Суддя Бугера О. В.
Справа № 644/7851/16-ц
Провадження № 2/644/1156/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 травня 2017 року Орджонікідзевський районний суд м.Харкова у складі:

головуючого судді Бугери О.В.,

при секретарі Ілові А.В.,

за участю позивача ОСОБА_1,

за участю відповідача ОСОБА_2, ОСОБА_3,

за участю представника 3-ї особи Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради Кухти О.Г.,

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1, в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_5, до ОСОБА_3, ОСОБА_6 про визнання права користування квартирою, 3-я особа Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради, -

встановив:

Позивачем 30.09.2016 року до суду подано відповідний позов в своїх інтересах та в інтересах та в інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_5. Позивач просить визнати за нею та неповнолітнім ОСОБА_5 право користування квартирою за адресою: АДРЕСА_2. В обґрунтування позову позивач посилається на те, що вона перебувала у шлюбі з ОСОБА_7, в період шлюбу у них народилась спільна дитина син ОСОБА_5. Після реєстрації шлюбу вони спільно проживали за адресою АДРЕСА_2, разом з ними проживали бабуся чоловіка ОСОБА_2 та мати чоловіка ОСОБА_3. Рішенням Орджонікідзевського районного суду м.Харкова від 05.11.2015 року визначено частки даної квартири та порядок користування житловою площею: виділене у спільне користування ОСОБА_2 та ОСОБА_3 дві кімнати площею 12,8 кв.м та 13,8 кв.м та вбудовану шафу 1,7 кв.м та виділено у користування ОСОБА_7 кімнату площею 16,4 кв.м з балконом 4,6 кв.м.. Вони фактично користувались кімнатою, зазначеною в рішенні. 27 серпня 2016 року її чоловік помер та після його смерті відповідачі чинять перешкоди у проживанні їх в квартирі, не визнають їх право на проживання в квартирі, у зв'язку з чим позивач змушена звернутися до суду.

В судовому засіданні позивач вимоги позову підтримала, просила йог задовольнити, посилалась на те, що відповідачі у справі після смерті чоловіка перешкоджають їй та сину проживати в квартирі, змінили замки, не визнають її право проживати в квартирі. Окрім того зазначила, що квартира належить на праві власності відповідачам та її померлому чоловіку в рівних частках. Після його смерті вона звернулась до нотаріуса в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього сина, про прийняття спадщини, але оформити спадкові права не має можливості, оскільки відповідачі не надають оригінал свідоцтва про право власності на квартири.

Відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_3 проти задоволення позову заперечували. Суду пояснили, що позивач дійсно перебувала в шлюбі із ОСОБА_7, у них народився син, потім вони розлучились, дитина мешкала разом із своєю матір'ю за адресою АДРЕСА_1, тобто разом не проживали із ОСОБА_7. А в 2015 році знову одружились, з метою отримати додаткову житлову площу, між ними та позивачем постійно виникали скандали, ініціатором яких була позивач, неповнолітній ОСОБА_5 був таємно зареєстрований в квартирі та практично в ній не мешкав. Після смерті ОСОБА_7 дійсно змінили замки, не впускають позивача в квартиру, кімната в якій проживав син замкнена, ключів від неї у них немає, в квартиру приходить син позивача, заходить в кімнату, вони не проти того, щоб він туди приходив, але вважають, що жити він буде в квартирі лише після досягнення ним повноліття. Також відповідач ОСОБА_3 зазначила, що квартира є приватизованою на трьох членів сім'ї, відповідачів у справі та померлого ОСОБА_7, після його загибелі, вона, як мати спадкоємиця за законом першої черги має право на спадщину, а тому будуть переглянуті їх частки, тому визнання права користування всією квартирою є передчасним.

Представник 3-ї особи Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради позовні вимоги підтримала, просила позов задовольнити, оскільки його задоволення відповідає інтересам неповнолітньої дитини.

Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, встановив наступне.

Відповідно до 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб.

Відповідно до вимог ч.1, 2 ст.405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Відповідно до вимог ст.150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Відповідно до вимог ст.156 ЖК України члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

За згодою власника будинку (квартири) член його сім'ї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сім'ї. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей згоди власника не потрібно.

До членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім'ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 64 ЖК України до членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

Згідно з п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України, вирішуючи спори про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з'ясувати, чи дотриманий встановлений порядок при їх вселенні, зокрема: чи була письмова згода на це всіх членів сім'ї наймача, чи приписані вони в даному жилому приміщенні, чи було це приміщення постійним місцем їх проживання, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання, чи не обумовлювався угодою між цими особами, наймачем і членами сім'ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням.

При цьому, як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 15 постанови від 1 листопада 1996 р. N 9 "Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя", наявність чи відсутність прописки сама по собі не може бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім'ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому. Однак відсутність письмової згоди членів сім'ї наймача на вселення сама по собі не свідчить про те, що особи, які вселилися, не набули права користування жилим приміщенням, якщо за обставинами справи безспірно встановлено, що вони висловлювали таку згоду.

