Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 квітня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,

суддів: Висоцької В.С. Кафідової О.В.,

Умнової О.В., Фаловської І.М.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до товариства з обмеженою відповідальністю «ДТЕК СЕРВІС» про визнання наказу незаконним, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Енергодарського міського суду Запорізької області від 18 лютого 2016 року та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 18 травня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У січні 2016 року ОСОБА_3 звернулася до суду з указаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що вона з липня 2012 року працювала у відповідача на посаді спеціаліста відділу бухгалтерського обліку. Наказом № 746-к від 09 грудня 2015 року позивача звільнено з 10 грудня 2015 року із займаної посади відповідно до п. 1 ст. 40 КЗпП України. Вважає, що вказане звільнення відбулось з грубим порушенням норм чинного законодавства, а саме: відсутня згода профкому первинної профспілкової організації на звільнення; звільнено без переважного права передбаченого ст. 42 КЗпП України; не дотримано вимоги про пропонування іншої роботи на підприємстві; наказ про звільнення підписаний не директором, а керівником департаменту з управління персоналом.

Враховуючи викладене, ОСОБА_3 просила: визнати наказ керівника департаменту з управління персоналом товариства з обмеженою відповідальністю «ДТЕК СЕРВІС» (далі - ТОВ «ДТЕК СЕРВІС») № 746-к від 09 грудня 2015 року незаконним та поновити її на роботі на посаді, яку вона займала на момент звільнення; стягнути з ТОВ «ДТЕК СЕРВІС» на її користь середньомісячний заробіток за час вимушеного прогулу за період з 10 грудня 2015 року до моменту набрання законної сили рішенням суду про поновлення на роботі; стягнути з ТОВ «ДТЕК СЕРВІС» на її користь кошти на відшкодування моральної шкоди завданої незаконним звільненням у розмірі 10 000 грн.

Рішенням Енергодарського міського суду Запорізької області від 18 лютого 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 18 травня 2016 року, в задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_3, мотивуючи свою вимогу неправильним застосуванням судами норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, просить скасувати рішення апеляційного суду та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року (далі - ЦПК України).

Залишаючи без змін рішення суду першої інстанції про відмову в задоволенні позову, апеляційний суд виходив із того, щопозивача було звільнено на законних підставах з урахуванням вимог трудового законодавства.

Проте з таким висновком суду апеляційної інстанції погодитись не можна.

За наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд, у відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 307 ЦПК України, має право скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити рішення по суті позовних вимог.

Судами встановлено, що 25 липня 2012 року ОСОБА_3 було звільнено з публічного акціонерного товариства «ДТЕК ДНІПРОЕНЕРГО» (далі - ПАТ «ДТЕК Дніпроенерго») у зв'язку з переведенням до ТОВ «ДТЕК СЕРВІС» на підставі п. 5 ст. 36 КЗпП України. Позивач прийнята спеціалістом відділу бухгалтерського обліку Запорізької ТЕС Запорізького відділення бухгалтерського департаменту бухгалтерського обліку ТОВ «ДТЕК СЕРВІС».

Наказом відповідача № 210-ОД-К від 06 жовтня 2015 року були внесені зміни в штатний розпис та структуру департаменту по бухгалтерському обліку та звітності з 10 грудня 2015 року, відповідно до якого були скорочені посади спеціаліста у відділі бухгалтерського обліку в Запорізькому відділі бухгалтерського обліку в групі Запорізької ТЕС в кількості 3 штатні одиниці. Наказ підписаний керівником департаменту по управлінню персоналом ОСОБА_4

Актом від 09 жовтня 2015 року зафіксована відмова ОСОБА_3 з ознайомленням та підписом наказу № 210-ОД-К від 06 жовтня 2015 року.

ОСОБА_3 було звільнено у зв'язку з скороченням штату робітників за п. 1 ст. 40 КЗпП України згідно з наказом № 746-К від 09 грудня 2015 року. Наказ підписаний керівником департаменту по управлінню персоналом ОСОБА_4 З наказом позивач ознайомлена з застереженням.

Накази від 06 жовтня 2015 року та від 09 грудня 2015 року були видані за погодженням з головою ради трудового колективу.

ТОВ «ДТЕК СЕРВІС», в особі директора ОСОБА_5, 01 січня 2015 року надано довіреність, якою уповноважено керівника департаменту по управлінню персоналом товариства ОСОБА_4, зокрема приймати рішення з кадрових питань товариства, здійснювати прийом та звільнення працівників товариства, крім керівника прямого підпорядкування директору товариства; підписувати накази з прийому, звільнення, повідомлення про скорочення, про скорочення штатних одиниць (а. с. 95).

Однією з найважливіших гарантій для працівників при скороченні чисельності або штату є обов'язок власника підприємства чи уповноваженого ним органу працевлаштувати працівника.

Відповідно до ст. 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Положеннями ч. 2 ст. 40 КЗпП України визначено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Власник вважається таким, що належно виконав вимоги ч. 2 ст. 40, ч. 3 ст. 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо.

Вказані вище висновки викладені у постанові Верховного Суду України від 25 травня 2016 року у справі № 6-3048цс15, яка відповідно до норм ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Разом з тим, встановивши факт відмови позивача від запропонованих їй наявних на підприємстві посад на підставі акта від 09 травня 2015 року (а. с. 39), апеляційний суд не дав належної оцінки письмовим поясненням ОСОБА_3, які містяться на звороті наказу про звільнення від 09 грудня 2015 року, відповідно до яких остання з умовами звільнення не погоджується, від пропозицій щодо працевлаштування не відмовлялася, умови праці та її оплати з нею не обговорювались (а. с. 38).

Як встановлено вище, на підприємстві було скорочено 3 посади спеціаліста у відділі бухгалтерського обліку в Запорізькому відділі бухгалтерського обліку в групі Запорізької ТЕС.

Проте, з повідомлення про скорочення штату працівників та штатного розпису вакансій вбачається, що після вказаного вище скорочення на підприємстві залишилися 5 вакантних посад спеціалістів у відділі бухгалтерського обліку.

Таким чином, суди у порушення ч. 1 ст. 42 КЗпП України не перевірили право позивача на залишення на роботі як працівника з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці.

Крім того, дійшовши висновку про відсутність у позивача переваженого права на залишення на роботі при вивільненні працівників у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці, визначеного у ст. 42 КЗпП України, судами залишено поза увагою наявні в матеріалах справи копії свідоцтв про народження двох малолітніх дітей ОСОБА_3 (а. с. 9-10).

Разом з тим, згідно з ч. 2 ст. 42 КЗпП України при рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації перевага в залишенні на роботі надається сімейним - при наявності двох і більше утриманців.

Вказані обставини та норми права судами залишено поза увагою.

Таким чином, перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд лише обмежився доводами про відсутність у позивача переважного права на залишення на роботі при вивільненні працівників у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці, проте такі обставини судом не досліджувалися та не підтверджені належними та допустимими доказами, яким надана належна правова оцінка.

За змістом ч. 1 ст. 43 КЗпП України розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2 - 5, 7 ст. 40 і пунктами 2 і 3 ст. 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач на час звільнення була членом первинної профспілкової організації ДТЕК Запорізька ТЕС Запорізької обласної організації профспілки працівників енергетики та електротехнічної промисловості України, що підтверджується: квитком члена профспілки (а. с. 13) та довідкою профспілкової організації від 10 березня 2016 року (а. с. 166).

Разом з тим, в матеріалах справи знаходиться повідомлення профспілкового комітету на адресу відповідача, за змістом якого вказаний вище наказ № 210-ОД-К погодив голова ради трудового колективу, а не голова профкому, що є порушенням норм чинного трудового законодавства. Подання до профкому щодо вивільнення працівників не надходило. Голова ради трудового колективу не є профспілковим представником і не наділений повноваженнями, що зазначені у ст. 43 КЗпП України. Процедура вивільнення працівників не може бути визнана законною (а. с. 119-120).

Вказані вище докази судами попередніх інстанцій не досліджені та, відповідно, їм не надана належна оцінка, а тому відсутні підстави вважати висновки судів про законність звільнення позивача на підставі погодження голови ради трудового колективу з урахуванням вимог ст. 43 КЗпП України.

Таким чином, суди попередніх інстанцій всупереч вимогам статей 213, 214 ЦПК України на вищенаведені положення закону та обставини справи уваги не звернули, не встановили фактичних обставин, від яких залежить правильне вирішення справи, невірно застосували норми права та передчасно дійшли висновків про відсутність правових підстав для задоволення позову.

За таких обставин колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково, а тому відповідно до вимог ч. 2 ст. 338 ЦПК України ухвалені у справі судові рішення підлягають скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 336, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Енергодарського міського суду Запорізької області від 18 лютого 2016 року та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 18 травня 2016 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.С. Ткачук

Судді: В.С. Висоцька

О.В.Кафідова

О.В.Умнова

І.М. Фаловська