БІЛОВОДСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД 2/408/1676/16
У Х В А Л А

03 березня 2017 року смт.Біловодськ

Біловодський районний суд Луганської області в складі:

головуючого- судді Карягіної В.А.

при секретарі Савенко Т.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в с.Біловодськ цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики,-

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_2 боргу за договором позики в сумі 7518,0грн.

Сторони в судове засідання не зявилися, позивач заявляв клопотання про розгляд справи у його відсутності, відповідач була належним чином повідомлена про час, день та місце розгляду справи, про що в матеріалах справи є довідка про доставку їй СМС повідомлення.

Дослідивши матеріали справи суд вважає за необхідне залишити позов без розгляду з наступних підстав.

Ухвалою судді від 16.11.2016 року при вирішенні питання про відповідність позовної заяви вимогам ст.ст.119-122 ЦПК України було розглянуто клопотання позивача про відстрочення сплати судового збору у звязку із його скрутним матеріальним станом, при цьому досліджені докази, які надані до клопотання - витяги з реєстру речових прав про наявність у ОСОБА_1 у власності нерухомого майна у вигляді 1/5 частки квартири та будинку, довідку про взяття на облік особи, переміщеної з тимчасово окупованої території України, довідку ДПІ про відсутність інформації про доходи за період з 01.01.2015р по 30.06.2016 року та сторінку з трудової книжки з записом про звільнення 2.04.2015 року з ПП «Біном» Ухвалою судді відстрочено сплату судового збору до 15 січня 2017 року.

Копія ухвали судді від 16.11.2016 року позивачем була отримана, про що повідомлено ними у клопотанні від 26.11.2016 року.

У звязку із спливом строку, наданого позивачу для сплати судового збору і не виконанням ухвали суду до 15.01.2017 року, суд ухвалою від 15.02.2017 року запропонував позивачу сплатити судовий збір в сумі 551,230грн , в розмірі, який діяв на час звернення до суду з позовом до 03.03.2017 року.

22.02.2017 року до суду надійшло клопотання ОСОБА_1, в якому останній повідомляє суд про те, що його майновий стан з моменту подачі позову не змінився, що підтверджує довідкою ДПІ про відсутність інформації про доходи за період з 01.09.2015р по 30.09.2016 року, та просить повторно розглянути питання про відстрочку сплати судового збору до винесення рішення зі стягненням з відповідача судового збору на користь держави у разі задоволення позову, з вказівкою про те, що ним надані достатні докази щодо його скрутного матеріального становища, зокрема, відсутності поточних доходів та можливих джерел їх існування, а також ліквідного майна, реалізація якого могла би поліпшити його матеріальний стан.

За вимогами п. 2 ч. 3 ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом;

Відповідно до ч. 1 ст. 67 Конституції України кожен зобов'язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Конституційний Суд у рішенні від 28.11.2013 N 12-рп/2013 звертав увагу на те, що гарантією реалізації права на судовий захист в аспекті доступу до правосуддя є встановлення законом помірного судового збору для осіб, які звертаються до суду. Це відповідає рекомендації Комітету міністрів Ради Європи державам-членам щодо заходів, що полегшують доступ до правосуддя від 14.05.81 N R (81) 7: "Тією мірою, якою судові витрати становлять явну перешкоду доступові до правосуддя, їх треба, якщо це можливо, скоротити або скасувати" (пп. 12 п. D).

Законом України "Про судовий збір" визначено правові засади справляння судового збору, платників, об'єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору.

Відповідно до п. 2.4. ч. 2 ст. 4 цього Закону при поданні позовної заяви майнового характеру ставка судового збору становить 1 відсоток ціни позову в редакції, яка діяла на час звернення до суду. .Отже, за подання позову позивач мав сплатити 551грн.20 коп..

Відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини" суди застосовують при розгляді Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

Відповідно до практики ЄСПЛ в деяких справах, особливо в тих, де обмеження, про які йдеться, стосувалися умов прийнятності позовів, на "доступ особи до суду" можуть бути накладені різноманітні обмеження, включно з фінансовими (див., наприклад, рішення від 19.12.1997 року у справі "ОСОБА_3 де ла Торре проти Іспанії", 1997-VIII, с. 2955, п. 33; та рішення суду від 13.07.1995 року у справі "Толстой-Милославський проти Сполученого Королівства", серія A, N 316-B, с. 80 - 81, п. 61).

