Справа № 610/3179/16-ц
Пр. № 2/621/339/17
РІШЕННЯ

іменем України

28 лютого 2017 року м. Зміїв

Зміївський районний суд Харківської області

головуючого судді - Вельможної І.В.,

за участю секретаря судового засідання - Акулової А.М.,

позивача - ОСОБА_1,

представника відповідача - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Зміїв цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа - ОСОБА_5 державна нотаріальна контора Харківської області про визнання свідоцтв про право на спадщину за законом недійсними, визнання недійсним державного акту та визнання права власності в порядку спадкування за заповітом,

в с т а н о в и в:

13 вересня 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа - ОСОБА_5 державна нотаріальна контора Харківської області про визнання свідоцтв про право на спадщину за законом недійсними, визнання недійсним державного акту та визнання права власності в порядку спадкування за заповітом, в якому просила визнати недійним та скасувати Свідоцтво про право на спадщину за законом, серії АВО № 320583, видане ОСОБА_6 10.01.2001 року, зареєстроване в реєстрі за № 2-17, посвідчене Державним нотаріусом ОСОБА_5 державної нотаріальної контори; Визнати недійсним та скасувати Свідоцтво про право на спадщину за законом, серії АВО № 320584, видане ОСОБА_6 10.01.2001 року, зареєстроване в реєстрі за № 2-18, посвідчене Державним нотаріусом ОСОБА_5 державної нотаріальної контори; Визнати недійсним Державний акт на право приватної власності на землю, серії Р2 № 756314, виданий на імя ОСОБА_6 на земельну ділянку, яка розташована на території Яковенківської сільської ради Балаклійського району Харківської області, площею 5,5953 га; Визнати за ОСОБА_1 право власності на земельну частку (пай), яка перебувала у власності колишнього КСП ім. Ватутіна на території Яковенківської сільської ради Балаклійського району Харківської області, розміром 5,87 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), яка належала ОСОБА_7 в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_7, померлої 04.06.2000 року; Визнати за ОСОБА_1 право власності на грошовий вклад у філії ОСОБА_5 відділення № 2845/015 ПАТ «Державний ОСОБА_8 України», який знаходиться на рахунку № 22861 з нарахованими процентами, в порядку спадкування за заповітом, після смерті ОСОБА_7, померлої 04.06.2000 року.

В обгрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначила, що 04.06.2000 року померла ОСОБА_7, яка була зареєстрована та проживала за адресою ІНФОРМАЦІЯ_1, (колишня вул. Леніна), буд. 114 (кол. - № 134), після смерті якої відкрилася спадщина на житловий будинок, розташований за адресою Харківська обл., м. Балаклія, вул. Соборна, (колишня вул. Леніна), буд. 114 (кол. - № 134), земельну частку (пай) та грошовий вклад. 16.04.1999 року ОСОБА_7 склала заповіт, який було зареєстровано в реєстрі за № 3-526 та посвідчено державним нотаріусом ОСОБА_5 державної нотаріальної контори, яким заповіла позивачу Колп (нині ОСОБА_1) Н.І. та її братові ОСОБА_9 (померлому 04.01.2006 року) в рівних частинах своє майно, місцезнаходження оригіналу даного заповіту позивачу не відомо, але наявність його підтверджується Витягом зі спадкового реєстру (заповітів/спадкових договорів) № 43958762 від 25.05.2016 року. 01.06.2000 року ОСОБА_7 склала заповіт, який було зареєстровано в реєстрі за № 2 та посвідчено приватним нотаріусом ОСОБА_10 згідно якого все своє майно, де б таке не було та з чого б воно не складалося і взагалі все те, що буде належати їй на день її смерті та на що вона за законом матиме право заповіла Колп (нині ОСОБА_1) Н.І., яка проживає разом з нею. На день смерті ОСОБА_7 позивач була зареєстрована та постійно проживала разом з нею за адресою Харківська обл., м. Балаклія, вул. Соборна, (колишня вул. Леніна), буд. 114 (кол. - № 134), про відмову від спадщини не заявляла. Після смерті бабусі ОСОБА_1 продовжувала проживати в її будинку, утримувати його у належному стані, сплачувати комунальні послуги, зберігати оригінали документів на будинок та інші документи. Отже, відповідно до ст. 549 ЦК УРСР позивач вважає себе такою, що прийняла спадщину, адже вступила в управління та володіння спадковим майном. Крім того, ОСОБА_1 вважала, що оскільки отримання Свідоцтва про право на спадщину будь-яким строком не обмежено, враховуючи скрутне матеріальне становище, хвороби, сімейні обставини, позивач відкладала візит до нотаріальної контори і вважала, що вступивши в управління та володіння спадковим майном вона зможе отримати Свідоцтво про право на спадщину в будь-який момент. 25.05.2016 року ОСОБА_1 звернулася до нотаріуса з метою оформлення своїх спадкових прав на вищезазначений будинок, однак, позивачу було повідомлено, що наразі видати Свідоцтво про право на спадщину неможливо, оскільки вже відкрита спадкова справа після смерті ОСОБА_7, що вже видані Свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну частку (пай) та грошовий вклад ОСОБА_6, померлому 24.10.2015 року. Позивач не заперечувала того факту, що ОСОБА_7 дійсно належало право на земельну частку (пай) та грошовий вклад, однак, всі правовстановлюючі документи на вказане майно зберігають у ОСОБА_1 і яким чином ОСОБА_6 отримав Свідоцтва про право на спадщину, їй не відомо. ОСОБА_1 стверджує, що ОСОБА_6 не мав права отримувати вказані Свідоцтва, не прийняв спадщину після смерті ОСОБА_7, порушив її права і взагалі державним нотаріусом не було враховано наявність заповіту та спадкоємця за заповітом. Отже, ОСОБА_1 вважає, що вищезазначені Свідоцтва, видані на імя ОСОБА_6, підлягають визнанню недійсними, а право власності на спадкове майно визнане за позивачем з моменту прийняття спадщини. Оскільки ОСОБА_6 отримав Державний акт на право приватної власності на землю спадкове майно, то позивач стверджувала, що даний Акт також підлягає визнанню недійсним. Враховуючи, що ОСОБА_6 помер, то відповідачами по справі є його спадкоємці дружина та син.

Позивач ОСОБА_1 у судовому засіданні на задоволенні позовних вимог наполягала в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві.

ОСОБА_3 у судове засідання не зявилася, надала заяву, в якій просила розгляд справи проводити за її відсутності, крім того зазначила, що ніякого відношення до спадкового майна не має, оскільки спірне майно було отримано у спадок її нині покійним чоловіком ОСОБА_6 Також, ОСОБА_3 звертала увагу на значний проміжок часу, який сплинув після смерті ОСОБА_7

Відповідач ОСОБА_4 у судове засідання не зявився, свої інтереси довірив представляти ОСОБА_2, який у судовому засіданні проти позову заперечував, просив залишити його без задоволення та застосувати строки позовної давності, надавши, зокрема, при цьому, відповідну письмову заяву.

Представник ОСОБА_5 державної нотаріальної контори Харківської області у судове засідання не зявився, про розгляд справи був повідомлений належним чином, що підтверджується розпискою про отримання судової повістки, в матеріалах справи міститься заява про розгляд справи за його відсутності.

Суд, вислухавши думку учасників процесу, ознайомившись з матеріалами справи, дослідивши та оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності, прийшов до наступного висновку.

Судом встановлено, що 04 червня 2000 року померла ОСОБА_7 копія Свідоцтва про смерть, серії І-ВЛ № 234478, актовий запис № 295 (а.с. 11).

ОСОБА_7 на підставі мирової угоди від 24.10.1968 року, затвердженої ухвалою Балаклійського районного суду Харківської області від 24.10.1968 року, а також на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом від 20.05.1998 року, серії ААМ № 123506, належав на праві власності житловий будинок № 114 (кол. № 134), розташований по вул. Соборна (кол. вул. Леніна) в м. Балаклія Харківської області (а.с. 13-15, 30-35).

За твердженням ОСОБА_1 ОСОБА_7 на випадок своєї смерті 16.04.1999 року склала заповіт, який було зареєстровано в реєстрі за № 3-526 та посвідчено державним нотаріусом ОСОБА_5 державної нотаріальної контори, яким заповіла позивачу Колп (нині ОСОБА_1) Н.І. та її братові ОСОБА_9 (померлому 04.01.2006 року) в рівних частинах своє майно, місцезнаходження оригіналу даного заповіту позивачу не відомо. Крім того, 01.06.2000 року ОСОБА_7 склала заповіт, який було зареєстровано в реєстрі за № 2 та посвідчено приватним нотаріусом ОСОБА_10 згідно якого все своє майно, де б таке не було та з чого б воно не складалося і взагалі все те, що буде належати їй на день її смерті та на що вона за законом матиме право заповіла Колп (нині ОСОБА_1) Н.І., яка проживає разом з нею (а.с. 25, 26).

На підтвердження своїх доводів ОСОБА_1 надала на розсуд суду копію ОСОБА_2 зі спадкового реєстру (заповітів/спадкових договорів) від 25.05.2016 року № 43958762, копію Дубліката заповіту від 01.06.2000 року, зареєстрованого в реєстрі за № 2 та посвідченого приватним нотаріусом ОСОБА_10, копію будинкової книги на житловий будинок № 114 (кол. № 134), розташований по вул. Соборна (кол. вул. Леніна) в м. Балаклія Харківської області, з якої вбачається, що ОСОБА_1 була зареєстрована разом з ОСОБА_7 на день смерті останньої та копію ОСОБА_2 зі Спадкового реєстру (спадкової справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) від 25.05.2016 року № 43958755, з якого вбачається, що на імя ОСОБА_6 було видано Свідоцтво про право на спадщину за законом, серії АВО № 320583, зареєстроване в реєстрі за № 2-17, посвідчене Державним нотаріусом ОСОБА_5 державної нотаріальної контори та Свідоцтво про право на спадщину за законом, серії АВО № 320584, зареєстроване в реєстрі за № 2-18, посвідчене Державним нотаріусом ОСОБА_5 державної нотаріальної контори (а.с. 16-17, 18, 19-21, 22-29, 127).

Відповідно до ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 1301 ЦК України, свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом.

Пунктом 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» відповідно до статті 1301 ЦК свідоцтво про право на спадщину може бути визнано недійсним не лише тоді, коли особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, але й за інших підстав, установлених законом. Іншими підставами можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв'язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб тощо.

З ОСОБА_5 державної нотаріальної контори Харківської області від 03.10.2016 року вих. № 2012/01-16 вбачається, що після смерті ОСОБА_7 відкрита спадкова справа № 3/2001 року, в якій міститься заява ОСОБА_6 сина померлої про прийняття спадщини після померлої та на імя якого було видано Свідоцтва про право на спадщину земельну частку (пай) та грошовий вклад. Крім того, зазначено, що при оформленні спадщини інформація про наявність заповітів з ЄРЗ неможливо було перевірити, так як на час видачі Свідоцтв інформація не перевірялася та Єдиний Реєстр Заповітів не працював, тому нотаріусу не було відомо про наявність заповіту, посвідченого 01.06.2000 року приватним нотаріусом ОСОБА_10 за реєстровим № 2 (а.с. 57, 58, 59, 60).

Верховним Судом України в постанові від 06.02.2013 року по справі № 6-167цс12 висловлена правова позиція наступного змісту: «Згідно з положеннями ст. ст. 548, 549, 554 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Для прийняття спадщини необхідне волевиявлення спадкоємця і здійснення ним певних дій. Спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. В статті 553 ЦК УРСР зазначено, що спадкоємець за законом або за заповітом має право відмовитися від спадщини протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Вважається, що відмовився від спадщини той спадкоємець, який не вчинив жодної з дій, що свідчить про прийняття спадщини. Отже, прийняття спадщини як за заповітом, так і за законом є правом спадкоємця й залежить виключно від його власного волевиявлення. Для прийняття спадщини необхідне волевиявлення спадкоємця і здійснення ним певних дій. Неприйняття спадкоємцем спадщини може бути виражено фактично, коли спадкоємець протягом строку, встановленого для прийняття спадщини, не здійснює дій, що свідчать про намір прийняти спадщину, або може бути виражено явно, коли спадкоємець шляхом подачі заяви в нотаріальну контору виражає свою незгоду прийняти спадщину».

В матеріалах спадкової справи, відкритої після смерті ОСОБА_7, а також в матеріалах даної цивільної справи відсутні будь-які заяви ОСОБА_1 про прийняття спадщини після смерті своєї бабусі. При цьому, позивач стверджувала, що є такою, що, відповідно до ст. 549 ЦК УРСР, прийняла спадщину, адже вступила в управління та володіння спадковим майном, надавши на підтвердження цього факту лише копію будинкової книги (а.с. 19-21, 61-68).

Дослідивши та оцінивши наявні справі докази суд вважає за необхідне відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог в повному обсязі, оскільки позивачем не надано на розсуд суду жодних доказів на підтвердження викладених в позовній заяві обставин, зокрема, ОСОБА_1 не надано доказів, які б свідчили про вчинення нею будь-яких дій для прийняття нею спадщини за заповітом, факт вступу в управління та володіння спадковим майном позивачем також не доведено, а, отже, підстав для задоволення позову суд не вбачає.

Приймаючи рішення про відмову у задоволенні позову суд виходить з того, що позивачем не доведені позовні вимоги, виходячи з контексту ст. 60 ЦПК України, та не приймає до уваги доводи представника відповідача щодо спливу строків позовної давності.

Керуючись ст. ст. 548, 549, 553 ЦК УРСР, ст. 5 ЦК України, ст. ст. 10, 11, 60, 169, 209, 212, 214, 215 ЦПК України, суд,

в и р і ш и в:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа - ОСОБА_5 державна нотаріальна контора Харківської області про визнання свідоцтв про право на спадщину за законом недійсними, визнання недісним державного акту та визнання права власності в порядку спадкування за заповітом відмовити у повному обсязі.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області через Зміївський районний суд Харківської області шляхом подання апеляційної скарги в десятиденний строк з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Повний текст рішення виготовлено - 06 березня 2017 року.

Головуючий: