Справа № 307/1442/16-ц
У Х В А Л А

Іменем України

22 лютого 2017 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Закарпатської області у складі:

головуючої судді Кожух О.А.,

суддів Куштана Б.П., Мацунича М.В.,

з участю секретаря Волощук В.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Тячівського районного суду від 20 жовтня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про збільшення розміру аліментів, -

ВСТАНОВИЛА:

У травні 2016 року ОСОБА_2 звернулася в суд із позовом до ОСОБА_1 про збільшення розміру стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей.

Позовні вимоги мотивовано тим, що шлюб між нею та відповідачем було розірвано в серпні 2013 року. Під час шлюбу у сторін 02 січня 2005 року народився син ОСОБА_3 та 27 січня 2009 року - донька ОСОБА_2, які після розірвання шлюбу проживають разом з нею та знаходяться в неї на утриманні й вихованні. У відповідності до рішення Тячівського районного суду від 25 жовтня 2013 року відповідач зобовязаний сплачувати аліменти на утримання двох дітей в сумі 800 гривень щомісячно до досягнення ними повноліття, тобто відповідач сплачує 400 гривень на одну дитину. Вона сама змушена вести догляд за дітьми, піклуватись про них, виїжджати на сезонні роботи. В даний час збільшився прожитковий мінімум, значно зросли ціни, і сума аліментів, визначена судом, є недостатньою для забезпечення дітей.

Посилаючись на вказані обставини позивачка просила суд збільшити розмір стягуваних аліментів та стягувати з відповідача на утримання дітей аліменти в розмірі по 1500 гривень щомісячно на кожну дитину, до досягнення ними повноліття.

Рішенням Тячівського районного суду від 20 жовтня 2016 року позов про збільшення розміру стягнення аліментів задоволено частково. Збільшено розмір аліментів та вирішено стягувати з відповідача аліменти на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, у твердій грошовій сумі в розмірі 2000 гривень, щомісячно до досягнення ними повноліття починаючи з дня набрання рішенням законної сили. Також стягнуто з ОСОБА_1 551, 60 грн. судового збору на рахунок спеціального фонду Держаного бюджету України.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням відповідач ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу. Вважає, що рішення ухвалено з порушенням норм матеріального права, за відсутності належних доказів, є незаконним, несправедливим та не відповідає нормам СК України. Просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове про відмову в задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування апеляційної скарги ОСОБА_1 посилається на те, що суд першої інстанції не врахував обовязок позивачки при зверненні з даним позовом до суду довести той факт, що його матеріальне становище покращилося і він спроможний сплачувати суму аліментів більшу за ту, що визначена судом. Взагалі питання про його матеріальний стан судом не розглядалося, а відтак не враховано, що постійної роботи у нього немає, заробітки носять випадковий характер, він доглядає за хворою мамою та бабусею, тоді як позивачка з дітьми проживає в Чехії і її матеріальне становище значно краще.

Сторони в судове засідання не зявились.

Представник позивача просила справу розглянути без її участі.

Представник відповідача ОСОБА_6 підтримала апеляційну скаргу. Крім того зазначила, що, оскільки позивач разом з дітьми проживають у Чеській Республіці, то, відповідно до «Договору між Україною та Чеською Республікою про правову допомогу в цивільних справах», компетенцію приймати рішення у правовідносинах між батьками та дітьми щодо утримання має суд тієї Договірної Сторони, на території якої проживає особа, що має право на утримання.

Заслухавши суддю-доповідача, позицію представника відповідача, дослідивши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла таких висновків.

Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що за рішенням Тячівського районного суду від 25 жовтня 2013 року відповідач зобовязаний сплачувати аліменти на утримання двох дітей 800 гривень щомісячно до досягнення ними повноліття (а.с. 7), а саме: ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с. 5), та ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 3).

Відповідно до ст. 192 СК України розмір аліментів визначений за рішенням суду може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника аліментів або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоровя когось із них.

В той же час, вирішуючи питання про зміну розміру аліментів, суд повинен враховувати загальні обставини, передбачені законом при визначенні розміру аліментів.

Відповідно до ст.ст. 180-182, 184 Сімейного кодексу України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття; за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються в частці від доходу платника аліментів або, за заявою платника або одержувача аліментів, у твердій грошовій сумі. При визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоровя та матеріальне становище дитини, стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів, наявність в останнього інших утриманців, інші обставини які мають значення для справи.

