Справа пр. №2/756/4962/17
У Х В А Л А

20 вересня 2017 року м. Київ

Суддя Оболонського районного суду м. Києва Андрейчук Т.В., вирішуючи питання про відкриття провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Генеральної прокуратури України, ДПІ в Оболонському районі ГУ ДФС у м. Києві, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_3, ОСОБА_4, про відшкодування моральної шкоди, -

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду в порядку цивільного судочинства з позовом до відповідачів Генеральної прокуратури України, ДПІ в Оболонському районі ГУ ДФС у м. Києві, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_3, ОСОБА_4, про звільнення майна з-під арешту та відшкодування моральної шкоди.

Ухвалою судді Оболонського районного суду м. Києва Андрейчука Т.В. від 20 вересня 2017 року ОСОБА_1 було відмовлено у відкритті провадження у справі в частині позовних вимог про звільнення майна з-під арешту.

Суддя, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовну заяву ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди слід залишити без руху з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожен має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Вимоги до форми та змісту позовної заяви встановлені ст. 119 ЦПК України.

Відповідно до п. п. 2, 3, 5, 6 ч. 2 ст. 119 ЦПК України позовна заява повинна містити ім'я (найменування) позивача і відповідача, а також ім'я представника позивача, якщо позовна заява подається представником, їх місце проживання (перебування) або місцезнаходження, поштовий індекс, номери засобів зв'язку, якщо такі відомі; зміст позовних вимог; виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують кожну обставину, наявність підстав для звільнення від доказування.

Однак ОСОБА_1 вимоги, передбачені вказаною законодавчою нормою, не виконані.

Зокрема, ОСОБА_1 вказує в якості відповідача у справі ДПІ в Оболонському районі ГУ ДФС у м. Києві, проте жодних вимог до цієї юридичної особи не заявляє, не покладає на дану особу як відповідача у справі будь-яких обов'язків вчинити певні дії.

Крім того, слід зазначити, що підстави відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури та суду, встановлені ст. 1 Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду" від 01 грудня 1994 року, ст. 1176 ЦК України та постанові Пленуму Верховного Суду України від 01 листопада 1996 року "Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя". Однією з таких підстав є, зокрема, незаконне накладення арешту на майно.

Відповідно до ст. ст. 1167, 1176 ЦК України моральна шкода, завдана зазначеними органами, відшкодовується державою в повному обсязі незалежно від вини осіб, які вчинили незаконні дії.

За приписами п. 10-1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 "Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" при вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди, заподіяної громадянинові незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, його посадовими або службовими особами, судам слід виходити з того, що зазначений орган має бути відповідачем у такій справі, якщо це передбачено відповідним законом. Якщо ж відповідним законом чи іншим нормативним актом це не передбачено або в ньому зазначено, що шкода відшкодовується державою (за рахунок держави), то поряд із відповідним державним органом суд має притягнути як відповідача відповідний орган Державного казначейства України.

Враховуючи вищевикладене, позивачеві ОСОБА_1 слід визначитись з колом відповідачів у справі та відповідно зі змістом позовних вимог.

Також відповідно до п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 "Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Позивач зазначеної вимоги постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 "Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" не дотримався, зокрема, не зазначив, якими неправомірними діями чи бездіяльністю Генеральної прокуратури України її заподіяно позивачеві, та якими доказами це підтверджується. Крім того, позивачем не вказано, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір моральної шкоди саме у сумі 100000,00 грн, не надано відповідного розрахунку.

Ч. 1 ст. 121 ЦПК України передбачає, що суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, передбачених ст. ст. 119, 120 ЦПК України, або не сплачено судовий збір, постановляє ухвалу, в якій зазначаються підстави залишення позовної заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків.

На виконання зазначеної ухвали позивач повинен подати до суду позовну заяву в новій редакції відповідно до вимог ст. ст. 119, 120 ЦПК України, з урахуванням вимог про усунення недоліків, викладених в цій ухвалі.

Зважаючи на вищенаведене, керуючись ч.1 ст.121 ЦПК України, суддя, -

у х в а л и в:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Генеральної прокуратури України, ДПІ в Оболонському районі ГУ ДФС у м. Києві, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_3, ОСОБА_4, про відшкодування моральної шкоди залишити без руху та надати позивачу строк на усунення недоліків у термін до 29 вересня 2017 року, але не пізніше п'яти днів з дня отримання ним даної ухвали.

У випадку, якщо недоліки позовної заяви у визначений строк не будуть виправлені, позовна заява вважатиметься неподаною та буде повернута позивачеві.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Т.В. Андрейчук