Придніпровський районний суд м.Черкаси
Справа № 711/6244/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

29 грудня 2016 Придніпровський районний суд м. Черкаси в складі:

головуючого судді - Кондрацької Н.М.

при секретарі - Мелещенко О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1»яненко ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа ОСОБА_4 про встановлення факту проживання однією сім»єю чоловіка і жінки без реєстрації шлюбу, про визнання майна сумісною власністю та визнання права власності,-

ВСТАНОВИВ:

До Придніпровського районного суду м. Черкаси звернулась ОСОБА_1»яненко Л.М. до ОСОБА_3 з позовом про встановлення факту проживання однією сім»єю чоловіка і жінки без шлюбу, про визнання майна спільною сумісною власністю та визнання права власності. У позові зазначила, що з 2010 року по 14 червня 2013 року позивач та ОСОБА_3 проживали однією сімєю без реєстрації шлюбу. Познайомили їх ще в 2000 році спільні знайомі, у 2006 році ОСОБА_3 сам особисто знайшов номер телефону, запросив на побачення, таким чином розпочались стосунки. Після того вони кілька разів припиняли відносини, аж до серпня 2010 року, коли остаточно вирішили проживати разом та мати спільний побут, бути подружжям, незалежно від реєстрації шлюбу. Відсутність реєстрації шлюбу в органах РАЦСу та відсутність відміток у паспортах не заважали нам мати спільний побут, взаємні права та обовязки та інші відносини, характерні для сімї. Спочатку проживали разом у квартирі матері позивача за адресою АДРЕСА_1, потім орендували житло та переїхали туди разом проживати, вже як повноцінна сімя. Від першого шлюбу у ОСОБА_1»яненко Л.М. є дві доньки ОСОБА_5 та ОСОБА_6, які проживали разом з ними за адресою - м.Черкаси, вул. Громова, буд. 122. Тягар утримання за будинок був покладений на позивача та відповідача, оскільки в рівних частках несли витрати на його утримання та сплату орендної плати. Ввважає за можливе просити в межах розгляду цивільної справи в порядку позовного провадження встановити факт проживання однією сімєю без реєстрації шлюбу ОСОБА_7 та ОСОБА_3 з серпня 2010 року по 14 червня 2013 року. Під час проживання однією сімєю без реєстрації шлюбу позивачем та ОСОБА_3 за спільні кошти було придбано певне рухоме майно, а саме легковий автомобіль марки «Черрі Амулет» н/зСА3456ВН, зареєстрований 29.08.25012 року за гр. ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 на підставі довідки-рахунок від 28.08.2012 сері ДПІ №465931, оформленої ТОВ «Модів-Авто», м.Київ. Враховуючи, що вищевказане майно було набуте позивачем та відповідачем за рахунок спільних коштів під час спільного проживання однією сімєю без реєстрації шлюбу, то вказане майно належить позивачу з ОСОБА_3 на праві спільної сумісної власності та на нього поширюються норми глави 8 СК України. Набуте рухоме майно було в період цивільного шлюбу, за кошти, які позивач заробляла, коли проживали однією сімєю без реєстрації шлюбу. В 2010 році сторонами був придбаний автомобіль Жигулі на підставі довіреності, оформленої на імя відповідача. Згідно витягу про реєстрацію в Єдиному реєстрі довіреностей від 14.11.2012 року ОСОБА_3 продав автомобіль Жигулі спільному знайомому ОСОБА_8 та відповідно склав на нього довіреність на розпорядження автомобілем терміном до 14.11.2022 року. Даний автомобіль вони придбали разом, за спільні кошти. Новий власник автомобіля Жигулі при наявності та заперечення відповідача зявиться до суду та засвідчити факт продажу автомобіля Жигулі та передачі коштів. В 2012 році продали автомобіль Жигулі та придбали спірний автомобіль марки «Черрі Амулет», який був зареєстрований на відповідача за суму коштів в розмірі 4000 доларів США, що в гривневому еквіваленті на момент придбання становило приблизно 32 000 грн. На придбання автомобіля відповідач брав позику за місцем роботи, яку в подальшому погашала позивач із заробітної плати та частково відповідач. В підтвердження даних обставин до суду будуть надані відповідні документи. Під час придбання даного автомобіля позивач працювала в пологовому будинку та БФ «Інсайт», була працевлаштована офіційно, що підтверджується відомістю з інформаційного фонду Державного реєстру фізичних осіб ДФС про суми виплачених доходів та утриманих податків на період з 01.01.2012 року по 21.12.2014 року та виплачувала позику ОСОБА_3 за придбання автомобіля. Про реєстрацію права власності на відповідача свідчить копія реєстраційної картки ТЗ, згідно якої ОСОБА_3 являється власником автомобіля марки «Черрі Амулет» д.н.з. CA3456BH на підставі договору купівлі-продажу - довідки рахунку №ДПІ№465931 від 28.08.2012 року. На даний час вартість автомобіля значно зменшена, у звязку з його експлуатацією та використанням відповідачем для власних потреб, тому при відчуженні вказаного майна його вартість буде зменшена. Щодо дійсної вартості автомобіля надає роздруківку з інтернет-сайту «АВТО РІА» з характеристиками автомобіля та його вартістю на сьогоднішній день. До теперішнього часу відповідач ніяким чином не бажає компенсувати мені вартість спільного нажитого майна, а саме передати частину рухомого майна, аби позивач мала можливість користуватись, в результаті чого виникла необхідність звернутись до суду з позовом. Просила встановити факт проживання однією сім»єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_1»яненко Л.М. та ОСОБА_3 з серпня 2010 року по 14 червня 2013 року, визнати легковий автомобіль НОМЕР_1, 2007 року випуску, тип кузову хетчбек-В,колір бежевий, номер кузову LVVDA11B77D12 спільною сумісною власністю ОСОБА_1»яненко Л.М. та ОСОБА_3, які не перебували у зареєстрованому шлюбі між собою, визнати за позивачем право власності на ? частину вказаного легкового автомобіля, судові витрати покласти на відповідача.

В судовому засіданні позивач та його представник адвокат ОСОБА_1 підтримали позов та пояснили, що ОСОБА_7 на час знайомства з ОСОБА_3 В.1. перебувала у зареєстрованому шлюбі з іншою особою, однак з ним вона не проживала і їх шлюб носив формальний характер, адже Чан Нгок Тієн проживав в іншій країні тривалий час і до України мало приїздив. Шлюб між ОСОБА_7М та Чан Нгок Тієном був укладений 26 червня 2003 року, однак за їх спільною згодою шлюб був розірваний у відділі РАЦС 25 серпня 2010 року, про що міститься відмітка в паспорті позивача та внесені відомості до акту цивільного стану про зміну актового запису у зв'язку з розірвання шлюбу. Після витребування документів з відділу РАЦС щодо актових записів про всі наявні одруження позивача з іншими особами стало відомо, що державна реєстрація розірвання шлюбу між ОСОБА_7 та Чан Нгок Тієном була проведена 28 серпня 2010 року. Згідно ст.114 СК (в редакції від 11.07.2010 року яка діяла на момент розірвання шлюбу)України у разі розірвання шлюбу органом державної реєстрації актів цивільного стану шлюб припиняється у день реєстрації розірвання шлюбу. Тобто припинення шлюбу згідно норм закону відбулося 25 серпня 2010 року, а не в 2013 році, як про то вказує представник відповідача. Отож в цьому випадку спростовуються доводи відповідача, який знав про шлюб позивача, але до РАЦСу він її не возив у 2013 році саме з приводу проставлення відмітки про розірвання шлюбу в паспорт та подальшого одруження. Сім'я Сав'яненко-Даценко виникла приблизно у 2010 році, коли відповідач повністю припинив усі стосунки із особою в с.Благодатне (колишня Чапаєвка) Золотоніського району та переїхав проживати до позивача у квартиру по провулку Коцюбинського в м.Черкаси. Жив він в даному житлі разом із ОСОБА_7, як її співмешканець та цивільний чоловік, адже чомусь в судовому засіданні відповідач не визнав цього факту, в противагу тому, що дійсно сам ствердив, що переїхав із речами до позивача, у них була одна кімната для проживання, квартира належала її матері. До квартири по Коцюбинського приходили друзі та знайомі, де бачили ОСОБА_3, який жив у житлі разом з позивачем та її доньками. Спільний побут у позивача та відповідача був, адже і позивач і відповідач визнають, що вони разом відвідували друзів, відпочивали у Карпатах та на морі, придбавала продукти та речі. Цим підтвердженням є самі пояснення відповідача та ствердні відповіді позивача на запитання представника відповідача. Взаємність їх прав та обов'язків у незареєстрованому шлюбі була очевидна, адже відповідач проживав в одному житлі з позивачем, не як піднаймач, а як її цивільний чоловік, придбавав продукти харчування, давав певні кошти ОСОБА_7 аби вона могла придбати щось необхідне. Проживання у ІНФОРМАЦІЯ_2 зумовлено тим, що витрачались менші кошти на оренду та заощаджувались кошти на придбання комфортнішого автомобіля. У випадку якби ОСОБА_3 не бажав мати стосунки, то ніхто його не змушував добровільно переїжджати до позивала із своїми речами та бути винятково співмешканцем. Твердження відповідача про відсутність спільного життя та побуту не підтверджено належними доказами, адже вони разом після того, як вирішили проживати спільно приїздили до його та її батьків у село, відвідували родичів його та її спільно, продукти харчування привозили також почергово, то від його батьків, то від її і цими ж продуктами харчувалися. Відповідач також повідомив, що їжу готувала йому ОСОБА_7, вона ж придбавала йому особисті речі, прала білизну та фактично забезпечувала його тим, аби окрім роботи він нічим більше не обтяжувався. Вважають, що твердження відповідача про те, що між ними взагалі не було ніяких стосунків не було дійсністю, оскільки реально та фактично жив ОСОБА_3 у квартирі з ОСОБА_7М та її доньками, допомагав донькам, відвозив на навчання та роботу. Так само жив відповідач в орендованому будинку по вулиці Громова з позивачем та її дітьми, з роботи повертався до цього будинку. Однак, те що він не давав коштів, то це все розцінювалось позивачем, як його не бажання мати краще життя, а як змога аби заощаджувати та придбавати необхідні речі. Також потрібно зазначити щодо подарунків, які робив ОСОБА_3 В.1. не лише позивачу, але і її дітям, це телевізор, який ним був придбаний у кредит, виплачений ним же, проте подарований їм. При відсутності гарних стосунків, спільного співжиття, він би не робив таких знаків уваги і це в котрий раз підтверджує спільність побуту, оскільки телевізор він дивився також, коли приходив з роботи, користувався ним, але після припинення стосунків з позивачем. ОСОБА_3 після того як переїхав з с.Благодатне мав автомобіль Жигулі 2105, які він придбав у 2004 році, в подальшому цей автомобіль у 2010 році він продав гр..ОСОБА_9 за суму 19000грн. та придбав автомобіль марки Жигулі 2107 за суму 20000 грн. (період придбання автомобіля 2107 вже ОСОБА_3 проживав з ОСОБА_7М.), у серпні 2012 року Жигулі 2107 були продані ОСОБА_8 за кошти в сумі 21 000 гривень з яких 1000 грн. віддав посереднику за продаж, при тому, що вартість автомобіля була оцінена в 2900 доларів США. При цьому після продажу автомобіля Жигулі 2107 відповідач сказав позивачу, що продав його за 19000 грн., а не за 20000. Проте під час продажу першого автомобіля Жигулі 2107 відповідач вказав значно меншу суму і, тоді позивач та відповідач вирішили назбирати додаткові кошти аби придбати кращий автомобіль. Практично з кожного продажу відповідач для власних потреб шляхом обману залишив собі певну суму коштів, які витрачав для себе, тоді як позивач повинна була себе обмежувати та заощаджувати аби забезпечити нормальні умови сім'ї, оплатити житло та накопичувати для подальшого придбання кращого авто. Про ці факти стало відомо лише на суді, а до того позивач довіряла відповідачу та не перевіряла. Щодо коштів у вигляді заробітної плати, яку отримував відповідач у погашав позику за придбання спірного автомобіля, то зазначили, що при взаємній згоді отримана позика погашалась із об'єкта спільної сумісної власності подружжя; і вказаним автомобілем відповідач та позивач користувались спільно, він використовував його не лише для поїздки на роботу, але і для домашній потреб. Придбаний автомобіль був значно кращим та комфортним для здійснення поїздок сім'ї Сав'яненко-Даценко. Тим більше, що відповідач визнав ту обставину що відчужив автомобіль вже після того, як отримав позовну заяву за яким предметом спору виступав саме цей автомобіль, а це 12 вересня 2016 року, на свого рідного брата ОСОБА_4. Неодноразові насміхання з приводу їх сімейного життя лише наводить на думку, що таким чином він ще раз доводить, що все таки сім'я була, однак не бажає брати на себе зобов'язання та бути відповідальним перед жінкою з якою прожив практично 8 років. На час коли відповідач повертав суму позики за автомобіль, то всі інші витрати несла позивач, забезпечувала йому все необхідне, оплачувала поїздки та відпочинок, то це лише підтверджує про їх нормальні стосунки жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою, які на той час існували і у випадку реального їх припинення то сторони б у червні 2013 року не зареєстрували свої стосунки у відділі РАЦС з метою продовження подальшого проживання. На підставі викладеного просили суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Відповідач та його представник згідно доручення ОСОБА_10 в судовому засіданні заперечували щодо задоволення позовних вимог та пояснили суду, що позивачка і відповідач дійсно декілька років проживали разом, з 2008 року, що, як позивачка, так підповідач визнали в судовому засіданні і що підтвердили свідки. Відповідач з позивачкою мали близькі відносини, як чоловік і жінка, але це були вільні стосунки, які, до того ж, розпочались в той час, коли позивачка ще перебувала у зареєстрованому шлюбі з іншим чоловіком, про що відповідачу було відомо, так як він бачив штамп про шлюб у її паспорті. Крім цього, відповідач визнав, що зустрічаючись із позивачкою, протягом більше ніж два роки, він проживав з іншою жінкою у с.