П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 вересня 2017 року м. Київ

Верховний Суд України в складі:

головуючого Лященко Н.П.,
суддів:Берднік І.С., Волкова О.Ф., Вус С.М., Гриціва М.І., Гуменюка В.І., Ємця А.А.,Жайворонок Т.Є., Ковтюк Є.І., Короткевича М.Є., Кривенди О.В., Охрімчук Л.І., Пошви Б.М.,Прокопенка О.Б., Романюка Я.М., Сімоненко В.М., Школярова В.Ф.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_18 до Державного казначейства України, Прокуратури Миколаївської області, Управління внутрішніх справ МВС України в Миколаївській області, треті особи: Южноукраїнський міський відділ УМВС України в Миколаївській області, Прокуратура м. Южноукраїнська Миколаївської області, про відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів досудового слідства та прокуратури, за заявою ОСОБА_18 про перегляд рішення Апеляційного суду Миколаївської області від 19 липня 2006 року та ухвали Апеляційного суду Херсонської області від 26 листопада 2007 року,

в с т а н о в и в:

У листопаді 2005 року ОСОБА_18 звернувся до суду з вищезазначеним позовом.

Позивач зазначав, що 25 березня 2004 року прокурором м. Южноукраїнська Миколаївської області відносно нього було порушено кримінальну справу за ознаками злочину, передбаченого частиною першою статті 355, статтею 356 Кримінального кодексу України (далі - КК України), а 29 квітня 2004 року Южноукраїнським міським відділом УМВС України в Миколаївській області - за частиною другою статті 189 цього Кодексу.

З 30 березня по 1 квітня 2004 року позивача було затримано як підозрюваного у зазначеній кримінальній справі. Після затримання ОСОБА_18 на вимогу слідчого був вимушений передати ОСОБА_19, за заявою якого і було порушено кримінальну справу, 5 тис. доларів США, що було еквівалентно 25 тис. грн.

Крім того, на підставі постанови слідчого на підприємстві, яке очолював ОСОБА_18, було проведено обшук та вилучено автомобіль марки «Опель», який йому передала громадянка ОСОБА_20 у рахунок погашення боргу в сумі 81 тис. 601 грн 68 коп.

20 березня 2004 року Южноукраїнський міський суд Миколаївської області постанови прокурора та слідчого про порушення кримінальної справи скасував.

Посилаючись на те, що незаконним порушенням кримінальної справи йому було завдано майнової шкоди на суму 295 тис. 016 грн 4 коп., з яких 25 тис. грн - кошти, безпідставно сплачені ОСОБА_19, 81 тис. 601 грн 68 коп. - вартість безпідставно вилученого автомобіля, 23 тис. 868 грн 49 коп. упущеної вигоди, 13 тис. 545 грн 87 коп. інфляційних збитків та 1 тис. грн витрат на послуги адвоката. Одночасно позивач просив відшкодувати спричинену йому моральну шкоду, яку він оцінив у 150 тис. грн.

Рішенням Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 5 травня 2006 року позов ОСОБА_18 задоволено частково: стягнуто з Державного казначейства України на користь ОСОБА_18 8 тис. 585 грн майнової шкоди та 25 тис. грн моральної шкоди. У решті позовних вимог відмовлено.

Рішенням Апеляційного суду Миколаївської області від 19 липня 2006 року рішення суду першої інстанції в частині відшкодування майнової шкоди в розмірі 8 тис. 585 грн скасовано, ухвалено в цій частині нове рішення про відмову в позові, стягнуто на користь позивача 1 тис. грн витрат на правову допомогу, а в частині задоволених вимог про відшкодування моральної шкоди змінено - зменшено суму до 5 тис. грн.

Ухвалою колегії суддів Судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Херсонської області (який діяв як суд касаційної інстанції) від 26 листопада 2007 року касаційну скаргу ОСОБА_18 відхилено, рішення суду апеляційної інстанції залишено без змін.

У заяві про перегляд рішення Апеляційного суду Миколаївської області від 19 липня 2006 року та ухвали колегії суддів Судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Херсонської області від 26 листопада 2007 року ОСОБА_18 просить скасувати зазначені рішення судів та направити справу на новий апеляційний розгляд з передбаченої пунктом 3 частини першої статті 355 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) підстави встановлення міжнародною судовою установою, юрисдикція якої визнана Україною, порушення Україною міжнародних зобов'язань при вирішенні даної справи судом, а саме пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» щодо несправедливості цивільного провадження.

Підставою для перегляду зазначених судових рішень заявник вважає рішення Європейського суду з прав людини від 2 лютого 2017 року у справі «ОСОБА_18 проти України».

Це рішення набуло статусу остаточного.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши наведені в заяві доводи, Верховний Суд України дійшов висновку про те, що заява підлягає задоволенню з огляду на таке.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 355 ЦПК України заява про перегляд судових рішень у цивільних справах може бути подана з підстави встановлення міжнародною судовою установою, юрисдикція якої визнана Україною, порушення Україною міжнародних зобов'язань при вирішенні даної справи судом.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції встановлено, що кожен має право на на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

У справі, яка переглядається, рішенням Європейського суду з прав людини від 2 лютого 2017 року у справі «ОСОБА_18 проти України» було встановлено порушення національними судами пункту 1 статті 6 Конвенції відносно ОСОБА_18 під час розгляду його справи апеляційним судом, а саме в контексті «справедливого суду», гарантованого статтею 6 Конвенції.

