Провадження № 2/344/796/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 лютого 2017 року Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області у складі:

головуючого - судді Мелещенко Л.В.

секретаря Мічути Т.Б.

за участю сторін:

позивачів ОСОБА_1, ОСОБА_2

представника позивача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Івано-Франківськцивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про виселення без надання іншого житлового приміщення, -

В С Т А Н О В И В:

30 вересня 2016 року позивачі ОСОБА_1, ОСОБА_2 звернулися до суду з позовом до відповідача ОСОБА_4 про виселення без надання іншого житлового приміщення. Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивачі вказують, що квартира АДРЕСА_1 належить ОСОБА_1 та її сину ОСОБА_2 на праві спільної сумісної власності. Разом з позивачами у даній квартирі зареєстровані та проживають ще четверо осіб: донька ОСОБА_5, її колишній чоловік ОСОБА_4, їхні діти ОСОБА_6 та ОСОБА_7. Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 16 травня 2016 року шлюб між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 розірваний, неповнолітніх дітей ОСОБА_6 та ОСОБА_7 залишено проживати з матірю. Але після розірвання шлюбу відповідач залишився проживати у їхній квартирі. Відповідач продовжує випивати, створює конфлікті ситуації, вчиняє сварки, під час яких обзиває позивачів нецензурними словами та погрожує фізичною розправою, а також наносить побої. З даного приводу позивачі неодноразово зверталися до правоохоронних органів. Проживання разом із відповідачем є нестерпним, на їхні прохання переїхати проживати в інше житло відповідач відмовляється. Жодним чином в утриманні квартири, зокрема, її ремонті, оплаті комунальних послуг відповідач участі не приймає.За таких обставин позивачі просять виселити ОСОБА_4 з квартири АДРЕСА_2 без надання іншого житлового приміщення.

У судовому засіданні позивачі та представник позивача підтримали позовні вимоги на підставах, викладених у позовній заяві, просили позов задовольнити у повному обсязі, не заперечували проти заочного розгляду справи.

Відповідач у судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_8 суду пояснила, що є сусідкою позивачів по даній справі. Їй відомо, що відповідач бє дружину, вживає алкогольні напої і на фоні вживання алкоголю стає агресивним. У звязку з такими діями відповідача позивачі неодноразово викликали поліцію.

Згідно частини першої статті 224 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Керуючись статтями 77, 169, 224 Цивільного процесуального кодексу України, суд вважає можливим розглянути справу на підставі наявних у ній даних і доказів, так як у суду є достатньо доказів про права та взаємовідносини сторін, а позивач не заперечує проти такого розгляду.

Тому згідно статей 77, 169, 224 Цивільного процесуального кодексу України, враховуючи положення частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», щодо розгляду справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення.

Суд, вислухавши пояснення осіб, які приймають участь у справі, всебічно і повно зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення на них, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на праві спільної сумісної власності належить квартира АДРЕСА_3 (а.с. 5-7).

У квартирі АДРЕСА_3 зареєстровані та проживають ОСОБА_1, ОСОБА_6, онук, ОСОБА_7, онук, ОСОБА_2, син, ОСОБА_5, дочка, ОСОБА_4, зять (а.с. 8).

У відповідь на звернення адвоката ОСОБА_3 дана відповідь Івано-Франківського ВП ГУ НП в Івано-Франківській області про те, що на протязі 2015-2016 років звернень від ОСОБА_1 в Івано-Франківський ВП ГУ НП в Івано-Франківській області не поступало. Зокрема, 25 червня 2014 року в Івано-Франківському ВП в ЖЕО за № 8952 зареєстрована заява ОСОБА_1 з приводу конфлікту з зятем (а.с. 9).

Дільничним інспектором міліції ВДІМ Івано-Франківського МВ УМВС в області лейтенантом міліції ОСОБА_9 здійснено перевірку по зверненню ОСОБА_1 з приводу конфлікту із зятем ОСОБА_4, про що складений висновок № 5641 від 27 червня 2014 року, відповідно до якого на ОСОБА_4 складений протокол про адміністративне правопорушення за ст. 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення (а.с. 10).

Позивач ОСОБА_1 отримала відповідь від 01 липня 2014 року на свою заяву з приводу протиправних дій її зятя ОСОБА_4 (а.с. 11).

Згідно листа Івано-Франківського ВП ГУ НП в Івано-Франківській області від 18 серпня 2016 року, за зверненням ОСОБА_5 щодо неправомірних дій ОСОБА_4 в Івано-Франківському ВП ГУ НП в Івано-Франківській області зареєстровано: 1) ЖЕО за №13485 від 22 липня 2015 року Івано-Франківського ВП ГУ НП в Івано-Франківській області відомості по даному факту внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0002988 відповідно до ч. 1 ст. 125 Кримінального кодексу України; 2) ЖЕО за №9172 від 09 жовтня 2015 року Івано-Франківського ВП ГУ НП в Івано-Франківській області відомості по даному факту внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0002985 відповідно до ч. 1 ст. 125 Кримінального кодексу України; 3) ЖЕО за №22266 від 17 червня 2016 року Івано-Франківського ВП ГУ НП в Івано-Франківській області по даному факту проведено перевірку та складено висновок № 5070 від 29 червня 2016 року (а.с. 12).

