АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 вересня 2017 року. Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого - Усика Г.І.

суддів - Борисової О.В., Ратнікової В.М.

при секретарі - Куркіній І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 14 квітня 2016 р. у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Коновалова Есталіна Анатоліївна, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Криворучко Віктор Петрович, ОСОБА_6 про визнання правочину недійсним,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2015 р. ОСОБА_2 звернулася з позовом до ОСОБА_3, треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Коновалова Е.А., приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Криворучко В.П., ОСОБА_6 про визнання правочину недійсним.

На обґрунтування позовних вимог зазначала, що 21.03.1997 р. вона придбала у власність квартиру АДРЕСА_4

У вересні 2015 р. від працівників Дніпровського районного управління ГУ МВС України в м. Києві їй стало відомо, що на підставі договору купівлі-продажу від 27.09.2000 р., зазначена квартира нібито нею продана громадянину ОСОБА_3, який 10.08.2015 р. продав її ОСОБА_6 на підставі договору купівлі-продажу № 2419, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Коноваловою Е.А.

Посилаючись на те, що вона не мала волевиявлення на відчуження належної їй на праві власності квартири, а підпис в договорі купівлі-продажу виконано від її імені іншою особою, просила суд визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_5 від 27.09.2000 р., укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 та стягнути з ОСОБА_3 на її користь судові витрати пов'язані з розглядом справи.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 14.04.2016 р. позов задоволено.

Справа №755/19661/15-ц
№ апеляційного провадження:22-ц/796/7816/2017
Головуючийусудіпершоїінстанції: Яровенко Н.О.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Усик Г.І.
Визнано договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 від 27.09.2000 р., укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 недійсним з моменту його вчинення.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 487,20 грн.

31.05.2017 р. ОСОБА_1, як особа, яка не брала участь у розгляді справи, подав апеляційну скаргу на зазначене рішення суду, у якій просив рішення суду скасувати та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції посилаючись на неповноту та неправильність встановлених судом обставин справи та порушення норм процесуального права.

Зазначав, що суд помилково послався на те, що власником спірної квартири на час розгляду справи був ОСОБА_6, оскільки на підставі договору купівлі-продажу № 4432348 від 22.09.2015 р. укладеного між ОСОБА_6 та ОСОБА_1, квартира належить саме йому.

Посилаючись на те, що зазначене рішення суду суттєво впливає на його права та обов'язки просив задовольнити його апеляційну скаргу.

В судовому засіданні представник ОСОБА_9 просив задовольнити апеляційну скаргу з наведених у ній підстав.

Представники ОСОБА_2 просили апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

ОСОБА_3 просив вирішити апеляційну скаргу на розсуд суду, підтвердив, що він дійсно не укладав з ОСОБА_2 договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 від 27.09.2000 р. Погодився надати ОСОБА_6 свої документи, оскільки той пообіцяв допомогти йому в лікування зору. Про те, що його документи будуть використані для укладення оспорюваного договору не знав.

Треті особи: ОСОБА_6, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Криворучко В.П. та приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Коновалова Е.А. у судове засідання не з'явились, про час та місце розгляду справи були повідомлені.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які приймали участь в судовому засіданні, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів виходить з наступного.

Судом встановлено, що 21.03.1997 р. між ОСОБА_10, ОСОБА_11, яка також виступала законним представником ОСОБА_12 та ОСОБА_2 укладено договір купівлі-продажу АДРЕСА_2, посвідчений державним нотаріусом Шостої Київської державної нотаріальної контори ОСОБА_13, на підставі якого зазначена квартира була зареєстрована за ОСОБА_2 в Київському міському бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна.

З матеріалів справи убачається, що відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 27.09.2000 р., посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Криворучком В.П. у реєстрі за № 3712, ОСОБА_2 продала зазначену квартиру ОСОБА_3

В подальшому, відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 10.08.2015 р. ОСОБА_3 продав, а покупець ОСОБА_6 купив квартиру АДРЕСА_3. За даним фактом Дніпровським районним управлінням ГУ МВС України відкрито кримінальне провадження № 0013880 на підставі ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст. 190 КК України (шахрайство, вчинене повторно, або за попередньою змовою групою осіб, або таке, що завдало значної шкоди потерпілому).

За змістом ст. 13, ч. 1 ст. 292 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їх права та обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Відповідно до ст. 203 ЦК України загальними вимогами, додержання яких є необхідним для чинності правочину є: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам;особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції правильно виходив з того, що оспорюваний договір купівлі-продажу укладено з порушенням вимог ст. 203 ЦК України, оскільки у ОСОБА_2 було відсутнє волевиявлення на відчуження належної їй квартири, при цьому відповідач ОСОБА_3 та третя особа ОСОБА_6 позовні вимоги визнали.

Такий висновок ґрунтується на матеріалах справи та вимогах закону.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що суд першої інстанції на час вирішення спору не встановив хто є дійсним власником спірної квартири не має істотного значення, оскільки предметом спору був саме договір купівлі-продажу цього нерухомого майна, укладений27.09.2000 р. між ОСОБА_2 та ОСОБА_3

За змістом ч. 1ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Користуючись своїм правом на оскарження рішення суду, як особа, яка не приймала участь у справі, ОСОБА_1 мав надати суду апеляційної інстанції переконливі докази на підтвердження неправильності висновку суду першої інстанції, однак його апеляційна скарга таких доводів та відповідних доказів не містить.

Повноваження апеляційного суду за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду визначені ч. 1 ст. 307 ЦПК України. Зазначений у статті перелік є вичерпним, а тому апеляційний суд не наділений повноваженнями щодо скасування рішення суду та направлення справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ураховуючи наведене та керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України , колегія суддів,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити, а рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 14 квітня 2016 р. залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: Судді: