АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа № 759/14511/16-ц
№ апеляційного провадження:22-ц/796/4082/2017
Головуючий у суді першої інстанції: Ключник А.С.
Доповідач у суді апеляційної інстанції:Семенюк Т.А.

18 травня 2017 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду м. Києва в складі:

Головуючого - Семенюк Т.А

Суддів -Прокопчук Н.О., Саліхова В.В.,

при секретарі - П'ятничук В.Г.,

розглянувши в судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 - представника ОСОБА_4 на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 7 лютого 2017 року у справі за позовом ОСОБА_4 до Приватного акціонерного товариства «Просто-Страхування» про стягнення страхового відшкодування, -

В С Т А Н О В И Л А:

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 7 лютого 2017 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись рішенням суду, представник ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу, в якій просить суд рішення скасувати та ухвалити нове про задоволення позовних вимог, вважаючи, що судом порушено норми матеріального та процесуального права, не враховано обставини, які мають суттєве значення для справи.

Представник ПрАТ «Просто-Страхування» в судове засідання не з'явилися, хоча був повідомлений про час та місце розгляду справи належним чином, про причини неявки суду не повідомив. Відповідно до ст. 305 ЦПК України, колегія суддів вважає за можливе слухати справу у відсутність особи, яка не з'явилася.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду та матеріали справи в межах апеляційного оскарження, вважає, що апеляційна скарга піддягає задоволенню.

Судом встановлено, що у жовтні 2016 року позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про стягнення страхового відшкодування в розмірі 13923 грн. та судових витрат пов'язаних із наданням юридичних послуг в сумі 3000 грн., посилаючись в обґрунтування своїх вимог на те, що 22 лютого 2015 року в м. Києві по пр. Перемоги зі сторони вул. Краснова в напрямку проспекту Палладіна, біля станції метро «Житомирська» трапилась ДТП за участю автомобіля НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_5 та пішохода ОСОБА_6, який від спричинених тілесних ушкоджень загинув.

23 лютого 2015 року внесено відомості до ЄДРДР №0000187 за ч. 2 ст. 286 КК України.

Постановою слідчого від 28 квітня 2015 року закрито кримінальне провадження відносно ОСОБА_5 за ч. 2 ст. 286 КК України на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КК України.

Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_5 була застрахована в ПрАТ «Просто-страхування», відповідно до договору страхування № АІ/6776379 від 11 квітня 2014 року.

17 червня 2016 року позивач ОСОБА_4 повідомила відповідача про настання страхового випадку та звернулася із заявою про виплату страхового відшкодування.

25 серпня 2016 року відповідач виплатив позивачу страхове відшкодування у розмірі 13923 грн.

Листом №04-3632 від 30 серпня 2016 року, відповідач відмовив ОСОБА_7 у виплаті решти страхового відшкодування, посилаючись на те, що за подію, яка трапилась 22 лютого 2015 року несуть відповідальність як водій транспортного засобу Смарт» д.н.з. НОМЕР_2 ОСОБА_5 так і пішохід ОСОБА_6, а тому страхове відшкодування підлягає поділу на кількість відповідальних осіб.

Зазначила, що таке рішення відповідача є протиправним, прийнятим із порушенням норм Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у зв'язку із чим, просила суд стягнути з ПрАТ «Просто-страхування» на її користь 13923 грн. невиплачену суму страхового відшкодування, 3000 грн. судових витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги.

Як вбачається з матеріалів справи, 22 лютого 2015 року в м. Києві по пр-ту Перемоги зі сторони вул. Краснова в напрямку проспекту Палладіна, біля станції метро «Житомирська» трапилась ДТП, за участю автомобіля НОМЕР_3 під керуванням ОСОБА_5 та пішохода ОСОБА_6, який від спричинених тілесних ушкоджень загинув.

23 лютого 2015 року внесено відомості до ЄДРДР №0000187 за ч. 2 ст. 286 КК України.

Постановою слідчого від 28 квітня 2015 року закрито кримінальне провадження відносно ОСОБА_5 за ч. 2 ст. 286 КК України на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КК України.

