КУЙБИШЕВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 319/1636/16-ц
Провадження №2/319/74/2017
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
20 лютого 2017 року смт Більмак
Куйбишевський районний суд Запорізької області у складі
головуючого судді Валігурського Г.Ю.,
при секретарі судового засідання Шипко А.В.,
за відсутності осіб, які беруть участь у справі,
Представник позивача у судове засідання не зявився, надіслав заяву від 20.02.2017, якою просить суд розглянути справу за відсутності представника банку, вказуючи, що позивач підтримує заявлені вимоги у повному обсязі, не заперечує проти заочного розгляду справи.
Виходячи з наведеного, а також положень ч. 2 ст. 158 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України), суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні судового засідання за відсутності представника позивача.
Відповідачі в судове засідання також не з'явились, про час і місце його проведення повідомлялись належним чином згідно ч. 9 ст. 74 ЦПК України, що підтверджується копією газети «Урядовий курєр» від 11.02.2017 №27. Про причини своєї неявки суд не повідомили, клопотань про відкладення розгляду справи або про розгляд справи без їх участі не заявили, заперечень проти позову не надали, тому на підставі ст.ст. 169, 224 ЦПК України, за письмової згоди представника позивача, суд ухвалює заочне.
У відповідності до вимог ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, у звязку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі. Відповідачі у судове засідання не зявилися, причини неявки суду не повідомили, заперечення на позов не подали, тому суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних та доказів, відповідно до ч. 4 ст. 169 ЦПК України.
Судом встановлені наступні факти і відповідні їм правовідносини.
Відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України.
Відповідно до ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти, (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.
Відповідно до ст. 530 ЦК України зобовязання повинні виконуватись в строк, що передбачений умовами Договору.
Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).
Відповідно до ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобовязання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення.
Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання.
Відповідач-1 уклав кредитний договір з позивачем, чим взяв на себе грошове зобовязання, яке належним чином не виконав та прострочив зобовязання, а тому повинен нести відповідальність, встановлену законом.
Згідно ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.
Положеннями ч.ч. 1, 3 ст. ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.
Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.
За правилами ч.ч. 1, 2 ст. 551 ЦК України предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно.
Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.
Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі.
В пункті 7.1.5. Договору сторони встановили право банку за порушення строків погашення заборгованості за кредитом або внесення процентів за користування коштами стягнути пеню за кожний день прострочення в розмірі 0,1% від суми неоплаченої заборгованості за строк невиконання зобовязання.
Вирішуючи спір в частині вимог про стягнення пені суд виходить з таких обставин.
Згідно зі ст. 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02.09.2014 року на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобовязань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним та фізичним особам підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція.
Судом встановлено, що відповідачі зареєстровані у ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується копіями їх паспортів серії ВВ №386245, виданий Сніжнянським МВ ГУМВС України в Донецькій області, 21 березня 1998 року та серії ВС №600025, виданий Сніжнянським МВ УМВС України в Донецькій області, 27 грудня 2000 року.
Згідно з Розпоряджень КМУ від 30 жовтня 2014 р. № 1053-р та від 2 грудня 2015 р. № 1275-р, м. Сніжне Донецької області входить до переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція.
Таким чином, аналізуючи викладені обставини справи та беручи до уваги вимоги ст.ст. 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», суд приходить до висновку, що пеня за несвоєчасне повернення кредиту та сплати процентів, яка нарахована банком до сплати за прострочення виконання зобовязань стягненню не підлягає, оскільки нарахована після 14.04.2014, в зазначеній частині позову слід відмовити.
За положеннями ч. 1 ст. 553 ЦК України та ч. 1 ст. 554 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.
Відповідач-2, уклавши Договір поруки з позивачем, взяв на себе зобовязання перед кредитором солідарно відповідати за своєчасне та повне виконання позичальником зобовязань за Договором.
Згідно ч. 4 ст. 559 ЦК України (в редакції, що діяла на дату укладення договору і до 19.10.2016) порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.
Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого повязана дія чи подія, яка має юридичне значення.
Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша статті 252 ЦК України).
Разом з тим із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець повязує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (частина друга статті 251 та частина друга статті 252 ЦК України).
З договору поруки вбачається, що в ньому не встановлено строку, після якого порука припиняється, тому в цьому разі підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 ЦК України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя.
Отже, порука це строкове зобовязання, і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, його сплив припиняє субєктивне право кредитора. Це означає, що строк поруки відноситься до преклюзивних строків.
Непредявлення кредитором вимоги до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання у разі, якщо строк дії поруки не встановлено, є підставою для припинення останнього, а отже, і обовязку поручителя нести солідарну відповідальність перед кредитором разом із боржником за основним зобовязанням.
У кредитному договорі строк виконання основного зобовязання чітко визначений строк повного погашення кредиту є 28 вересня 2015 року.
За таких обставин у банку виникло право предявити вимогу до поручителя про виконання порушеного зобовязання боржника щодо повернення кредиту, починаючи з 28 вересня 2015 року і протягом наступних шести місяців.
Строк поруки не є строком для захисту порушеного права. Це строк існування самого зобов'язання поруки. Таким чином, і право кредитора, і обов'язок поручителя по його закінченні припиняються, а це означає, що жодних дій щодо реалізації цього права, в тому числі застосування примусових заходів захисту в судовому порядку, кредитор вчиняти не може.
Судом встановлено, що боржник зобовязався повернути кредит у строк до 28 вересня 2015 року, а оскільки банк звернувся до поручителя з позовом 17 грудня 2016 року, що підтверджується конвертом у якому позов надійшов до суду, тобто із пропуском зазначеного в частині четвертій статті 559 ЦК України шестимісячного строку, є підстави для відмови в позові до відповідача-2 у звязку з припиненням права кредитора на задоволення своїх вимог за рахунок поручителя.
Такий висновок щодо застосування ч. 4 ст. 559 ЦК України викладено у постанові Верховного Суду України від 14.09.2016 №6-1451цс16, який у відповідності до вимог ст. 3607 ЦПК України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.
Враховуючи наведене позовні вимоги заявлені до відповідача-2 як солідарного боржника за договором поруки задоволенню не підлягають.
На підставі ст. 88 ЦПК України судові витрати позивача по сплаті судового збору та витрати повязані з наданням оголошення у газеті «Урядовий курєр» про виклик в судове засідання відповідача мають бути відшкодовані за рахунок відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
На підставі викладеного, керуючись ст. 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», ст.ст. 526, 530, 546, 549, 554, 610, 612, 625, 1054 ЦК України, ст.ст. 79, 88, 212-215, 224-226 ЦПК України, суд,
Позов задовольнити частково.
В задоволення решти позову відмовити.
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Запорізької області через суд першої інстанції Куйбишевський районний суд Запорізької області шляхом подання в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10-денного строку з дня отримання копії цього рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив Куйбишевським районним судом Запорізької області, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя Г.Ю.Валігурський