Справа № 362/7510/15-362/7510/15-ц Головуючий у І інстанції Кравченко Л. М.
Провадження № 22-ц/780/1006/17 Доповідач у 2 інстанції Фінагєєв В. О.
Категорія 46 07.03.2017
РІШЕННЯ

Іменем України

07 березня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Апеляційного суду Київської області в складі:

Головуючого судді Фінагєєва В.О.,

суддів Кашперської Т.Ц., Яворського М.А.,

за участю секретаря Нагорної Г.О.,

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 28 листопада 2016 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, ОСОБА_4, Васильківської міської ради Київської області, треті особи - Управління Держземагенства у Васильківському районі Київської області, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Васютенко Анжела Миколаївна, про визнання недійсним та скасування рішень міської ради, державного акту на право власності на земельну ділянку, договору купівлі-продажу земельної ділянки та витребування земельної ділянки, -

В С Т А Н О В И Л А:

У листопаді 2015 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом та просила визнати недійсним та скасувати рішення Васильківської міської ради від 07 квітня 2010 року № 09.66-52-У в частині надання ОСОБА_4 дозволу на розробку технічної документації із землеустрою щодо складання державного акту на право власності на земельну ділянку площею 0,0428 га по АДРЕСА_1; визнати недійсним та скасувати рішення Васильківської міської ради від 20 серпня 2010 року № 09.119-54-У в частині затвердження технічної документації із землеустрою ОСОБА_4 щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельні ділянки на території м. Васильків, передачі ОСОБА_4 земельної ділянки по АДРЕСА_1 загальною площею 0,0428 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, надання дозволу на складання державного акту на право власності на земельну ділянку; визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1, виданий 21 жовтня 2010 року на ім'я ОСОБА_4, кадастровий номер НОМЕР_2, що знаходиться по АДРЕСА_1, площею 0,0428 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд та скасувати його державну реєстрацію; визнати недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки від 08 грудня 2010 року, номер 2366, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Васютенко А. М. та скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 06 травня 2015 року № 21131307 на земельну ділянку по АДРЕСА_1 площею 0,0428 га на ім'я ОСОБА_2; витребувати з незаконного володіння ОСОБА_2 земельну ділянку площею 0,0020 га по АДРЕСА_1, на якій знаходиться гараж під літ. «Г», що належить на праві власності ОСОБА_3.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом ОСОБА_3 належить 1/2 частина житлового будинку АДРЕСА_1, яку вона успадкувала після своєї сестри. Співвласником іншої 1/2 частини житлового будинку за вказаною адресою до грудня 2010 року був відповідач ОСОБА_4 Після оформлення спадщини ОСОБА_4 в період з 2007 року по 2010 рік без згоди позивача провів добудову житлового будинку, в результаті чого загальна та житлова площа будинку суттєво збільшилась. Рішенням суду від 21 вересня 2010 року ОСОБА_3 було виділено та визнано за нею право власності на 1/10 частину будинку по АДРЕСА_1, а також сарай «Б», гараж «Г», погріб «П», туалет «Т», криницю «К» та відповідну частину огорожі. ОСОБА_4 було виділено та визнано за ним право власності на 9/10 частин будинку, гаража під літерою «Д», та частини огорожі. На підставі вказаного рішення суду між ОСОБА_3 та ОСОБА_4, було встановлено паркан таким чином, щоб позивач мала можливість користуватись та розпоряджатись належною її частиною будинку та вказаними вище господарськими будівлями і спорудами, а ОСОБА_4 відповідно своїми. Однак, ОСОБА_4 почав процедуру приватизації спірної земельної ділянки без відома ОСОБА_3 Оскаржуваними рішеннями міської ради ОСОБА_4 було надано дозвіл на розробку технічної документації із землеустрою, складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку та на складання державного акту на право власності на земельну ділянку. Після цього ОСОБА_4 отримав державний акт на право власності на земельну ділянку. 08 грудня 2010 року продав належні йому на підставі рішення суду від 21 вересня 2010 року 9/10 частин будинку, гараж «Д» та відповідну частину огорожі ОСОБА_2 Позивач, як співвласник житлового будинку та господарських споруд, не надавала згоди на приватизацію спірної земельної ділянки ОСОБА_4, будь-яких погоджувальних документів не підписувала. Рішенням міської ради від 22 грудня 2015 року ОСОБА_3 було надано дозвіл на розробку проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність площею 0,0457 га по АДРЕСА_1. До вказаної площі не входить земельна ділянка під гаражем, так як вона вже перебуває у власності ОСОБА_2 Вищевказані рішення міської ради порушують права позивача на володіння та розпорядження належною їй земельною ділянкою.

Рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 28 листопада 2016 року позов ОСОБА_3 задоволено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду першої інстанції через неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити. В обґрунтування доводів апеляційної скарги відповідач зазначає, що позивач не надала жодних доказів, які підтверджують порушення її прав. ОСОБА_2 є добросовісним набувачем. Позивач була повідомлена про намір відчуження ОСОБА_4 частки у майні. ОСОБА_4 оформив у своє володіння земельну ділянку у межах та у відповідності до раніше встановленого паркана. ОСОБА_3 не є власником земельної ділянки, а лише отримала дозвіл на розробку проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність. Рішення ради не порушує прав позивача, оскільки на час його прийняття ОСОБА_3 та ОСОБА_4 володіли по ? частини будинку. Житловий будинок та господарські будівлі не були між ними розділені. Позивач не надала доказів того, що підписи, які містяться у кадастровому плані та акті про встановлення на місцевості та погодження зовнішньої межі земельної ділянки, виконані не нею, а іншою особою. На момент укладення договору купівлі-продажу ОСОБА_4 мав усі необхідні документи. Суд безпідставно не задовольнив клопотання ОСОБА_2 про обов'язкову участь у справі позивача та допит її в якості свідка, а також клопотання про виклик та допит інших свідків.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено, що 17 грудня 1995 року ОСОБА_4 отримав свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/2 частини житлового будинку АДРЕСА_1 (а.с.50).

13 жовтня 2008 року ОСОБА_3 видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом на 1/2 частину житлового будинку АДРЕСА_1, яку вона успадкувала після своєї сестри ОСОБА_6 (а.с.49).

09 березня 2010 року ОСОБА_4 звернувся до Васильківської міської ради із заявою про передачу йому безкоштовно у приватну власність земельної ділянки орієнтовною площею 0,0428 га по АДРЕСА_1 (а.с.60).

Рішенням Васильківської міської ради Київської області від 07 квітня 2010 року № 09.66-52-У ОСОБА_4 було надано дозвіл на розробку технічної документації із землеустрою щодо складання державного акту на право власності на земельну ділянку площею 0,0428 га по АДРЕСА_1 (а.с.143).

Рішенням Васильківської міської ради Київської області від 20 серпня 2010 року № 09.119-54-У було затверджено технічну документацію із землеустрою ОСОБА_4 щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельні ділянки на території м. Васильків, передано ОСОБА_4 земельну ділянку по АДРЕСА_1 загальною площею 0,0428 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд та надано дозвіл на складання державного акту на право власності на земельну ділянку (а.с.151).

Рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 21 вересня 2010 року ОСОБА_4 виділено та визнано за ним право власності на 9/10 частин будинку, які складаються з: приміщення коридору площею 13,7 кв.м., кімнати площею 26,0 кв.м., кухні площею 16,8 кв.м., санвузла площею 6,2 кв. м., коридора площею 9,0 кв. м., кімнати площею 26,0 кв.м., кімнати площею 29,7 кв.м., веранди площею 11,8 кв.м., гаража під літерою «Д» на плані та частини огорожі. Виділено ОСОБА_3 та визнано за нею право власності на 1/10 частину будинку по АДРЕСА_1, що складається з приміщень: коридора площею 6,8 кв.м., кімнат площею 14,9 кв.м., 6,1 кв.м., 7,2 кв.м., кухні площею 8,2 кв.м., а також сарай «Б», гараж «Г», погріб «П», туалет «Т», криницю «К» та відповідну частину огорожі.

21 жовтня 2010 року ОСОБА_4 отримав державний акт серії НОМЕР_3 про право власності на земельну ділянку площею 0,0428 га по АДРЕСА_1, кадастровий номер НОМЕР_2, цільове призначення - для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд.

08 грудня 2010 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 було укладено договір, згідно умов якого ОСОБА_4 передав, а ОСОБА_2 прийняла у власність земельну ділянку площею 0,0428 га, надану для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд, яка розташована по АДРЕСА_1 (а.с.84).

ОСОБА_2 є власником земельної ділянки по АДРЕСА_1 загальною площею 0,0428 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд на підставі договору купівлі-продажу від 08 грудня 2010 року № 2366, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Васютенко А.М. (а.с.68).

Рішенням Васильківської міської ради Київської області від 22 грудня 2015 року ОСОБА_3 було надано дозвіл на розробку проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність площею 0,0457 га по АДРЕСА_1 (а.с.72).

Рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 17 травня 2016 року позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні майном задоволено частково. Зобов'язано ОСОБА_2 усунути перешкоди в користуванні ОСОБА_3 гаражем під літ. «Г» по АДРЕСА_1 шляхом його звільнення та вільного доступу до нього (а.с.195).

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що приватизація спірної земельної ділянки ОСОБА_4 призвела до порушення майнових прав позивача.

Колегія суддів частково погоджується з висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Так, відповідно до вимог ст. 120 ЗК України (в редакції, що діяла на момент визнання за позивачем права власності на гараж) до особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об'єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

За змістом ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням суду від 21 вересня 2010 року виділено ОСОБА_3 та визнано за нею право власності на 1/10 частину будинку по АДРЕСА_1, що складається з приміщень: коридора площею 6,8 кв.м., кімнат площею 14,9 кв.м., 6,1 кв.м., 7,2 кв.м., кухні площею 8,2 кв.м., а також сарай «Б», гараж «Г», погріб «П», туалет «Т», криницю «К» та відповідну частину огорожі.

Після набрання зазначеним рішенням суду законної сили, співвласник іншої частини житлового будинку ОСОБА_4 отримав у власність земельну ділянку, а саме 21 жовтня 2010 року йому було видано державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,0428 га, надану для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд.

Судом встановлено, що гараж під літерою «Г», право власності на який визнано за ОСОБА_3 на підставі рішення суду, знаходиться на земельній ділянці, яку приватизував ОСОБА_4 У грудні 2010 року ОСОБА_4 відчужив земельну ділянку ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу.

Після звернення ОСОБА_3 до міської ради про надання дозволу на розробку проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність площею 0,0457 га по АДРЕСА_1 позивачу стало відомо про те, що до вказаної площі не входить земельна ділянка під гаражем, так як вона вже перебуває у власності ОСОБА_2 Отже, позивач позбавлена права, передбаченого ст. 120 ЗК України, і зазначене право має бути поновлене шляхом визнання недійсним державного акту та рішення ради, яким земельну ділянку під гаражем позивача передали у власність відповідача ОСОБА_4

Відповідно до ч. 1 ст. 155 ЗК України у разі видання органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.

Враховуючи зазначене, міська рада не мала права видавати державний акт про право власності на землю ОСОБА_4

Оскільки оскаржуване рішення ради було прийнято з порушенням чинного законодавства, державний акт, виданий на основі такого рішення, є недійсним.

Заперечуючи проти позову, ОСОБА_2 зазначає, що позивач не надала доказів того, що підписи, які містяться у кадастровому плані та акті про встановлення на місцевості та погодження зовнішньої межі земельної ділянки, виконані не нею, а іншою особою. Однак, такі доводи відповідача не заслуговують на увагу, оскільки до позивача перейшло право на користування земельною ділянкою, на якій розміщений гараж, в порядку ст. 120 ЗК України, і ОСОБА_3 має право на захист свого порушеного права.

Відповідно до вимог ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Як вбачається з матеріалів справи, у грудні 2010 року ОСОБА_4 продав земельну ділянку ОСОБА_2 ОСОБА_3 не є стороною договору купівлі-продажу, однак цей правочин порушує її право на користування земельною ділянкою, так як на ній знаходиться належне позивачу нерухоме майно, що підтверджується збірним кадастровим планом та не заперечується сторонами.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про визнання недійсним та скасування рішення Васильківської міської ради від 20 серпня 2010 року, визнання недійсним державного акту та визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_2 зазначає, що суд не дав оцінку заяві про застосування строку позовної давності.

Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

При цьому відповідно до частини першої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Положеннями статті 268 ЦК України передбачено винятки із загального правила про поширення позовної давності на всі цивільні правовідносини і визначено вимоги, на які позовна давність не поширюється, зокрема у пункті 4 частини першої цієї статті зазначено, що на вимогу власника або іншої особи про визнання незаконним правового акта органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, яким порушено його право власності або інше речове право, позовна давність не поширюється.

ОСОБА_2 зазначає, що ОСОБА_4 повідомив позивача про намір відчужити земельну ділянку у 2010 році. Однак, у матеріалах справи відсутні докази того, що позивач була обізнана про укладення між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 договору купівлі-продажу земельної ділянки в конфігурації, яка передбачає саме продаж ділянки на якій розміщено нерухоме майно позивача. У позовній заяві ОСОБА_3 зазначає, що вона дізналася, зокрема, про відчуження земельної ділянки ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 при оформленні документів на приватизацію земельної ділянки у 2015 році.

Враховуючи зазначене, заява ОСОБА_2 про застосування строку позовної давності не може бути прийнята до уваги.

В апеляційній скарзі відповідач також зазначає, що суд безпідставно не задовольнив клопотання про виклик та допит свідків. Однак, показання свідків у правовідносинах, що виникли між сторонами, не є належним доказом, а саме не є доказом, який може підтвердити чи спростувати правомірність прийняття міської радою рішень, правомірність видачі державного акту та укладення договору купівлі-продажу, обізнаність позивача про межі та конфігурацію земельної ділянки, що відчужена відповідачем ОСОБА_4

Отже, доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 в цій частині не можуть бути прийняті до уваги, оскільки земельна ділянка була передана у власність відповідача ОСОБА_4 з порушенням вимог чинного законодавства, а прийнятим рішенням ради та видачею державного акту порушені права позивача.

Однак, колегія суддів не може погодитися з висновками суду в частині визнання недійсним рішення міської ради від 07 квітня 2010 року та витребування з незаконного володіння ОСОБА_2 земельної ділянки площею 0,0020 га по АДРЕСА_1 з наступних підстав.

Рішення Васильківської міської ради від 07 квітня 2010 року не породжує право ОСОБА_4 на земельну ділянку, а ним лише надано дозвіл на розробку технічної документації із землеустрою щодо складання державного акту на право власності на земельну ділянку.

Відповідно до ч. 1 ст. 388 ЦК України, у випадку, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача в тому числі якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Витребовуючи земельну ділянку з власності ОСОБА_2, суд першої інстанції не звернув увагу на те, що позивач ОСОБА_3 не є власником земельної ділянки, а лише є її користувачем та має право на її приватизацію у встановленому законом порядку.

Крім того, відповідно до вимог ст. 79 ЗК України земельна ділянка - це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами.

Земельна ділянка площею 0,0020 га, яку суд витребував на користь позивача, не є окремо виділеною земельною ділянкою, її межі в натурі не встановлені та їй не присвоєно окремий кадастровий номер. Отже, позовна вимога про витребування земельної ділянки на користь позивача не підлягає до задоволення.

Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Якщо суд апеляційної або касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки ОСОБА_3 звільнена від сплати судового збору, сплачений ОСОБА_2 при подачі апеляційної скарги судовий збір у розмірі 1 212 грн. 64 коп. (пропорційно до відхиленої частини позовних вимог) необхідно компенсувати за рахунок держави.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 304, 307, 309, 313-314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 28 листопада 2016 року в частині визнання недійсним та скасування рішення Васильківської міської ради від 07 квітня 2010 року № 09.66-52-У та витребування земельної ділянки скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_2, ОСОБА_4, Васильківської міської ради Київської області, треті особи - Управління Держземагенства у Васильківському районі Київської області, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Васютенко Анжела Миколаївна про визнання недійсним та скасування рішення Васильківської міської ради від 07 квітня 2010 року № 09.66-52-У про надання дозволу на розробку технічної документації із землеустрою щодо складання державного акту на право власності на земельну ділянку площею 0,0428 га по АДРЕСА_1 та витребування земельної ділянки відмовити.

В іншій частині рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 28 листопада 2016 року залишити без змін.

Стягнути з Головного управління Державної казначейської служби України в Київській області на користь ОСОБА_2, проживаючої по АДРЕСА_1 судовий збір у розмірі 1 212 (одна тисяча двісті дванадцять гривень, 64 копійки).

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: Фінагєєв В.О.

Судді: Кашперська Т.Ц.

Яворський М.А.