Як вбачається з позовної заяви, довідки виконавчого комітету ОСОБА_7 сільської ради від 06.06.2016 (а.с. 20), акту обстеження матеріально-побутових умов відповідача (а.с. 21), доводів апеляційної скарги, сторони визнають ту обставину, що ОСОБА_1 регулярного доходу не має, є сезонним працівником та періодично їздить на заробітки за кордон.

Колегія суддів, погоджується з висновком місцевого суду про те, що розмір аліментів, визначений за рішенням Тячівського районного суду від 25 жовтня 2013 року, є недостатнім для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дітей.

Згідно із Законом України «Про Державний бюджет України на 2016 рік» прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років з 1 січня 2016 року встановлено в сумі 1455 гривень.

Мотивуючи збільшення суми аліментів з 400,00 грн. до 1500,00 грн. на кожну дитину позивачка та її представник зазначали, що вона проживає в Чехії, де працює по найму для утримання дітей (акт обстеження а.с. 10), щомісячно сплачує 7420 чеських корун за обіди сина ОСОБА_5, 8839 чеських корун за обіди доньки ОСОБА_2 та 5217 чеських корун за її навчання (довідки - а.с. 24-26).

Доводи відповідача про те, що він не має власного житла та доглядає за хворою мамою і бабусею судова колегія до уваги не бере.

Обов'язок утримувати дитину - це моральне і найважливіше правове зобов'язання батьків, яке виникає з моменту народження дітей і зберігається до досягнення ними повноліття.

Відповідач зобовязаний виконувати обовязок по утриманню дітей нарівні з відповідачкою.

Стаття 192 СК України передбачає можливість зміни розміру аліментів не лише у випадку покращення матеріального стану платника аліментів, а і у випадку погіршення матеріального стану одержувача аліментів.

В даний час відповідач ніде не працює, проте виїжджає на сезонні роботи. Є молодою, працездатною особою. В той же час, на обліку у центрі зайнятості не перебуває. Інших аліментних зобовязань не має. Мати та бабуся відповідача отримують пенсію.

Позивачка, виїжджаючи на роботи у Чеську Республіку та перебуваючи там разом з дітьми, несе значні витрати на їх утримання. Судова колегія вважає недостатнім вклад батька у їх утримання у сумі 400 грн. на місяць на дитину, а тому погоджується із визначеним місцевим судом розміром аліментів в сумі 1000 грн. на кожну дитину.

Судова колегія враховує, що відповідно до статті 34 Договору між Україною та Чеською Республікою про правову допомогу в цивільних справах, який ратифікований Законом України від 10 січня 2002 року N 2927-III, обов'язок утримання між батьками та дітьми регулюється законодавством тієї Договірної Сторони, на території якої проживає особа, яка має право на утримання (п. 1). Компетенцію приймати рішення у правовідносинах, про які йдеться у пункті 1 цієї статті, має суд тієї Договірної Сторони, на території якої проживає особа, що має право на утримання (п.2).

Проте проживання на території відповідної країни та тимчасове перебування на такій території не є тотожними поняттями.

Відповідно до ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Тобто, чітко визначене приміщення, що має належну поштову адресу і придатне для проживання. У Договорі ідеться саме про місце проживання особи, що має право на утримання.

У матеріалах справи не міститься достовірної інформації щодо правового статусу позивачки та її дітей на території Чеської Республіки, а також немає даних про підстави перебування чи проживання позивачки та дітей у цій країні.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 Закону України «Про міжнародне приватне право» особистим законом фізичної особи вважається право держави, громадянином якої вона є.

Позивачка є громадянкою України, місцем реєстрації її проживання є с. Широкий Луг Тячівського району Закарпатської області, вул. Залиповець,3.

Зважаючи на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що рішення судом першої інстанції постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права. Підстав для його скасування з мотивів, наведених у апеляційній скарзі, не встановлено.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід відхилити та залишити без змін рішення Тячівського районного суду від 20 жовтня 2016 року.

Керуючись ст. ст. 304, п.1 ч.1 ст. 307, 308, 313, п.1 ч. 1 ст. 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Тячівського районного суду від 20 жовтня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили до суду касаційної інстанції.

Головуюча

Судді