Старшим інспектором Івано-Франківського ВП ГУНП в Івано-Франківській області лейтенантом поліції ОСОБА_10 здійснено перевірку по зверненню ОСОБА_5 з приводу конфлікту з чоловіком ОСОБА_4, про що складений висновок № 5070 від 29 червня 2016 року, з якого вбачається, що на ОСОБА_4 складений протокол про адміністративне правопорушення за ст. 173 Кодексу України про адміністративні правопорушення (а.с. 13).

Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 16 травня 2014 року, що набрало законної сили 03 червня 2014 року, розірваний шлюб між ОСОБА_5 та ОСОБА_4, неповнолітніх дітей ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, залишено проживати з матірю (а.с. 14).

ОСОБА_5 зверталася за медичною допомогою внаслідок побиття 23 лютого 2009 року чоловіком (а.с. 15).

На своє звернення з приводу вчинення протиправних дій чоловіка ОСОБА_4, ОСОБА_5 отримала відповідь (а.с. 16).

Постановою від 11 серпня 2010 року відмовлено в порушенні кримінальної справи на підставі пункту 2 статті 6 Кримінально-процесуального кодексу України щодо ОСОБА_4 та притягнуто останнього до адміністративної відповідальності у відповідності до ст. 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення (а.с. 17).

Постановою від 28 вересня 2010 року відмовлено в порушенні кримінальної справи на підставі пункту 2 статті 6 Кримінально-процесуального кодексу України відносно ОСОБА_4 та притягнуто останнього до адміністративної відповідальності у відповідності до ст. 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення (а.с. 18).

ОСОБА_5 отримала відповідь на своє звернення з приводу вчинення протиправних дій чоловіком ОСОБА_4, з якої вбачається, що з ОСОБА_4 проведено ряд бесід профілактичного характеру та складено адміністративний протокол за ст. 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення (а.с. 19-21).

ОСОБА_1 є інвалідом третьої групи (а.с. 23).

Вироком Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 10 листопада 2011 року ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених ст.ст. 357 ч. 1, 357 ч. 3, 358 ч. 3, 190 ч. 2 Кримінального кодексу України (а.с. 36-38).

Стаття 129 Конституції України передбачає, що одними з основних засад судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні питань щодо його цивільних прав і обов'язків або встановленні обґрунтованості будь якого кримінального обвинувачення, висунутогопроти нього, має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Положеннями частин першої-третьої статті 10 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно частин першої-другої статті 11 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Частина перша статті 116 Житлового кодексу України передбачає, якщо наймач, члени його сім'ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення.

У відповідності з частинами першою-третьої статті 156 Житлового кодексу України, члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. За згодою власника будинку (квартири) член його сім'ї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сім'ї. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей згоди власника не потрібно. Члени сім'ї власника будинку (квартири) зобов'язані дбайливо ставитися до жилого будинку (квартири). Повнолітні члени сім'ї власника зобов'язані брати участь у витратах по утриманню будинку (квартири) і придомової території та проведенню ремонту. Спори між власником та членами його сім'ї про розмір участі в витратах вирішуються в судовому порядку.

Згідно статті 157 Житлового кодексу України, членів сім'ї власника жилого будинку (квартири) може бути виселено у випадках, передбачених частиною першою статті 116 цього Кодексу. Виселення провадиться у судовому порядку без надання іншого жилого приміщення.

Судом встановлено, що з відповідей правоохоронних органів на звернення ОСОБА_1 та її доньки ОСОБА_5 з приводу вчинення насильства у сімї ОСОБА_4 вбачається, що ОСОБА_4 протягом 2009, 2010, 2014, 2015, 2016 років виносилися офіційні попередження щодо недопустимості вчинення насильства у сімї у майбутньому та складалися протоколи про адміністративне правопорушення за ст. 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення, а також було внесено відомості 22 липня 2015 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0002988 за ч.1 ст. 125 Кримінального кодексу України, 09 жовтня 2015 року внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0002985 за ч. 1 ст. 125 Кримінального кодексу України.

За таких обставин позивачами доведено належними та допустимими доказами систематичність фактів порушення співжиття відповідачем, а також, що заходи запобігання та громадського впливу виявились безрезультатними.

У відповідності до положень статті 60 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Виходячи з вищевикладеного, суд, оцінивши докази, надані сторонами у справі, їх належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо і взаємний звязок доказів у їх сукупності, дійшов висновку, що в ході розгляду справи позивачами та представником позивача доведені ті обставини, на які посилаються як на підстави позовних вимог, тому позовні вимоги ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про виселення без надання іншого житлового приміщення підлягають задоволенню.

На підставі вищевикладеного, відповідно до статей 116, 156, 157 Житлового кодексу України, статей 317, 319, 321 Цивільного кодексу України, керуючись статтями 3, 4, 6, 7, 10, 57-60, 77, 88, 169, 197, 209, 212-214, 218, 222-233, 292, 294 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про виселення без надання іншого житлового приміщення задовольнити у повному обсязі.

Виселити ОСОБА_4 з квартири АДРЕСА_2 без надання іншого житлового приміщення.

Заочне рішення може бути переглянуто Івано-Франківським міським судом Івано-Франківської області за письмовою заявою відповідача протягом десяти днів з дня отримання його копії.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Івано-Франківської області через Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області у десятиденний строк з дня проголошення рішення. Особи, які не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Вступна та резолютивна частини рішення складені, підписані у нарадчій кімнаті та проголошені у судовому засіданні 21 лютого 2017 року.

Повний текст рішення складений 24 лютого 2017 року.

Суддя Л.В. Мелещенко