Справа № 199/8494/15-ц
РІШЕННЯ

Іменем України

24.02.2017 року Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

судді Скрипник О.Г..

секретарі Свіріній Д.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро в приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, який діє в своїх інтересах та інтересах малолітньої дитини, ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа: орган опіки та піклування Амур-Нижньодніпровської районної у м. Дніпропетровську ради, про усунення перешкод в реалізації права власності шляхом виселення з гуртожитку,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3, який діє в своїх інтересах та інтересах малолітньої дитини, ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа: орган опіки та піклування Амур-Нижньодніпровської районної у м. Дніпропетровську ради, про усунення перешкод в реалізації права власності шляхом виселення з гуртожитку.

В обґрунтування позову зазначив, що будинок АДРЕСА_1 належить на праві власності ФОП ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 04 липня 2000 року, укладеного з ВАТ «Металургмаш».

До часу укладення договору купівлі-продажу, будинок АДРЕСА_1 використовувався в якості гуртожитку для тимчасового проживання одиноких громадян-працівників заводу ім.. Красіна, який неодноразово змінював свою назву, остання - ПАТ «Металургмаш».

З 29.09.1989 року відповідач - ОСОБА_2 заселилася та зареєструвалася в кімнати НОМЕР_1, НОМЕР_2 гуртожитку по АДРЕСА_1. Разом з нею вселилися та зареєструвалися на жилу площу гуртожитку на той час неповнолітні діти: ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2. Вказані кімнати пізніше змінили нумерацію на НОМЕР_3,НОМЕР_4

Позивач зазначає, що у серпні 2015 року відповідач самовільно, без будь-якого попередження власника, здійснила перепланування кімнат НОМЕР_3, НОМЕР_4, а саме: у суміжній стіні прорубала двірні прорізи, здійснила капітальний ремонт приміщень: замінила дерев'яні вікна на пластикові, познімала радіатори в кімнатах. Крім того відповідачі сплачують за проживання 15 % вартості комунальних послуг від нарахованої суми, від укладення договору найму жилого приміщення ухиляються.

До того ж, без дозволу власника житлового будинку відповідач зареєструвала на жилу площу будинку малолітню дитину- ОСОБА_4, чим порушила право позивача на реалізацію права власності квартир НОМЕР_3, НОМЕР_4 , розташованих на першому поверсі гуртожитку - житловому будинку АДРЕСА_1.

З урахуванням уточнених позовних вимог, позивач просить усунути перешкоди в реалізації права власності фізичної особи- підприємця ОСОБА_1 на нерухоме майно - квартири НОМЕР_3, НОМЕР_4 , розташовані на першому поверсі гуртожитку - житловому будинку АДРЕСА_1 та виселити відповідачів з вказаних кімнат без надання їм іншого житла.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримав, просив задовольнити.

ОСОБА_2 просила відмовити у задоволенні позовних вимог. Суду пояснила, що з 10.08.1984 року вона перебувала у трудових відносинах з Дніпропетровським дослідним заводом ВНП мехчормета, правонаступником якого є ВАТ «Металургмаш», з якого звільнилася в 1999 році.

На підставі рішення адміністрації та профкому Дослідного заводу Металургмаш, 08.12.1988 року ОСОБА_2 був виданий ордер на кімнату НОМЕР_1 у гуртожитку по АДРЕСА_1.

29 лютого 1998 року на підставі спільного рішення адміністрації та профкому, ОСОБА_2 у складі сім'ї з трьох осіб була виділена додаткова кімната НОМЕР_2 в гуртожитку по АДРЕСА_1.

Відповідач зазначає, що заселена у гуртожиток вона була на підставі ордеру, виданого адміністрацією підприємства, яке повинно було здійснювати облік ордерів. Під час вселення у гуртожиток ордер на жиле приміщення відповідач, як і інші мешканці гуртожитку здали коменданту гуртожитку, проте після відчуження гуртожитку ФОП ОСОБА_1 ордери на жилі приміщення зникли.

ОСОБА_2 вказує, що на підприємстві вона працювала більше 10 років, має право на жилу площу гуртожитку, іншого житла не має, сплачує за комунальні послуги. Разом з нею зареєстровані та проживають її діти та малолітня онука, які також іншого житла не мають. Так, як ОСОБА_2 разом зі своїми на час вселення неповнолітніми дітьми: ОСОБА_3, ОСОБА_5 на законних підставах вселилися в жилі приміщенні гуртожитку по АДРЕСА_1, більше 10 років пропрацювала на підприємстві та іншого житла не має, відповідач просить відмовити у задоволенні позовних вимог.

Представник відповідача, ОСОБА_2, ОСОБА_5, ОСОБА_3, який діє в своїх інтересах та інтересах малолітньої дитини, ОСОБА_4 просив відмовити у задоволенні позовних вимог.

Представник третьої особи - Органу опіки та піклування Амур-Нижньодніпровської районної у м. Дніпропетровську ради просив відмовити у задоволенні позовних вимог.

Заслухавши думку учасників судового процесу, дослідивши письмові докази, суд дійшов наступного висновку.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_2. з 10.08.1984 року перебувала у трудових відносинах з Дніпропетровським дослідним заводом ВНП мехчормета, правонаступником якого є ВАТ «Металургмаш», з якого звільнилася в 1999 році.

На підставі спільного рішення адміністрації та профспілкового комітету від 08.12.1988 року протокол №49, ОСОБА_2 на сім'ю із двох осіб була виділена кімната НОМЕР_1 для проживання в гуртожитку по АДРЕСА_1.

29 лютого 1998 року на підставі спільного рішення адміністрації та профкому- протокол №53, ОСОБА_2 у складі сім'ї з трьох осіб була виділена додаткова кімната НОМЕР_2 в гуртожитку по АДРЕСА_1, що підтверджується листом ВАТ «Металургмаш» від 29.07.2003 року №79/03.

Для вселення в жилі приміщення гуртожитку по АДРЕСА_1, ОСОБА_2 були видані ордери на вселення, які вона здала на зберігання коменданту гуртожитку.

Вказана обставина підтверджується показами свідків: ОСОБА_11, який суду пояснив, що на Дніпропетровському дослідному заводі ВНП мехчормета він працював інженером-електронищиком з січня 1982 року по грудень 1987 року, сам формував списки осіб на отримання житла. Ствердив, що без ордеру на вселення жоден з громадян в гуртожиток не вселявся.

Свідок ОСОБА_12 суду пояснив, що з 1963 року по 1999 рік він працював головою профспілкового комітету та приймав рішення про надання працівникам підприємства житла. Рішення про виділення кімнат для проживання в гуртожитку приймалося підприємством та профспілковим комітетом. Особам, щодо яких було прийнято рішення видавався ордер, який потім ці особи здавали коменданту гуртожитку.

Свідок ОСОБА_13 суду пояснила, що вона працювала в дитячому садку від заводу, її було заселено в гуртожиток на підставі ордеру, який вона потім здала коменданту при заселенні.

Свідок ОСОБА_14 надала аналогічні пояснення та зазначила, що всі ордери на вселення осіб до гуртожитку здавалися коменданту гуртожитку. Після того, як гуртожиток був придбаний позивачем, він її виселив з кімнати, оскільки ордери на кімнати зникли.

Суд приймає до уваги пояснення відповідачів, покази свідків та враховує ту обставину, що при вселенні громадян в жилі приміщення гуртожитку, ордери на кімнати здавалися на зберігання коменданту гуртожитку. Через зміну власника гуртожитку та збігу часу, ордери могли бути втрачені, а отже суд вважає правомірним вселення відповідачів до кімнат НОМЕР_1, НОМЕР_2 гуртожитку по АДРЕСА_1.

Відповідно до ст. 129 ЖК України на підставі рішення про надання жилої площі в гуртожитку адміністрація підприємства, установи, організації видає громадянинові спеціальний ордер , який є єдиною підставою для вселення на надану жилу площу.

Згідно Примірного положення про гуртожитки, затвердженого постановою Радою міністрів УССР №208 від 03.06.1986 року, яке діяло на час вселення відповідачів до гуртожитку, адміністрація підприємства, установи, організації веде облік ордерів, що видаються громадянам на зайняття жилої площі. Бланки ордерів зберігаються як документи суворої звітності.

Статтею 47 Конституції України передбачено, що кожен має право на житло; ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Відповідно до ст. 125 ЖК України без надання іншого жилого приміщення у випадках, зазначених у статті 124 цього Кодексу, не можуть бути виселені, зокрема особи, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації, що надавала їм житло не менш як десять років.

З матеріалів справи убачається, що ОСОБА_2 перебувала у трудових відносинах із Дніпропетровським дослідним заводом ВНІІ Мехчермета, правонаступником якого є Дослідний завод Металургмаш, потім ВАТ «Металургмаш» з 1984 року по 1999 рік, звільнилася за власним бажанням, що підтверджується відомостями, зазначеними у трудовій книжці, а отже працювала на підприємстві більше десяти років.

Згідно з ч. 1,3 ст. 132 ЖК України сезонні, тимчасові працівники і особи, які працювали за строковим трудовим договором і які припинили роботу, підлягають виселенню без надання іншого жилого приміщення з гуртожитку, який їм було надано у зв'язку з роботою чи навчанням. Інших працівників підприємств, установ, організації, які поселилися в гуртожиток в зв'язку з роботою, може бути виселено без надання іншого жилого приміщення у разі звільнення за власним бажанням без поважних причин, за порушення трудової дисципліни або вчинення злочину.

Враховуючи, що ОСОБА_2 працювала більше 10 років на підприємстві, яке надало їй житло у гуртожитку для її проживання та членів сім'ї, відповідач не відносилася до сезонних, тимчасових працівників, іншого житла відповідачі не мають, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 про виселення без надання іншого житла, задоволенню не підлягають.

Не підлягають також задоволенню позовні вимоги щодо усунення позивачу перешкод в реалізації права власності на кімнати НОМЕР_3 та НОМЕР_4 в житловому будинку -гуртожитку АДРЕСА_1, оскільки вселені відповідачі були у кімнати НОМЕР_1, НОМЕР_2 гуртожитку, де наразі проживають, доказів щодо зміни нумерації вказаних кімнат, позивачем суду не надано.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України, суд вважає за необхідне судові витрати віднести за рахунок позивача.

Керуючись ст.ст. 11, 60, 209, 212, 214-215 ЦПК України, ст.ст.127-132 ЖК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, який діє в своїх інтересах та інтересах малолітньої дитини, ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа: Орган опіки та піклування Амур-Нижньодніпровської районної у м. Дніпропетровську ради, про усунення перешкод в реалізації права власності шляхом виселення з гуртожитку, залишити без задоволення.

Рішення суду може бути оскаржене до апеляційного суду Дніпропетровської області протягом 10 днів з дня його проголошення шляхом подання в зазначений строк апеляційної скарги через Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя О.Г.Скрипник