АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/790/620/17 Суддя доповідач Пилипчук Н.П.
Категорія: Спори про право власності та інші речові права про приватну власність
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 березня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області у складі:

головуючого судді: Пилипчук Н.П.,

суддів: Кругової С.С., Котелевець А.В.

за участю секретаря - Прологаєвої А.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 24 жовтня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визначення порядку користування квартирою, що є спільною частковою власністю,

В С Т А Н О В И Л А :

ОСОБА_2 звернувся до суду із зазначеним позовом посилаючись на те, що він є власником 5/6 частин квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1. Інша 1/6 частина квартири на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 16.12.2011 року належить рідній сестрі позивача - ОСОБА_3 Відповідно до технічного паспорту №П-1-17069 від 15.11.2011 року житлова квартира № 24 розташована за адресою: м. Харків, вул. Шекспіра, буд.7, та складається з 3-х ізольованих кімнат житловою площею 37,0 кв.м., а саме: 1-а кімната 10,5 кв.м., 2-а кімната 13,7 кв.м., 3-а кімната 12,8 кв.м., кухня площею 4,8 кв.м., вбиральня 0,9 кв.м., ванна кімната 0,9 кв.м., коридор 9,4 кв.м., вбудована шафа 0,8 кв.м., балкон 2,8 кв.м. Загальна площа квартири загалом складає 55,7 кв.м. Позивач з 16.12.2011 року та на день подачі позову фактично не проживав у спірній квартирі з тих підстав, що відповідач своїми діями ускладнює доступ позивача до його 5/6 частин квартири, крім того відповідач періодично ухилявся та досі ухиляється від своїх обовязків по сплаті комунальних послуг. Позивач неодноразово усно звертався до відповідача з даного приводу з наміром врегулювати наявний спір в добровільному порядку, але, нажаль, усі спроби позивача домовитися були безрезультатними, оскільки відповідач або взагалі відмовлялась спілкуватися з позивачем, або давала обіцянки, які в подальшому не виконувалися.

Після уточнення позовних вимог остаточно просив визначити порядок користування квартирою, у користування позивача ОСОБА_2 на 5/6 частки права власності виділити: житлову кімнату «6» площею 10,5 кв.м., житлову кімнату «8», площею 12,8 кв.м; частину коридору «1» площею 3,8 кв.м., вбудовану шафу «7» площею 0,8 кв.м.; у користування відповідача ОСОБА_3 на 1/6 частки права власності виділити: житлову кімнату «5» площею 13,7 кв.м., балкон площею 0,8 кв.м.; у спільне користування виділити: частину коридору «1», площею 5,6 кв.м., вбиральню «2» площею 0,9 кв.м., ванну «З» площею 2,0 кв.м., кухню «4» площею 4,8 кв.м. Зобовязати відповідача ОСОБА_3 виплатити позивачу грошову компенсацію в ринкових цінах за 10,1 кв.м. в розмірі 149 137 грн.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 24 жовтня 2016 року позов ОСОБА_2 задоволено у повному обсязі.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати рішення в частині задоволення позовних вимог про зобовязання відповідача ОСОБА_3 виплатити позивачу ОСОБА_2 грошову компенсацію в ринкових цінах за 10,1 кв.м. в розмірі 149137 грн. та ухвалити в цій частині нове рішення, яким відмовити ОСОБА_2 у задоволенні цих позовних вимог у повному обсязі. Посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи.

В решті рішення суду першої інстанції не оскаржується отже і не переглядається.

Так, згідно ст. 303 ЦПК України апеляційний суд в апеляційному порядку перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції. Апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами. Апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді, пояснення сторін, що зявилися, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що вона підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, не заперечується сторонами, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є співвласниками квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1. ОСОБА_2 належить 5/6 часток у праві власності, а ОСОБА_3 - 1/6 частка.