Чапаєвка Золотоніського району, про що відомо було позивачці. Відповідач не заперечує той факт, що жив із позивачкою, спочатку у квартирі її матері, куди він перебрався тому, що йому було набагато ближче їздити на роботу з провулку Коцюбинського, а ні ж із с. Чапаєвки. В судовому засіданні ОСОБА_3 також пояснив, що його повністю влаштовувало їх спільне з позивачкою проживання без взаємних обов'язків, особливо з врахуванням того, що вона йому подобалась, як жінка, а свого житла у нього не було (лише реєстрація у гуртожитку). В період їх спільного проживання у нього були періодичні зустрічі з іншими жінками, і що йому було відомо про таку ж поведінку позивачки, що не викликало у них жодних претензій один до одного чи сварок на грунті ревнощів. Вищеназвані факти, свідчать про те, що, проживаючи разом, вони не відчували взаємних обов'язків і що між ними в період спільного проживання так і не склались усталені відносини, притаманні подружжю. Під час розгляду справи, позивачкою не було надано доказів того, що в період спільного проживання між нею та ОСОБА_3 мали місце саме сімейні відносини. Позивачка особисто визнала, що за час спільного проживання вони з відповідачем за спільні кошти не придбали жодного предмета сімейного побуту, що відповідач жодної участі у вирішенні питання про місце їх спільного проживання не брав, що орендовані квартири, на яких вони жили з ним, вона знаходила сама, що, відповідно, відповідач не укладав договорів оренди цих квартир, а лише періодично давав гроші на оплату за проживання і то не у розмірі місячної вартості оренди, а частково. Названі факти свідчить про те, що спільного господарства сторони не вели. Як вбачається із матеріалів справи, документальних доказів на підтвердження існування фактичних шлюбних відносин між сторонами, позивачка не надала. Так, всі допитані у судовому засіданні свідки підтвердили, що відповідач не допомагав Позивачці у веденні домашнього господарства, що відповідач рідко бував вдома, а його перебування обмежувалось переважно лежанням на дивані, що відповідач практично не брав участі в утриманні позивачки та утриманні її дітей, що його фінансова участь у спільному проживанні виражалась у періодичному наданні позивачці грошей на оплату орендованого нею житла. Поведінка сторін свідчить про взаємну корисливу домовленість позивачки і відповідача, як щодо реєстрації їх шлюбу у 2013році (з метою отримання кредиту на квартиру) так і про фактичну сутність їх спільного проживання протягом 2008-2013рр., метою якого було не створення сім'ї, а отримання взаємної вигоди. Що стосується вимог позивачки про визнання автомобіля об'єктом спільної сумісної власності та його поділ шляхом визнання за нею права власності на автомобіль, то факту проживання сторін однією сім'єю без реєстрації шлюбу не було встановлено, то автомобіль не може бути визнаним спільним майном подружжя. Автомобіль, на половину якого претендує позивач, був придбаний відповідачем не на за спільні з нею кошти. Посилаючись у своїй позовній заяві на те, що джерелом коштів для придбання автомобіля стали гроші від продажу батьку її кума на прізвище ОСОБА_8 автомобіля Жигулі, який ніби то був придбаний ОСОБА_3 за спільні з нею кошти у 2010р., позивачка не надала доказів її фінансової участі у придбанні цих Жигулів та не назвала фактичних обставин його придбання. З врахуванням того, що Позивачкою не було доведено її причетності до придбання ОСОБА_3 автомобіля Жигулі 2107, кошти від продажу якого ним були витрачені на придбання спірного автомобіля та , беручи до уваги те, що позивачка визнала, що участі у погашенні «ссуди», яку брав ОСОБА_3 для оплати за цей автомобіль вона не приймала, просили суд відмовити у задоволенні позову.

