю.

Представник 3-ї особи Служба у справах дітей по Немишлянському району Департаменту праці та соціальної політики Управління служб у справах дітей Харківської міської ради у судове засідання не зявився, про час та місце слухання справи був повідомлений своєчасно та належним чином, суду була надана заява про розгляд справи за відсутності представника 3-ї особи.

Зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно дослідивши матеріали справи та надані сторонами докази, суд встановив наступне.

Судовим розглядом зясовано, що 04.11.2008р. між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір № 105/Р-08, за умовами якого позивач зобовязався надати відповідачці кредит у вигляді кредитної лінії у розмірі 55000,00 доларів США строком до 03.09.2013р., а відповідачка зобовязувалася повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строк та в порядку, встановленим кредитним договором, а.с.5-8.

В якості забезпечення належного виконання умов кредитного договору між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 04.09.2008р. був укладений договір іпотеки № 105/Р-08. Згідно з умовами вказаного договору предметом іпотеки було встановлено нерухоме майно: квартира АДРЕСА_2, яка належала ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на праві власності на підставі Свідоцтва про право власності на житло, виданого відділом приватизації державного житлового фонду Управління комунального майна та приватизації Головного управління економіки та комунального майна Виконавчого комітету Харківської міської ради 02.03.1999р., а.с.9-11.

Відповідач ОСОБА_2 визнала, що зі свого боку порушила зобов'язання за кредитним договором та в неї виникла заборгованість по сплаті кредиту.

Фрунзенським районним судом м. Харкова від 26.07.2013р. було задоволено позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4: на підставі договору іпотеки від 04.09.2008р. в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №105/Р-08 від 04.09.2008р. в сумі 166 686,45 доларів США, що за курсом 799,30 відповідно до службового розпорядження НБУ від 15.01.2013р. складає 1 331 824,73 грн., звернуто стягнення на квартиру АДРЕСА_2 шляхом її продажу ПАТ КБ «Приватбанк» з укладанням від імені ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 договору купівлі продажу будь яким способом з іншою особою покупцем, а також виселено ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 з вказаного житлового приміщення зі зняттям з реєстраційного обліку у Відділі у справах громадянства, іміграції та реєстрації фізичних осіб УМВС України м . Харків, а.с.12-14. Вказане рішення набрало законної сили.

Встановлено, що в звязку з виконанням рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 26.07.2013р. ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 18.06.2014р. було знято з реєстрації за адресою: АДРЕСА_3, а.с. 38,68,120.

Поряд з цим встановлено, що після укладання договору іпотеки № 105/Р-08ПАТ між КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 04.09.2008р., 31.01.2009 р. за адресою: АДРЕСА_3 було зареєстровано малолітню дитину відповідачки ОСОБА_4 та відповідно онука ОСОБА_6 - ОСОБА_5, 07.07.2008р.народження, а.с.120.

Згідно з положеннями ст.6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» батьки або інші законні представники зобовязані зареєструвати місце проживання новонародженої дитини протягом трьох місяців з дня державної реєстрації її народження. Також із змісту положень ст.6 зазначеного закону вбачається, що реєстрації місця проживання дитини здійснюється органом реєстрації за заявою батьків чи одного з них.

Положеннями ч.4 ст.29 ЦК України встановлено, що місцем проживання фізичної особи у віці до 10 років є місце проживання її батьків або одного з них.

З врахуванням наведеного вище, доводи ПАТ КБ «ПриватБанк» щодо наявності порушень вимог законодавства з боку ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 під час реєстрації в квартирі, що була предметом іпотеки, малолітньої дитини за адресою проживання її матері - іпотекодавця ОСОБА_4, суд вважає безпідставними.

Також суд зазначає, що за змістом ч.1 ст.575 ЦК України та ст. 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека як різновид застави, предметом якої є нерухоме майно, це вид забезпечення виконання зобовязання, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобовязання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, передбаченому цим Законом.

Відповідно до ст. 589 ЦК України, ч.1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобовязання іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за основним зобовязанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, установлених статтею 12 цього Закону.

Загальне правило про звернення стягнення на предмет застави (іпотеки) закріплене у статті 590 ЦК України й передбачає можливість такого звернення на підставі рішення суду в примусовому порядку, якщо інше не встановлено договором або законом.

Крім того, правове регулювання звернення стягнення на іпотечне майно передбачене Законом України «Про іпотеку».

Згідно із ч.3 ст.33 цього Закону звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду здійснюється відповідно до ст. 39 Закону України «Про іпотеку».

Так, згідно із ч.1,2 ст. 39 цього Закону в разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя виносить рішення про виселення мешканців за наявності підстав, передбачених законом, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення.

Частиною першою статті 40 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом.

Нормою, яка встановлює порядок виселення із займаного житлового приміщення, є ст. 109 ЖК УРСР, у частині першій якої передбачені підстави виселення.

Частина третя статті 109 цього Кодексу регулює порядок виселення громадян.

За змістом ч.2 ст. 40 Закону України «Про іпотеку» та ч.3. ст. 109 ЖК УРСР після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.

Відповідно до ч.2 ст. 109 ЖК УРСР громадянам, яких виселяють із жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду.

Отже, ч.2 ст. 109 цього Кодексу встановлює загальне правило про неможливість виселення громадян без надання їм іншого жилого приміщення. Як виняток, допускається виселення громадян без надання іншого жилого приміщення при зверненні стягнення на жиле приміщення, що було придбане громадянином за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою цього жилого приміщення.

Аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що під час ухвалення судового рішення про виселення мешканців на підставі частини другої статті 39 Закону України «Про іпотеку», підлягають застосуванню як положення статті 40 цього Закону, так і норма статті 109 ЖК УРСР.

Отже, за змістом цих норм особам, яких виселяють із жилого будинку (жилого приміщення), що є предметом іпотеки, у звязку зі зверненням стягнення на предмет іпотеки, інше постійне житло надається тільки в тому разі, якщо іпотечне житло було придбане не за рахунок кредиту, забезпеченого іпотекою цього житла.

Аналогічні висновки зробив Верховний Суд України в постанові від 10.02.2016р. по справі № 6-2830цс15.

У справі, що розглядається, судом було встановлено, що 04.09.2008р. ОСОБА_2, ОСОБА_4 та ОСОБА_3 в іпотеку передано квартиру, придбану не за рахунок отриманих кредитних коштів. В процесі судового розгляду відповідач ОСОБА_2 пояснила, що вона та інші відповідачі фактично виселилися з квартири, проте і досі мають від неї ключі, відвідують її, сплачують за неї комунальні послуги, тимчасово мешкають за різними адресами у знайомих, іншого постійного житла ані відповідачі, ані малолітній ОСОБА_5 не мають. З врахуванням наведеного передбачених законом підстав для виселення мешканців, зокрема ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, із спірної квартири без надання іншого постійного житла не вбачається.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 11, 60, 209, 212-215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа: Служба у справах дітей по Немишлянському району Департаменту праці та соціальної політики Управління служб у справах дітей Харківської міської ради про визнання дій щодо реєстрації у предметі іпотеки третіх осіб неправомірними, виселення з житлового приміщення та зняття з реєстраційного обліку залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Харківської області протягом десяти днів з дня проголошення рішення шляхом подання апеляційної скарги. Особами, які брали участь у справі, але не були присутніми у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, може бути подана апеляційна скарга протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо воно не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя