АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа №766/795/16-ц Головуючий в І інстанції: Котьо І.В. Номер провадження: 22-ц/791/119/17 Доповідач: Вейтас І.В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 березня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Херсонської області в складі:

ГоловуючогоОСОБА_1,
суддів:ОСОБА_2,
ОСОБА_3,
секретар - ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 11 жовтня 2016 року в справі за позовом публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_5 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИЛА:

В квітні 2016 року публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» звернулось до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що відповідно до укладеного договору № б/н від 14.10.2011 року ОСОБА_5 отримала кредит у розмірі 800 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 20,40% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Позивач вказує, що ОСОБА_5 не надала своєчасно банку кошти для погашення заборгованості за кредитом, чим порушила умови кредитного договору, в звязку з чим банк просив стягнути з відповідача заборгованість в розмірі 11710,55 гривень.

Рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 11 жовтня 2016 року в задоволенні позову відмовлено за необґрунтованістю.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, ПАТ КБ «Приватбанк» в апеляційній скарзі вказує, що суд першої інстанції безпідставно не взяв до уваги докази надані позивачем в підтвердження наявності договірних відносин між сторонами та розміру заборгованості, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

В письмових запереченнях на апеляційну скаргу ОСОБА_5 вказує, на безпідставність її доводів, вважає рішення суду законним та обґрунтованим, просить апеляційну скаргу відхили, рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши доповідача, пояснення представника банку та відповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах, визначених ст.303 ЦПК України, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд першої інстанції прийшов до висновку про відсутність належних та допустимих доказів що у відповідача виникли зобовязання перед позивачем і вони нею не виконуються. Однак з таким висновком суду не можна погодитись, оскільки суд зробив його через неповне зясування обставин, що мають значення для справи, та порушення норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Згідно зі статтею 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

З матеріалів справи слідує, що 14 жовтня 2011 року між банком та ОСОБА_5 було укладено договір приєднання. Так, відповідно до анкети-заяви підписаної ОСОБА_5 та представником банку, слідує, що ОСОБА_5 надала згоду про те, що заява позичальника, разом з памяткою клієнта, запропонованими банком Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також тарифами складає між позичальником і банком договір про надання банківських послуг (а.с.10).

Відповідно до довідки про умови кредитування з використанням платіжної карти «Кредитка «Універсальна», підписаної ОСОБА_5 14 жовтня 2011 року відсоткова ставка на залишок заборгованості становить 1,7% в місяць, розмір щомісячних платежів (що враховують плату за використання кредитних рахунків в звітному періоді) 7% від заборгованості ; строк внесення щомісячних платежів - до 25 числа місяця, наступного за звітним, пеня = пеня (1) + пеня (2), де пеня (1) =(базова процентна ставка по договору)/ 30 нараховується за кожен день прострочення кредиту, пеня (2)= 1% від заборгованості, однак не менше 30 грн. в місяць про наявності прострочення по кредиту або процентам 5 и більше днів при виникненні прострочення на суму 50 грн. и більше. (а.с.132).

Згідно довідки ПАТ КБ «Приватбанк» термін дії картки 55**76, отриманої ОСОБА_5 14.10.2011 року - липень 2015 року.

В анкеті заяві ОСОБА_5 зазначила бажаний кредитний ліміт по платіжній картці 500 гривен.

Відповідно до п.2.1.1.2.3 Умов та правил надання банківських послуг (які є складовою договору, підписаного між сторонами, належним чином завірених позивачем та наданих разом з позовною заявою) після отримання банком від клієнта необхідних документів, а також Заяви, банк проводить перевірку наданих документів та приймає рішення про можливість встановлення кредитного ліміту на кредитну картку. Клієнт дає свою згоду на те, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку, і клієнт дає право банку в будь-який час змінити (зменшити, збільшити або анулювати) кредитний ліміт.

Згідно п.2.1.1.2.5. вказаних Умов та правил надання банківських послуг підписання даного договору є прямою та безумовною згодою клієнта відносно прийняття будь-якого розміру Кредитного ліміту, встановленого банком.