Як вбачається з матеріалів справи, постановою слідчого про закриття кримінального провадження від 28 квітня 2015 року, встановлено, що пішохід ОСОБА_6, перебуваючи в стані алкогольного сп'яніння, перебігав проїжджу частину проспекту Перемоги, зустрічні напрямки якого розділені металевим відбійником, при наявності поряд підземного пішохідного переходу, на відстані, яка менша ніж відстань, що необхідна для уникнення наїзду на пішохода, зліва на право відносно руху транспортних засобів, із-за передньої частини невстановленого слідства автомобіля, який рухався в четвертій смузі руху, на якого в подальшому було скоєно наїзд автомобілем марки «Смарт», державний номерний знак НОМЕР_2, під керування водія ОСОБА_5

Крім того, даною постановою встановлено, що громадянином ОСОБА_6, було порушено ряд вимог п.п. 1.3., 1.5, 4.7, 4.14 а, 4.14 б, та 4.14 г Правил дорожнього руху України, а в діях водія автомобіля марки «Смарт», державний номерний знак НОМЕР_2, ОСОБА_5, відсутні порушення вимог Правил дорожнього руху України.

Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_5 була застрахована в ПрАТ «Просто-страхування», відповідно до договору страхування № АІ/6776379 від 11 квітня 2014 року.

17 червня 2016 року позивач ОСОБА_4 повідомила відповідача про настання страхового випадку та звернулася із заявою про виплату страхового відшкодування.

25 серпня 2016 року відповідач виплатив позивачу страхове відшкодування у розмірі 13923 грн.

Листом №04-3632 від 30 серпня 2016 року, відповідач відмовив ОСОБА_7 у виплаті решти страхового відшкодування, посилаючись на те, що за подію, яка трапилась 22 лютого 2015 року несуть відповідальність як водій транспортного засобу Смарт» д.н.з. НОМЕР_2 ОСОБА_8, так і пішохід ОСОБА_6, а тому страхове відшкодування підлягає поділу на кількість відповідальних осіб.

Частиною 5 ст. 1187 ЦК України передбачено, що особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Згідно ч. 1, ч. 2 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду,оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно до ч. 1 ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Відповідно до ст. 6 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є подія, внаслідок якої заподіяна шкода третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована за договором.

Статтею 990 ЦК України визначено, що страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката).

За ст. 1193 ЦК України, якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з положень ст. 1193 ЦК України, а саме, що при ДТП мала місце груба необережність потерпілої особи, що спричинило смерть ОСОБА_6

Проте, колегія суддів не може повною мірою погодитись з таким висновком суду.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачка звернулась до відповідача із заявою про виплату страхового відшкодування по моральній шкоді - 14616 грн., по відшкодуванню витрат на поховання - 13230 грн.

Виплачуючи страхове відшкодування у розмірі 13923 грн. (50%) відповідач виходив з положень ст.. 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», враховуючи винну поведінку самого потерпілого.

Однак, у розумінні п.3 ст. 36 зазначеного Закону, потерпіла особа не може вважатися відповідальною за заподіяння собі шкоди, а тому висновок ПрАТ «Просто-страхування» щодо поділу розміру страхового відшкодування між потерпілим та застрахованою особою не ґрунтується на вимогах закону.

Відповідно до ч. 2 ст. 1193 ЦК України якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом.

Застосовуючи положення ст. 1193 ЦК України, суд першої інстанції не врахував, що вказаною нормою регулюється визначення розміру майнової шкоди.

Розмір відшкодування моральної шкоди визначається залежно від характеру та обсягу страждань, характеру немайнових втрат, стану здоров'я потерпілого, тяжкості вимушених змін у його життєвих стосунках тощо відповідно до змісту ст. 23 ЦК України та положень Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди».

Відповідно до ч. 2 п. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Крім того, згідно з ч. 3 ст. 1193 ЦК України, вина потерпілого не враховується у разі відшкодування додаткових витрат, передбачених частиною першою статті 1195 цього Кодексу, у разі відшкодування шкоди, завданої смертю годувальника та у разі відшкодування витрат на поховання.

В даному випадку, при відшкодуванні витрат на поховання шкода відшкодовується у повному обсязі, незважаючи на наявність вини потерпілого у будь-якій формі.

За таких обставин, колегія суддів вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позову.

Відповідно до ст.. 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивачки підлягають стягненню витрати на правову допомогу в розмірі 3000 грн. (а.с. 28, -30).

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313-314, 316, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - представника ОСОБА_4 задовольнити.

Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 7 лютого 2017 року скасувати, ухваливши нове рішення наступного змісту.

Позов ОСОБА_4 до Приватного акціонерного товариства «Просто-Страхування» про стягнення страхового відшкодування задовольнити.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Просто-Страхування» на користь ОСОБА_4 13923 грн. невиплаченої суми страхового відшкодування.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Просто-Страхування» на користь ОСОБА_4 3000 грн. витрат на правову допомогу.

Рішення набирає чинності з моменту його проголошення, може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді