АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/4382/17 Головуючий 1 інст. Шишкін О.В.
Категорія: відшкодування шкоди
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 вересня 2017 року Апеляційний суд Харківської області у складі:

головуючого Кругової С.С.,

суддів Колтунової А.І.,

ОСОБА_1,

секретаря Прологаєвої А.Д.

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Дзержинського районного суду міста Харкова від 31 травня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, третя особа: Страхове товариство з додатковою відповідальністю «Гарантія» про стягнення матеріальної та моральної шкоди,-

в с т а н о в и в :

У листопаді 2016 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з ОСОБА_2 на свою користь матеріальну шкоду у сумі 47 549,75 грн., моральну шкоду у сумі 50 000 гривен та судові витрати.

Рішенням Дзержинського районного суду міста Харкова від 31 травня 2017 року позов ОСОБА_3 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 матеріальну шкоду у сумі 47 549 грн. 75 коп. у відшкодування моральної шкоди - 2000 грн. та судовий збір у розмірі 743 грн. 25 коп. В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2просить скасувати вказане рішення та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

В обгрунтування скарги посилається на неповне зясування судом обставин, які мають значення для справи, порушення норм матеріального і процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи.

Зазначає, що особа здійснює свої права вільно, на власний розсуд. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обовязковим для неї.

Вважає, що судом першої інстанції порушено положення ст. 61 Конституції України, оскільки сума матеріальної шкоди, яка стягнута з неї у розмірі 47 549,75 грн. вже стягнута зі Страхового товариства з додатковою відповідальністю «Гарантія»на користь ОСОБА_3 рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 21.08.2014 року.

Суд першої інстанції не звернув увагу на те, що виконавчий лист, який виданий на виконання вищевказаного рішення повернутий стягувачу на підставі п.7 ч.1 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження» з порушенням річного терміну визначеного вказаною нормою для розшуку боржника.

Разом з тим, ОСОБА_3 наділений правом на повторне предявлення виконавчого листа до виконання.

Наголошує, що на теперішній час стадія виконання рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 21.08.2014 року не завершена, рішення суду не скасовано та набрало законної сили.

Ані судом в оскаржуваному рішенні, ані позивачем не наведено доказів, які б свідчили про наявність моральної шкоди, завданої ОСОБА_3 або які б обґрунтовували її розмір.

Позивач на апеляційну скаргу подав заперечення, в яких просить про її відхилення та залишення рішення суду першої інстанції без змін, посилаючись на безпідставність доводів скарги.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, що зявилися, обговоривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив з того, що вимога позивача у договірному зобовязанні страховиком не виконана та він не одержав страхове відшкодування завданої дорожньо-транспортною пригодою шкоди, деліктне зобовязання, що виникло між ним та особою, яка завдала такої шкоди, вважається не припиненим. З врахуванням доведеності вини ОСОБА_2 у заподіянні позивачу майнової шкоди, суд дійшов висновку, що внаслідок винних дій останньої позивачу також завдано моральної шкоди, яка виразилася в тому, що неправомірні дії відповідача призвели до душевних страждань позивача та порушення нормальних (звичних) умов проживання останнього у своєму повсякденному житті.

З таким висновком суду, колегія суддів погоджується частково, з наступних підстав.

Відповідно до ст. ст. 10, 11 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється виключно на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 61 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору.

Судовим розглядом встановлено, що 21.12.2013 року о 12.00 годині в м. Харкові ОСОБА_2 керувала автомобілем Suzuki SX4 д.н. АХ 5751СХ, рухалась по вул. Короленка в м. Харкові та на перехресті з пр.Московським не виконала вимоги знаку 2.1 (надати дорогу) допустила зіткнення з автомобілем BMW 530 д.н АХ 8445АТ, у звязку з чим автомобіль було пошкоджено, завдано матеріальну шкоду.

Постановою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 28.01.2014 року ОСОБА_2 визнано винною у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та призначено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 340 грн.

Заочним рішенням Ленінського районного суду м.Харкова від 21.08.2014 року стягнуто на користь позивача з СТзДВ «Гарантія» суму страхового відшкодування, яка становить 47 549,75 грн.

Згідно із ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки, така шкода відшкодовується власником джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом (ч. 2 ст. 1187 ЦК України).

Право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий не був, хоч цей договір і укладений на користь третіх осіб. Закон надає потерпілому право одержати страхове відшкодування, але не зобов'язує одержувати його, при цьому відмова потерпілого від права на одержання страхового відшкодування за договором не припиняє його права на відшкодування шкоди в деліктному зобов'язанні. Таким чином, потерпілому як кредитору належить право вимоги в обох видах зобов'язань - деліктному та договірному, а тому він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди, або шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених ст. 1194 ЦК України підстав.

Згідно з вимогами ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

При цьому, заподіювач шкоди не позбавлений можливості пред'явити майнові вимоги до страхової компанії, з якою ним укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Суд першої інстанції помилково не врахував, що позивач вільно, на власний розсуд обрав спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування.

Матеріали справи свідчать, що позивач після того, як рішення Ленінського районного суду м.Харкова від 21.08.2014 року яким було стягнуто на його користь з СТзДВ «Гарантія» суму страхового відшкодування у розмірі 47 549,75 грн. не було виконано звернувся до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди в тійсамій сумі, що була стягнута з СТзДВ «Гарантія», тоді як вона може нести відповідальність за наявності передбачених ст. 1194 ЦК України підстав.

Отже, судова колегія вважає, що рішення суду в частині стягнення майнової шкоди підлягає скасуванню з відмовою у задоволенні позову.

Що стосується відшкодування моральної шкоди, слід зазначити наступне.

Висновок суду про те, що ушкодженням автомобіля позивачу спричинена моральна шкода, яка полягає в тому, що він був позбавлений можливості користуватися автомобілем, протягом тривалого часу, в нього змінився його життєвий уклад, є обґрунтованим і відповідає встановленим обставинам справи.

Сума стягнення з відповідача на користь позивача у відшкодування цієї шкоди визначена судом з урахуванням розяснень, що містяться в Постанові Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди і на думку судової колегії є співмірною з характером і обємом моральних страждань позивача.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319, 324, 325 ЦПК України, суд,-

в и р і ш и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Рішення Дзержинського районного суду міста Харкова від 31 травня 2017 року - скасувати в частині стягнення матеріальної шкоди в сумі 47549 (сорок сім тисяч п"ятсот сорок дев"ять) грн. 75 коп. і в задоволенні позову в цій частині відмовити.

Рішення суду в частині стягнення моральної шкоди в сумі 2000 (дві тисячі) грн. - залишити без змн.

Рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення. Касаційна скарга може бути подана безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий С.С. Кругова

Судді А.І. Колтунова

ОСОБА_1