Згідно даних банку про зміну кредитного ліміту (а.с.9) 14.10.2011 року банком було встановлено кредитний ліміт 300 гривень, 14.10.2011 року кредитний ліміт збільшено до 500 гривень, 20.02.2012 року збільшено до 800 гривень.

Згідно п.2.1.1.3.4 Умов та правил надання банківських послуг обовязки банку по наданню кредитного ліміту згідно Заяви виникають з моменту надання платіжною системою операції до списання з відповідного Картрахунку в рахунок кредитного ліміту.

Відповідно до п.2.1.1.2.6. карта може бути використана отримувачем для оплати товарів та послуг, отримання/внесення готівкових коштів в банківських установах і через банкомати, для здійснення інших банківських операцій, передбачених договором.

Згідно виписки по карті та відповідно до розрахунку заборгованості ОСОБА_5 регулярно користувалася кредитними коштами шляхом зняття їх з кредитної карти, також регулярно до липня 2012 року здійснювала поповнення карти погашення кредитної заборгованості та відсотків та інших платежів за користування кредитним лімітом (а.с.7,8, 115-131).

Крім того, під час розгляду справи судом апеляційної інстанції, ОСОБА_5 не заперечувала факт укладання договору з банком, отримання кредитної карти та пояснила, що вона вважала, що заборгованість по картці мала бути погашена в повному обсязі її колишнім чоловіком.

Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги, про те що, суд першої інстанції дійшов помилково висновку щодо відсутності між сторонами відносин, що виникають з кредитного договору. Колегія суддів вважає, що позивачем належними та допустимими доказами доведено існування між сторонами кредитних правовідносин, збільшення кредитного ліміту відповідно до умов укладеного між сторонами договору та існування заборгованості, отже рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, з укладенням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

При вирішення питання щодо визначення розміру заборгованості колегія суддів виходить з наступного.

Згідно розрахунку позивача заборгованість за кредитом становить 11710,55 гривень заборгованість за кредитом, 6931,01 гривень заборгованість по процентам за користування кредитом, 2616,89 гривень заборгованість за пенею та комісією за користування кредитом, а також відповідно до п.2.1.1.7.6. Умов та правил надання банківських послуг штрафи: 500 гривень фіксована частина та 533,84 гривень процентна складова.

Згідно виписки по рахунку остання сплата заборгованості за кредитом була здійснена 07 липня 2012 року через термінал самообслуговування в сумі 150 гривень (а.с.122).

Прострочена заборгованість нарахована позивачем з травня 2012 року.

Відповідачем під час розгляду справи судом першої інстанції було заявлено про пропуск позивачем строків позовної даності.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Зокрема, ч. 2 ст. 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Згідно зі ст. 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги.

Відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору.

Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові № 6-14цс14 від 19 березня 2014 року, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів.

Аналізуючи умови договору та зміст зазначених правових норм, слід дійти висновку, що за договором про надання банківських послуг (при отриманні позичальником кредиту у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку), яким установлено не тільки щомісячні платежі погашення кредиту, а й кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг трирічного строку позовної давності (ст. 257 ЦК України) стосовно щомісячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі - не після закінчення строку дії договору, а після закінчення кінцевого строку повного погашення кредиту (ст. 261 ЦК України).

Згідно довідки ПАТ КБ «Приватбанк» термін дії картки 55**76, отриманої ОСОБА_5 14.10.2011 року - липень 2015 року.

Згідно виписки по рахунку остання сплата заборгованості за кредитом була здійснена 07 липня 2012 року через термінал самообслуговування в сумі 150 гривень (а.с.122).

Отже, у серпні 2012 року розпочався строк позовної давності для звернення банку до суду за захистом порушених прав в частині стягнення щомісячних нарахувань за відсотками та пенею, однак банк звернувся до суду з даним позовом лише у квітні 2016 року.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що стягненню підлягає заборгованість за період з 11 квітня 2013 року, в частині стягнення пені з квітня 2015 року.

Колегія суддів не бере до уваги посилання апеляційної скарги на те, що12 червня 2014 року відповідачем було здійснено погашення заборгованості в сумі 163,11 гривень, оскільки, як слідує з виписки по рахунку (а.с.127) вказаний платіж було здійснено банком шляхом автоматичного погашення простроченої заборгованості з карти 22**23 (бонусний рахунок (а.с.115,116)), що не свідчить про визнання відповідачем заборгованості та переривання строку позовної даності.

Згідно розрахунку позивача прострочена заборгованість за кредитом (тіло кредиту) становить 1128,81 гривень.

Відповідно до п.1.1.3.2.3. банк має право здійснювати зміну тарифів, а також інших умов обслуговування рахунків. При цьому банк, за виключенням випадків зміни розміру кредиту, що надається (кредитного ліміту), зобовязаний не менш ніж за 7 днів до введення змін проінформувати клієнта, в зокрема в виписці по картрахунку відповідно до п.4.9. цього договору. Якщо протягом 7 днів банк не отримав повідомлення від клієнта про незгоду зі змінами, то вважається, що клієнт приймає нові умови.

З розрахунку заборгованості слідує, що з 01.09.2014 року банком збільшено відсоткову ставку за користування кредитом до 34,8%, з квітня 2015 року до 43,2%. Також банком збільшено суму пені за прострочення кредиту з лютого 2013 року - не менше ніж 50 гривень, з жовтня 2014 року - не менше ніж 100 гривень.

Позивачем не надано доказів, що ОСОБА_5 відповідно до умов договору була проінформована щодо зміни тарифів за користування кредитом, а також враховуючи, що відповідач з 2012 року не використовувала кредитну карту, про що достовірно відомо банку, банк не вчиняв жодних дій щодо повідомлення клієнта про зміну тарифів та наявність заборгованості, колегія суддів вважає, що немає підстав вважати, що клієнт прийняла нові умови.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що підлягає стягненню заборгованість по тарифам, що погоджені сторонами під час підписання договору: по відсоткам з розрахунку 20,4% за рік, за період з 11 квітня 2013 року по 31 січня 2016 (кінцева дата розрахунку позивача) в сумі 809 гривень, пеня в сумі 300 гривень з квітня 2015 року ( з розрахунку не менше 30 грн. в місяць про наявності прострочення по кредиту або процентам).

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що позов публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» підлягає частковому задоволенню, та з ОСОБА_5 на користь публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором б/н від 14 жовтня 2010 року станом на 31 січня 2016 року в розмірі 2849,70 гривень, з яких : 1128,81 гривень заборгованість за тілом кредиту, 809 гривень заборгованість по відсоткам, 300 гривень пеня, 500 гривень штраф (фіксована частина), 111,89 гривень штраф (процентна складова).

Відповідно до ст.88 ЦПК України у зв'язку із скасуванням рішення суду першої інстанції, та задоволенням позову ПАТ КБ «Приватбанк» понесені позивачем та документально підтверджені судові витрати підлягають відшкодуванню позивачеві за рахунок відповідача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи викладене, на підставі ст.ст. 526, 627, 628, 629, 638, 1048, 1050, 1054 ЦК України, керуючись ст.303, п.2 ст. 307, п.2-4 ч.1 ст. 309, ст. 316 ЦПК України колегія суддів,-

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» задовольнити частково.

Рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 11 жовтня 2016 року скасувати, ухвалити нове рішення.

Позов публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором б/н від 14 жовтня 2010 року станом на 31 січня 2016 року в розмірі 2849,70 гривень, з яких : 1128,81 гривень заборгованість за тілом кредиту, 809 гривень заборгованість по відсоткам, 300 гривень пеня, 500 гривень штраф (фіксована частина), 111,89 гривень штраф (процентна складова).

Стягнути з ОСОБА_5 на користь публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» витрати по сплаті судового збору в сумі 694,51 гривень.

Рішення набирає законної сили з дня його проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий І.В.Вейтас

Судді: А.Г.Колісниченко

ОСОБА_3