Третя особа ОСОБА_4 в судові засідання не з»явився, попередньо надіславши заяву, в якій просить справу розглядати за його відсутності, позовні вимоги не визнає та просить суд відмовити у задоволенні їх. Суд розглянув справу у відсутності третьої особи

В судовому засіданні свідок ОСОБА_11 пояснила, що сторін знає з 2008 року, сприймала їх як чоловіка та жінку, а коли офіційно зареєстрували шлюб, то просто ії про це повідомили, а зареєстрували шлюб оскільки у ОСОБА_1»яненко Л.М. не вистачало коштів на отримання кредиту на придбання квартири. Відповідач називав позивача по імені та по батькові, друзів його вона не знає. До шлюбу у ОСОБА_3 був автомобіль Жигулі червоного кольору, який продали у купили Жигулі білого кольору, а потім придбали ОСОБА_12 у борг, за які саме кошти придбавали вона не знає.

Свідок ОСОБА_13 суду повідомила, що з позивачем вони подруги, відповідача знає з 2007 року. Спочатку відповідача ОСОБА_14»яненко Л.М. називала «другом», а потім вони стали жити сім»єю. За помешкання, де вони проживали платила позивач. Автомобіль Жигулі червоного кольору придбав у ОСОБА_3 її батько через її чоловіка ОСОБА_15 за 2900 доларів США.