Судом встановлено, що померлому ОСОБА_7 та відповідачам у справі ОСОБА_2, ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право власності на житло від 14.06.2006 року належить на праві спільної сумісної власності квартира за адресою АДРЕСА_2.

Як вбачається з копії паспорту позивача ОСОБА_1 вона перебувала в шлюбі із ОСОБА_7 з 21.12.2002 року по 07.04.2009 року. А 13.06.2015 року позивач вдруге вступила в шлюб із ОСОБА_7, що зареєстрований Орджонікідзевським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби ХМУЮ, актовий запис № 218./а.с.7/. Від даного шлюбу мають неповнолітню дитину ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 /а.с.8/. Тобто, позивач у справі ОСОБА_1 та неповнолітній ОСОБА_5, є членами родини ОСОБА_7.

Згідно даних паспорту позивач ОСОБА_1 зареєстрована за адресою АДРЕСА_1, а неповнолітній ОСОБА_5 відповідно до довідки КП «Жилкомсервіс» від 22.12.2015 року зареєстрований за адресою АДРЕСА_2 з 06.08.2015 року. В судовому засіданні відповідачі не заперечували проти того, що в квартирі є окрема кімната, в якій проживали позивач, померлий ОСОБА_7 та їх неповнолітній син.

Відповідно до рішення Орджонікідзевського районного суду м.Харкова від 05.11.2015 року визначено, що частки кожного із співвласників: ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_7 у праві спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_2, що належить їм на підставі Свідоцтва про право власності на житло, виданого 14.06.2006 року відділом приватизації житлового фонду Управління комунального майна та приватизації виконавчого комітету Харківської міської ради, реєстраційний № 7А-06-272650, є рівними - по 1/3 частині. Крім того, визначено порядок користування житловою площею в вищезазначеній квартирі, а саме виділено у спільне користування ОСОБА_2, ОСОБА_3 дві кімнати площею 12,8 кв.м і 13,8 кв.м, та вбудовану шафу 1,7 кв.м; виділено у користування ОСОБА_7 - кімнату площею 16,4 кв.м з балконом 4,6 кв.м., залишено у загальному користуванні співвласників квартири: коридор площею 8,3 кв.м, кухню - 6,2 кв.м, ванну - 2,2 кв.м, санвузол - 1,1 кв.м./а.с.9-12/.

Кімната, яка була виділена в користування померлому ОСОБА_7, після його смерті закрита, ключі від кімнати знаходяться у позивача ОСОБА_1, в ній знаходяться їх речі.

Згідно довідки КП «Жилкомсервіс» за адресою спірної квартири зареєстровані ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_5 та з 12.12.1997 року по 07.09.2016 року був зареєстрований ОСОБА_7.

ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_7 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 від ІНФОРМАЦІЯ_3. На момент смерті ОСОБА_7 був зареєстрований за адресою АДРЕСА_2.

Після смерті ОСОБА_7 відкрилась спадщина, заведено спадкову справу №20/2016. Із заявами про прийняття спадщини звернулись ОСОБА_3 - мати спадкодавця, ОСОБА_1 - дружина спадкодавця, в своїх інтересах, та в інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_5.

Доводи сторони відповідача, що померлому ОСОБА_7 було виділено в користування лише одну кімнату, а тому не має права позивач ставити питання про визнання права користування всією квартирою, є необґрунтованими. Квартира належала за життя ОСОБА_7 на праві спільної сумісної власності, рішенням суду був визначений порядок користування. У разі наявності спору між користувачами, може бути визначений новий порядок користування. Окрім того, після вирішення питання про прийняття спадщини, буде визначено частки співвласників, питання користування власністю після оформлення спадкових прав так само може бути визначено за домовленістю співвласників чи за рішенням суду відповідно до часток встановлених у власності.

Тобто, в ході розгляду справи було встановлено, що позивач у справі ОСОБА_1 та неповнолітній син позивача та померлого ОСОБА_7 є членами його родини, до смерті ОСОБА_7 проживали в кімнаті в спірній квартирі, після смерті подали заяви про прийняття спадщини, їх право користування квартирою заперечується відповідачами. Тому суд вважає, що вимоги позову підлягають задоволенню.

Керуючись ст.33 Конституції України, ст.ст.15, 16, 29, 405 ЦК України, ст.ст. 64, 150, 156 ЖК України, ст.ст.10, 11, 60, 61, 212-215 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в :

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 та ОСОБА_5 право користування квартирою за адресою: АДРЕСА_2.

Повний текст рішення виготовлений 15.05.2017 року.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку на апеляційне оскарження.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області через Орджонікідзевський районний суд м.Харкова шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Головуючий: суддя: О.В.Бугера