Відповідно до технічного паспорту №П-1-17069 від 15.11.2011 року житлова квартира № 24 розташована за адресою: м. Харків, вул. Шекспіра, буд.7, та складається з 3-х ізольованих кімнат житловою площею 37,0 кв.м., а саме: 1-а кімната 10,5 кв.м., 2-а кімната 13,7 кв.м., 3-а кімната 12,8 кв.м., кухня площею 4,8 кв.м., вбиральня 0,9 кв.м., ванна кімната 0,9 кв.м., коридор 9,4 кв.м., вбудована шафа 0,8 кв.м., балкон 2,8 кв.м. Загальна площа квартири загалом складає 55,7 кв.м.

Задовольняючи позовні вимоги в частині стягнення грошової компенсації суд першої інстанції керувався висновками судової будівельно-технічної експертизи, яка була проведена в ході розгляду справи.

Проте, колегія суддів вважає, що такого висновку суд дійшов з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

При здійсненні права власності співвласниками щодо спільного майна потрібно враховувати правову природу такої власності, адже співвласникам належить так звана ідеальна частка у праві власності на спільне майно, яка є абстрактним вираженням співвідношення в обсязі прав співвласників спільної власності. Отже, кожному з них належить не частка у спільному майні, а частка у праві власності на це майно. Визнання за кожним зі співвласників права на конкретну частину майна в натурі спричинить припинення спільної власності. Поняття ж реальної частки використовується при поділі спільного майна в натурі в разі припинення його спільного правового режиму, а також може застосовуватися відповідно до частини третьої статті 358 ЦК України при встановленні співвласниками порядку користування спільним майном в натурі згідно з розмірами належних їм часток.

Таким чином, потрібно розмежовувати порядок поділу спільної власності з метою припинення такого її режиму і порядок встановлення користування спільним майном.

У даному випадку, виходячи із уточнених позовних вимог, спірні правовідносини стосуються не поділу квартири, а встановлення порядку спільного користування нею. Тому критерій необхідності виділення у користування кожному зі співвласників ізольованого приміщення, особливо, якщо при цьому неможливо забезпечити відповідність ідеальних часток реальним, не є обов'язковим.

Оскільки спірні правовідносини не стосуються розподілу майна для припинення права спільної часткової власності і такий правовий режим зберігається, суд виділяє в користування сторонам спору в натурі частки, адекватні розміру їх часток у праві власності на спільне майно. При цьому допускається можливість відійти в незначних обсягах від відповідності реальних часток ідеальним у зв'язку з неможливістю забезпечити їх точну відповідність. Таке рішення не змінює розміру часток співвласників у праві власності на спільне майно, не порушує їх прав як власників.

Оскільки установлений порядок користування квартирою не призвів до перерозподілу ідеальних часток співвласників квартири і їхні частки залишилися незмінними, відсутні підстави для стягнення грошової компенсації.

Стягнення компенсації зі співвласника квартири передбачено у випадку перерозподілу ідеальних часток у праві власності на квартиру, або при виділенні частки із майна, що є у спільній частковій власності, проте вимоги позивача стосуються саме порядку користування нерухомим майном.

Відповідно до вимог п.2 ч.1 ст. 307 ЦПК України суд апеляційної інстанції вважає за необхідне змінити рішення суду першої інстанції, підставою для чого є, згідно п. 3, п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України є невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального, процесуального права. В частині зобовязання ОСОБА_1 виплатити ОСОБА_2 грошову компенсацію рішення суду першої інстанції необхідно скасувати, у задоволенні позову в цій частині - відмовити.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п.1 ч.1 307, 309, 313, 315, 317, 319 ЦПК України, судова колегія судової палати, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 24 жовтня 2016 року змінити, в частині зобовязання ОСОБА_1 виплатити ОСОБА_2 грошову компенсацію - скасувати. У задоволенні позову в цій частині відмовити.

Рішення апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий Н..ОСОБА_4

Судді С.С. Кругова

ОСОБА_5