Європейський суд з прав людини у цьому рішенні констатував, що цивільне провадження за позовом ОСОБА_18 розглядалось у трьох інстанціях, при цьому суд апеляційної інстанції мав розглянути справу як щодо фактів, так і щодо права, а суд касаційної інстанції - щодо питань права. Отже, заявник мав бути забезпечений можливістю надати апеляційному суду усне пояснення щодо моральної шкоди, завданої його триманням під вартою в умовах страждань і тривоги. Необхідність заслухати його була обумовлена особистим характером події, що з ним сталася, а також потребою встановити суму відшкодування шкоди.

У рішенні суд зауважив, що згідно із ЦПК України апеляційний суд повинен був повідомити заявника про судове засідання завчасно рекомендованим листом. Крім того, суд мав відкласти розгляд справи з огляду на відсутність заявника, а також на відсутність будь-яких доказів того, що він належним чином був сповіщений про судове засідання. Цього зроблено не було.

Зазначений вище недолік апеляційного провадження міг виправити суд касаційної інстанції, оскільки з огляду на серйозність порушення, повинен був скасувати відповідне рішення та направити справу на новий розгляд. Хоч заявник звернув увагу суду касаційної інстанції на це питання у своїй сказі, її було відхилено без надання жодного обґрунтування (пункти 21, 67 та 68).

У зв'язку із зазначеним суд констатував, що не було дотримано принципу рівності сторін, гарантованого пунктом 1 статті 6 Конвенції.

Згідно зі статтею 46 Конвенції держави, які ратифікували цю Конвенцію, взяли на себе зобов'язання виконувати остаточні рішення Європейського суду з прав людини в будь-яких справах, у яких вони є сторонами.

Порядок виконання рішення Європейського суду з прав людини, яке набуло статусу остаточного, визначається законами України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», «Про виконавче провадження», іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» виконання рішення Європейського суду з прав людини передбачає: а) виплату стягувачеві відшкодування та вжиття додаткових заходів індивідуального характеру; б) вжиття заходів загального характеру.

Згідно зі статтею 10 цього Закону з метою забезпечення відновлення порушених прав стягувача, крім виплати відшкодування, вживаються додаткові заходи індивідуального характеру: а) відновлення настільки, наскільки це можливо, попереднього юридичного стану, який стягувач мав до порушення Конвенції (restitutio in integrum); б) інші заходи, передбачені у рішенні Європейського суду з прав людини.

Відновлення попереднього юридичного стану стягувача здійснюється, зокрема, шляхом: а) повторного розгляду справи судом, включаючи відновлення провадження у справі; б) повторного розгляду справи адміністративним органом.

У справі, яка переглядається, рішенням п'ятої секції Європейського суду з прав людини від 2 лютого 2017 року у справі «ОСОБА_18 проти України» оголошено заяву ОСОБА_18 прийнятною частково та встановлено порушення національними судами пункту 1 статті 6 Конвенції; постановлено, що держава-відповідач має виплатити заявнику протягом трьох місяців від дня, коли це рішення стане остаточним відповідно до пункту 2 статті 44 Конвенції, 900 євро відшкодування моральної шкоди та додатково суму будь-якого податку, що може нараховуватися; ця сума має бути конвертована в національну валюту держави-відповідача за курсом на день здійснення платежу; зі спливом зазначеного тримісячного строку і до остаточного розрахунку на ці суми нараховуватиметься простий відсоток (simple interest) у розмірі граничної позичкової ставки Європейського центрального банку, яка діятиме в період несплати, до якої має бути додано три відсоткові пункти.

Відповідно до частини третьої статті 3604 ЦПК України якщо судове рішення у справі переглядається з підстави, передбаченої пунктом 3 частини першої статті 355 цього Кодексу, суд скасовує оскаржуване рішення повністю або частково та направляє справу на новий розгляд до суду, який виніс оскаржуване рішення.

Ураховуючи викладене, рішення Апеляційного суду Миколаївської області від 19 липня 2006 року та ухвала Апеляційного суду Херсонської області від 26 листопада 2007 року підлягають скасуванню з передачею справи на новий апеляційний розгляд.

Керуючись статтями 355, 3603 , 3604 ЦПК України та частиною третьою статті 3603 цього Кодексу, Верховний Суд України

п о с т а н о в и в:

Заяву ОСОБА_18 задовольнити.

Ухвалу Апеляційного суду Херсонської області від 26 листопада 2007 року та рішення Апеляційного суду Миколаївської області від 19 липня 2006 року скасувати, справу передати на новий розгляд до Апеляційного суду Миколаївської області.

Постанова є остаточною і може бути оскаржена тільки на підставі, встановленій пунктом 3 частини першої статті 355 Цивільного процесуального кодексу України.

Головуючий Н.П. Лященко
Судді: І.С. Берднік М.Є. Короткевич
О.Ф. Волков О.В. Кривенда
С.М. Вус Л.І. Охрімчук
М.І. Гриців Б.М. Пошва
В.І. Гуменюк О.Б. Прокопенко
А.А. Ємець Я.М. Романюк
Т.Є. Жайворонок В.М. Сімоненко
Є.І. Ковтюк В.Ф. Школяров