Справа № 183/5728/16
№ 2/183/439/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 лютого 2017 року Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області в складі головуючого судді Дубовенко І.Г., при секретареві Петрієнко В.О., розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Новомосковську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Новомосковської міської ради, третя особа Товариство з обмеженою відповідальністю «Ольга» про визнання права власності в порядку спадкування, -

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області знаходиться цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до Новомосковської міської ради, третя особа Товариство з обмеженою відповідальністю «Ольга» про визнання права власності в порядку спадкування, в якому позивач після уточнення своїх позовних вимог просить суд:

- визнати за ним право власності на нежитлове приміщення, розташоване за адресою: пров.Волгоградський, 28 в м.Новомосковськ Дніпропетровської області, в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_2, померлого 28 березня 2001 року.

В обґрунтування заявленого позову позивач посилався на те, що 28 березня 2001 року помер її чоловік ОСОБА_2. Єдиним спадкоємцем померлого є вона. Після смерті чоловіка відкрилася спадщина у вигляді нежитлового приміщення, розташованого за адресою: пров.Волгоградський, 28 в м.Новомосковськ Дніпропетровської області. У встановлений законом строк вона звернулася до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини. А 15 вересня 2016 року звернулася до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини на зазначене приміщення. Постановою нотаріуса 15 вересня 2016 року їй було відмовлено у видачі свідоцтва про про право на спадщину у звязку з тим, що поданий нею правовстановлюючий документ на приміщення є біржовою угодою, у якій одна із сторін є фізичною особою, та яка не була нотаріально посвідчена. Враховуючи те, що ОСОБА_2 помер, позивач змушена звернутися до суду з вказаним позовом.

В судове засідання позивач не з'явився, подавши заяву про розгляд справи за їх відсутності, т.я. підтримує позов в повному обсязі та просить його задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи належним чином повідомлений судом, про причини неявки не повідомив.

Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, надавши заяву про розгляд справи за його відсутності, проти задоволення позову не заперечував.

У зв'язку з тим, що сторони та інші учасники судового процесу в судове засідання не з'явились фіксування судового процесу за допомогою технічних засобів не здійснюється.

Суд, дослідивши матеріали справи в їх сукупності приходить до наступних висновків, а саме:

Судом по справі встановлено, що 22 вересня 1998 року ОСОБА_2 придбав у ТОВ «Ольга» за 49496 гривень нежитлове приміщення, розташоване за адресою: пров.Волгоградський, 28 в м.Новомосковськ Дніпропетровської області за угодо дою купівлі-продажу нерухомості реєстраційний № 000348 від 22 вересня 1998 року, яка належала продавцю на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого Новомосковської держнотконторою 11 жовтня 1995 року за реєстром № 5834, зареєстрованого в Новомосковському БТІ за № 5-1. Зазначений договір купівлі-продажу 23 вересня 1998 року було зареєстровано в бюро технічної інвентаризації в реєстрову книгу № 1 за реєстровим № 56.

З інвентарної справи на нежитлове приміщення, розташоване за адресою: пров.Волгоградський, 28 в м.Новомосковськ Дніпропетровської області, яка оглянута судом, вбачається, що розпорядженням № 879 виконкому Новомосковської міської ради від 08 жовтня 1998 року ОСОБА_2 надано дозвіл на переобладнання зазначеного приміщення; а 06 серпня 1999 року № 650 затверджено акт державної технічної комісії про готовність закінченого будівництвом обєкта до експлуатації від 07 липня 1999 року за цією ж адресою замовникові ОСОБА_2; та рішенням виконкому Новомосковської міської ради № 650 від 06 серпня 1999 року прийнято це приміщення в експлуатацію.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 помер 28 березня 2001 року, про що 09 квітня 2001 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Новомосковського міського управління юстиції у Дніпропетровській області зроблено відповідний актовий запис № 301.

Відповідно до частини першої статті 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Відповідно до п. 4 Прикінцевих і перехідних положень ЦК України 2003 року, що набрав чинності 01 січня 2004 року, цей Кодекс застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності.

Таким чином на спірні правовідносини поширюється дія норм ЦК УРСР 1963 року, чинного на час їх виникнення.

Відповідно до ст. 49 Закону України «Про власність», чинного на час виникнення спірних правовідносин, володіння майном вважається правомірним, якщо інше не буде встановлено судом.

За змістом ст. ст. 128, 153 ЦК УРСР, право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором. Договір вважається укладеним, коли між сторонами в повній у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах. Істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом або необхідні для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою однієї з сторін повинно бути досягнуто згоди.

Відповідно до ст. 224 ЦК УРСР за договором купівлі-продажу продавець зобов'язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов'язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму.

Так, право укладати договори купівлі-продажу і реєструвати їх на товарній біржі передбачено статтею 15 Закону України «Про товарну біржу» № 1956-ХІІ від 10 грудня 1991 року, згідно ч. 2 якої - угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню.

Міністерство юстиції України за № 17-12-44 від 10 квітня 1998 року, роз'яснює, що угоди укладені на біржі не прирівняні до нотаріально посвідчених, а тільки підлягають подальшому нотаріальному посвідченню.

Положеннями ст. 47 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) передбачено, що нотаріальне посвідчення угод обов'язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими ч. 2 ст. 48 цього Кодексу.

Договір купівлі-продажу квартири повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу). Договір купівлі-продажу квартири підлягає реєстрації у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів.

Відповідно з п. 2 ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому випадку нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 28 квітня 1978 року, зі змінами № 15 від 15 травня 1998 року «Про судову практику по справам про визнання угод недійсними», з підстав недодержання нотаріальної форми визнаються недійсними тільки угоди, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов'язковому нотаріальному посвідченню, зокрема, договори довічного утримання; застави, купівлі-продажу. Якщо така угода виконана повністю або частково однією з сторін, а друга сторона ухиляється від її нотаріального оформлення, суд на підставі ч. 2 ст. 47 ЦК за вимогою сторони, яка виконала угоду, її правонаступників або прокурора вправі визнати угоду дійсною.

Правила державної реєстрації об'єктів нерухомого майна, що знаходяться у власності юридичних та фізичних осіб, затверджені наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству № 56 від 13 грудня 1995, зареєстровані в Міністерстві юстиції України 19 січня 1996 року за № 31, передбачали підставу для державної реєстрації договорів купівлі-продажу, зареєстрованих біржею.

Відповідно до п. 5 ст. 3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень" від 01 липня 2004р. за № 1952-1 право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою. На підставі цього Закону реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень здійснюється лише в разі вчинення правочинів щодо нерухомого майна, а також за заявою власника (володільця) нерухомого майна.

Тобто, у період укладання спірного договору купівлі-продажу існував пробіл у чинному законодавстві, тому що, згідно ст. ст. 242, 227 ЦК України (1963 року) договір купівлі-продажу житлових квартир повинен бути нотаріально засвідчений, якщо хоча б одна зі сторін є громадянином, а недотримання даної вимоги тягне недійсність договору. Тим часом, у відповідності зі ст. ст. 15 Закону України "Про товарну біржу" біржі мають право вчиняти угоди з будь-якими видами нерухомості і такі угоди не підлягають наступному нотаріальному посвідченню.

За загальним правилом, право власності у набувача за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом чи договором (ч. 1 ст. 128 ЦК УРСР), а у відповідності до ст. 153 ЦК УРСР договір вважається укладеним, якщо сторонами досягнуто згоди по всіх істотних умовах договору. Як убачається з положень укладеного договору купівлі-продажу нерухомого майна, сторони за договором - уклали даний договір, здійснили купівлю-продаж належної продавцю на праві власності нерухомого майна. Позивачем у справі усі умови за договором виконані. Згідно з п. 3 вищевказаного договору відчужувана нерухомість продана позивачу за 14764 гривень, які отримані були Продавцем від Покупця до підписання угоди. Доказів того, що сторони заперечували укладений договір, згідно до вимог ст. 237 ЦК України, суду не було надано, тому, суд вважає укладений договір дійсним.

Оскільки, покупець повністю виконав умови договору купівлі-продажу, сплатив за придбане майно грошові кошти, фактично володіє об`єктом нерухомості, угода купівлі-продажу не визнавалась недійсною, позивач на підставі ст. ст. 128, 153 ЦК УРСР і ст. 49 Закону України «Про власність» набув право власності на спірний об`єкт нерухомості і правомірно володіє ним. Передбачених законом підстав для не визнання дійсним неоспореного договору купівлі-продажу спірної квартири в судовому порядку не має.

Статтею 392 діючого ЦК України передбачено право власника майна на пред'явлення позову про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою.

Таким чином, суд вважає, що сторони в договорі домовилися про усі істотні умови договору купівлі - продажу об`єкту нерухомості, виконання договору відбулося.

В той же час, відповідно до вимог ст.. 25 ЦК України здатність мати цивільні права та обов'язки (цивільну правоздатність) мають усі фізичні особи. Цивільна правоздатність фізичної особи виникає у момент її народження. Цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті.

Як встановлено в судовому засіданні ОСОБА_3 помер 28 березня 2001 року.

Відповідно до копії спадкової справи, заведеної після смерті ОСОБА_2, вбачається, що з заявою про прийняття спадщини у встановлений законодавством строк звернулася позивач, яка є дружиною померлого; з заявою про відмову від прийняття спадщини звернулися ОСОБА_4 та ОСОБА_5 сини померлого; заповітів ОСОБА_2 не складав, інших осіб, які мешкали на час його смерті разом з ним, окрім позивача не має. На імя позивача видавалися свідоцтва про право на спадщину за законом на майно, що належало ОСОБА_2

15 вересня 2016 року нотаріусом Новомосковської державної нотаріальної контори відмовлено позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину на приміщення, за адресою: пров.Волгоградський, 28 в м.Новомосковськ, Дніпропетровської області, у звязку з тим, що право встановлювальний документ наданий позивачем угода купівлі-продажу на приміщення посвідчена на товарній баржі та не посвідчена нотаріально.

Відповідно до вимог ст.ст. 548-549 ЦК України, в редакції 1963 року, що діяла на момент виникнення права на спадкування у ОСОБА_1 для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Особи, для яких право спадкоємства виникає лише у випадку неприйняття спадщини іншими спадкоємцями, можуть заявити про свою згоду прийняти спадщину протягом строку, що залишився для прийняття спадщини. Якщо строк, що залишився, менше трьох місяців, він продовжується до трьох місяців.

Враховуючи, що ОСОБА_1 прийняла спадщину після смерті чоловіка ОСОБА_2, померлого 28 березня 2001 року, не може розпоряджатися отриманим у спадщину майном, через неможливість отримання свідоцтва про право на спадщину на нього в нотаріальній конторі, вимушена звернутися до суду з позовом про визнання права власності в порядку спадкування за законом на це приміщення.

Оскільки в судовому засіданні встановлено факт повного виконання угоди купівлі-продажу сторонами договору, факт неможливості оформлення угоди належним чином на сьогоднішній день, оскільки один з контрагентів помер і тому нотаріальне посвідчення договору неможливе, позивач іншим чином, ніж рішенням суду захистити свої права, як спадкоємець майна не може, то суд вважає за можливе визнати за позивачем право власності на вищевказане приміщення.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 3, 5-8, 10, 57, 60, 88, 212, 214, 215, 225, 226 ЦПК України,-

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Новомосковської міської ради, третя особа Товариство з обмеженою відповідальністю «Ольга» про визнання права власності в порядку спадкування задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на нежитлове приміщення, розташоване за адресою: пров.Волгоградський, 28 в м.Новомосковськ Дніпропетровської області, в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_2, померлого 28 березня 2001 року.

Рішення може бути оскаржене позивачем в апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя І.Г. Дубовенко