Свідок ОСОБА_15 пояснив суду, що познайомився спочатку з ОСОБА_1»яненко Л.М., йому було відому що потім вона з відповідачем проживала як чоловік та дружина. Про спільні придбані речі позвача та відповідача - не знає. Щодо продажу автомобіля Жигулі білого кольору повідомив, що допоміг продати його батькові своєї дружини за 2900 доларів США. В подальшому дізнався, що ОСОБА_3 придбав автомобіль ОСОБА_12.

Свідок ОСОБА_16 повідомив, що придбав автомобіль Жигулі червоного кольору у ОСОБА_3 за 18000 грн. у 2011 році.

Будучи допитана у судовому засідання ОСОБА_1»яненко Т.В. пояснила, що є дочкою позивача. Відповідач почав з позивачем проживати з 2009 року. Проживали, як сім»я: їздили до родичів, до моря, у санаторії. Спочатку проживали у квартирі бабусі, а потім у орендованому помешканні. Відповідач пропонував матері вийти за нього заміж, але вона відмовляла, однак згодом згодилась. Відповідач за гроші отримані з продажу автомобіля та частково з кредиту, який взяв на роботі, придбав автомобіль ОСОБА_12. Борг сплачував з своєї заробітної плати, а жив за кошт ОСОБА_1»яненко Л.М. та свідка.

Вислухавши пояснення позивача та представника позивача, відповідача, його представника, показання свідків, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Згідно ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно із вимогами ч. 2 ст. 3 Сімейного Кодексу України сім"ю складають особи, які спільно проживають, пов"язані спільним побутом, мають взаємні права та обов"язки.

Частиною 2 ст. 21 СК України встановлено, що проживання однією сім'єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов'язків подружжя.

Згідно показів сторін встановлено, що позивач та відповідач знайомі з 2008 року, в подальшому розпочали зустрічатись, а в подальшому проживати разом у квартирі матері ОСОБА_14»яненко Л.М., а потім остання винаймала квартиру та сплачувала кошти за її оренду. У орендованій квартирі проживав ОСОБА_3 та дочки ОСОБА_14»яненко Л.І.

Відповідно до копій актового запису № 544 від 14.06.2013 про державну реєстрацію шлюбу ОСОБА_3 та ОСОБА_1»яненко Л.М., повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян, між останніми був зареєстрований шлюб. Попередній шлюб ОСОБА_1»яненко Л.М. з Чан Нгок Тієн був укладений 26.06.2003 та розірваний 28.08.2010.

Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 15.11.2015 вказаний шлюб - розірвано.

Відповідно до ст.74 Сімейного кодексу України: якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними; на майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

У пункті 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року N 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вказано, що при застосуванні ст. 74 СК, що регулює поділ майна осіб, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, судам необхідно враховувати, що правило зазначеної норми поширюється на випадки, коли чоловік та жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі і між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю.

Як зазначено у правових позиціях Верховного Суду України, висловлених в постановах від 12.12.2012 у справі № 6-148цс12 та від 08.06.2016 у справі № 6-2253цс15 , ст. 74 СК України поширюється на правовідносини між чоловіком та жінкою, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, і для визнання майна, придбаного під час фактичних шлюбних відносин, спільною сумісною власністю необхідні докази: ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання іншого майна в інтересах сім'ї. Визнання майна таким, шо належить на праві спільної сумісної власності жінці та чоловікові, які проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою, відбувається шляхом встановлення факту проживання однією сім'єю, ведення спільного побуту, виконання взаємних прав та обов'язків. Вирішуючи питання щодо правового режиму такого майна, суди зазвичай встановлюють факти створення (придбання) сторонами майна внаслідок спільної праці, ведення спільного господарства, побуту, виконання взаємних прав та обов'язків, з'ясовують час придбання, джерело набуття (кошти, за які таке майно було набуте), а також мету придбання майна, що дозволяє надати йому правовий статус спільної сумісної власності. Відповідно, для задоволення позовних вимог майнового характеру на підставі ст. 74 СК, суд повинен встановити факт проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу в період, протягом якого було придбано спірне майно.

Сторони у засіданні не заперечували, що відповідач надавав незначні кошти на прохання позивача (по 500 грн.), які перший сприймав, як свою частку в оплаті за проживання.

Окрім того, за час проживання не було придбано майна в інтересах сім»ї, сімейного побуту, окрім телевізора, як подарунка на свято.

Отже, в матеріалах справи відсутні письмові докази на підтвердження даного ствердження, також і судовому засіданні ці твердження не знайшли свого підтвердження, а покази свідків судом не можуть бути взяті до уваги, оскільки вони не містять інформації щодо ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету, придбання майна в інтересах сім»ї.

В судовому засіданні також встановлено, що в період 2010 по 2013 рік був придбаний легковий автомобіль НОМЕР_1, 2007 року випуску, тип кузову хетчбек-В,колір бежевий, номер кузову LVVDA11B77D12, який був зареестрований на ім»я ОСОБА_3, що підтверджується відповіддю Центру надання послуг, пов»язаних з використанням АТЗ з обслуговуванням м. Черкаси, Черкаського та Чигиринського районів та доданої копії реєстраційної картки.

На момент розгляду справи у суді спірний автомобіль був придбаний ОСОБА_4, що підтверджує копія договору купівлі-продажу транспортного засобу від 10.09.2016.

Враховуючи викладене, те що позивачкою не доведено факт проживання однією сім'єю з відповідачем, а тому позовні вимоги щодо визнання права спільної сумісної власності на майно нажите під час проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу, є похідними, тому суд вважає, що в задоволенні позову належить відмовити у повному обсязі.

Окрім цього, суд бере до уваги те, що обґрунтовуючи факт свого спільного проживання з ОСОБА_3 однією сім»єю без реєстрації шлюбу з 2010 року по 14.06.2013, спільного ведення ними домашнього господарства, придбання спільного автомобіля, позивач посилається, на покази свідків, які не є належними доказами та не можуть бути взяті судом в основу рішення.

Також, позивачкою суду не надано будь-яких належних доказів на підтвердження її фінансової участі у придбанні майна - автомобіля.

На підтвердження того, що ОСОБА_3 придбав автомобіль ним були надані докази того, що саме йому було надано безвідсоткову позику у сумі 20000 грн.(довідка ТОВ «Аврора» № 858 від 07.09.2016, копії квитанцій до прибуткового касового ордеру про повернення позики, заява, договір позики від 27.08.2012, довідки про заробітну плату з січня 2012 по грудень 2012 та картку рахунку № 3775 про повернення позики). Про отримання позики на придбання автомобіля не заперечували сторони у судовому засідання та викликані свідки.

Відповідно до ст. 88 ч. 1 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

З огляду на відмову в задоволенні позовних вимог судові витрати не підлягає стягненню з відповідача.

Керуючись ст.ст. 15, 60, 61, 1216, 1268, 1269 ЦК України, на підставі ст.ст. 10, 208-218 ЦПК України, ст.3, 58, 60, 70, 72, 74 СК України, Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" суд -

ВИРІШИВ:

У позові ОСОБА_1»яненко ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа ОСОБА_4 про встановлення факту проживання однією сім»єю чоловіка і жінки без реєстрації шлюбу, про визнання майна сумісною власністю та визнання права власності - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до судової палати у цивільних справах апеляційного суду Черкаської області через Придніпровський районний суд м. Черкаси шляхом подання апеляційної скарги у десятиденний строк з дня проголошення рішення.

Головуючий: ОСОБА_17