У справі "Креуз проти Польщі" ЄСПЛ зазначив, що ніколи не виключав можливості того, що інтереси справедливого здійснення правосуддя можуть виправдовувати накладення фінансових обмежень на доступ особи до суду (рішення від 19.06.2001 року у справі "Креуз проти Польщі" (Case of Kreuz v. Poland)", заява N 28249/95, п. 59). Більше того, ЄСПЛ вважає, що положення п. 1 ст. 6 Конвенції про виконання зобов'язання забезпечити ефективне право доступу до суду не означає просто відсутність втручання, але й може вимагати вчинення позитивних дій у різноманітних формах з боку держави; не означає воно й беззастережного права на отримання безкоштовної правової допомоги з боку держави у цивільних спорах і так само це положення не означає надання права на безкоштовні провадження у цивільних справах (див., рішення суду від 28.10.1998 року у справі "Ейрі проти Ірландії", серія А, N 32, п. 25 - 26).

Отже, за практикою ЄСПЛ вимога сплати зборів цивільними судами у зв'язку з поданням позовів, які вони мають розглянути, не може вважатися обмеженням права доступу до суду, яке є саме по собі таким, що суперечить пункту 1 статті 6 Конвенції (див. рішення від 19.06.2001 року у справі "Креуз проти Польщі" (Case of Kreuz v. Poland)", заява N 28249/95, п. 60).

Однак, ЄСПЛ підкреслює, що обмеження, накладене на доступ до суду, буде несумісним із п. 1 ст. 6 Конвенції, якщо воно не переслідує законної мети або коли не існує розумної пропорційності між застосованими засобами та законністю цілі, якої прагнуть досягти (рішення суду від 10.07.1998 року у справі компанії "Тіннеллі та сини, Лтд. та ін." і "Мак-Елдуф та інші проти Сполученого Королівства", Reports 1998-IV, с. 1660, п. 72, рішення суду від 28.11.2006 року у справі "Апостол проти Грузії", заява N 40765/02). При цьому, ЄСПЛ в якості "законної мети" визнає, зокрема, фінансування функціонування органів судової влади та дія в якості стримуючого фактору від легковажних позовів (див. рішення суду від 12.06.2007 року у справі"Станков проти Болгарії" (Case of Stankov v. Bulgaria, заява N 68490/01, п. 57).

У ст. 8 Закону України "Про судовий збір" передбачено, що суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі. Суд може зменшити розмір судового збору або звільнити його від сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.

Враховуючи, що розмір судового збору, який необхідно сплатити позивачу, становить 551,20 грн,строк відстрочки сплати якого сплив 15.01.2017 року, інших доказів неможливості сплатити судовий збір, крім довідки ДПІ, позивачем суду не надано, сам позивач, ІНФОРМАЦІЯ_1, не є непрацездатним, не є інвалідом, а тому суд не вбачає підстав для повторного надання позивачу відстрочки у сплаті судового збору або у звільненні від його сплати, тим паче, що це не обовязок суду, а його право. Як вказано в клопотанні , яке датоване позивачем 13.01.2016року, в провадженні Марківського райсуду знаходиться 3 цивільні справи за його участю. Враховуючи, що суд зобовязав позивача надати для огляду оригінал розписки в підтвердження укладання договору займу, а позивач, мотивуючи втратою в Марківському райсуді Луганської області документів, відмовився надати його до Біловодського райсуду, суд вважає, що в провадженні інших судів також знаходяться позови ОСОБА_1 про стягнення коштів за договорами займу , що не може свідчити про знаходження позивача в скрутному матеріальному становищі.

Згідно вимогам ст.207 ч.1 п.8 ЦПК України, суд постановляє ухвалу про залишення заяви без розгляду, якщо провадження у справі відкрито за заявою, поданою без додержання вимог, викладених у ст.ст.119,120 цього Кодексу, та не було сплачено судовий збір і позивач не усунув цих недоліків у встановлений судом строк.

На підставі викладеного суд вважає за необхідне позовні вимоги ОСОБА_1 залишити без розгляду.

Керуючись ст.ст.64, 82,207, 210 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики залишити без розгляду.

Розяснити позивачу про його право повторно звернутися до суду з даним позовом після усунення умов,що були підставою для залишення заяви без розгляду.

Копію ухвали направити позивачу для відома.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Луганської області через Біловодський райсуд протягом 5 днів з часу її оголошення, позивачем в той же строк з часу отримання копії ухвали суду. оскарженню не підлягає.

Суддя Біловодського райсуду В.А.Карягіна

Луганської області