13.09.2017 Єдиний унікальний номер 205/8285/16-ц
Єдиний унікальний номер 205/8285/16
Номер провадження 2/205/721/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 вересня 2017 року

Ленінський районний суд м.Дніпропетровська в складі головуючого судді Остапенко Н.Г., при секретарі Шевцовій М.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про вселення, визначення порядку користування квартирою та зобов'язання не чинити перешкоди в користуванні квартирою, -

ВСТАНОВИВ:

03 листопада 2016 року позивач звернулася до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до ОСОБА_2 про вселення, визначення порядку користування квартирою та зобов'язання не чинити перешкоди в користуванні квартирою.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що квартира АДРЕСА_1 на праві спільної часткової власності в рівних частках належить ОСОБА_1 та ОСОБА_2.

Позивачу ОСОБА_1 належить ? частина квартири АДРЕСА_1 на підставі договору дарування від 21 червня 2013 року, посвідченого Другою дніпропетровською державною конторою за реєстровим № 3-710.

Відповідачу ОСОБА_2 належить ? частина квартири АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину від 25 липня 2012 року, виданого Другою дніпропетровською державною конторою за реєстровим № 3-1445.

Квартира АДРЕСА_1 складається з двох кімнат площею 19,4 кв.м. та 13,2 кв.м., загальною житловою площею 32,6 кв.м., кімнати ізольовані. Користування здійснюється через невеликий коридор площею 6,2 кв.м.

Позивач ОСОБА_1 не зареєстрована та не проживає в спірній квартирі.

З моменту отримання частки у праві спільної часткової власності на спірну квартиру відповідач постійно чинить позивачу перешкоди в користуванні квартирою, не пускає до квартири, пускає незнайомих людей, намагається здавати квартиру в найм без згоди співвласниці. Також, змінив замки на вхідні двері.

На підставі вищевикладеного просить вселити ОСОБА_1 в квартиру АДРЕСА_1, встановити порядок користування квартирою № АДРЕСА_1, виділивши ОСОБА_1 житлову кімнату площею 19,4 кв.м., ОСОБА_2 житлову кімнату площею 13,2 кв.м., залишити у спільному користуванні: коридор площею 6,2 кв.м., ванну кімнату площею 3,5 кв.м., туалет площею 1,7 кв.м., кухню площею 8,8 кв.м. та кладову площею 0,6 кв.м. та зобов'язати ОСОБА_2 не чинити ОСОБА_1 перешкоди в користуванні квартирою № АДРЕСА_1.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_3 позовні вимоги, згідно останніх уточнень, підтримали та просили задовольнити.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_4 позовні вимоги не визнали та просили відмовити у їх задоволенні у повному обсязі.

Суд, заслухавши учасників судового процесу, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

В ході судового розгляду встановлено, що ОСОБА_1 належить ? частина квартири АДРЕСА_1 на підставі договору дарування від 21 червня 2013 року, посвідченого Другою дніпропетровською державною конторою за реєстровим № 3-710. /а.с. 8/ Право власності зареєстровано в Комунальному підприємстві «Дніпропетровського міжміського бюро технічної інвентаризації», що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно. /а.с. 9/

ОСОБА_2 належить ? частина квартири АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину від 25 липня 2012 року, виданого Другою дніпропетровською державною конторою за реєстровим № 3-1445.

Відповідно до довідки Комунального підприємства «Житлово-експлуатаційного підприємства № 34» № 44758 від 17 жовтня 2016 року в квартирі АДРЕСА_1 зареєстровані: ОСОБА_5, 1992 року народження, ОСОБА_2, 1961 року народження. /а.с. 10/

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 неодноразово зверталася до Новокодацького ВП ДВП ГУНП України в Дніпропетровській області з заявами про неправомірні дії у відношенні до неї з боку відповідача ОСОБА_2.

З висновку ДІМ Ленінського РВ ДМУ УМВС України від 02 квітня 2014 року вбачається, що в ході розгляду матеріалу за заявою ОСОБА_1 від 28 березня 2014 року було встановлено, що гр. ОСОБА_2, мешкає за адресою: АДРЕСА_3. /а.с. 30/

В судовому засіданні встановлено, що відповідач ОСОБА_2 дійсно двічі чинив перешкоди у користуванні власністю співвласниці ОСОБА_6, що знайшло своє підтвердження в поясненнях відповідача. Фактично в квартирі АДРЕСА_1 на протязі тривалого часу проживали сторонні особи, в той час як позивач ОСОБА_6 бажає вселитись до квартири та має намір проживати в спірній квартирі.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні пояснив, що в спірній квартирі проживали його знайомі, а з весни 2017 року проживають в спірній квартирі ОСОБА_2 з родиною, а саме з: цивільною дружиною ОСОБА_7, донькою цивільної дружини ОСОБА_8, зятем ОСОБА_9, онукою ОСОБА_10 Квартира АДРЕСА_3 складається з двох кімнат та в ній проживає син цивільної дружини ОСОБА_11 Однак вказані обставини не підтверджені в судовому засіданні належними доказами.

Також, відповідач ОСОБА_2 підтвердив в судовому засіданні, що замінив вхідні замки в спірній квартирі весною 2017 року та після заміни замків не надав співвласниці ОСОБА_6 ключі від квартири.

Конституція України у ст. 47 проголошує, що кожен має право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду.

Статтею 9 ЖК України визначені житлові права громадян, зокрема, частиною 4, 5 вказаної статті встановлено, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій.

Згідно зі ст. 317 ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно зі ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку встановлених законом.

В силу ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

За правилами ст. 150 ЖК України власник має право використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.

Враховуючи, що ОСОБА_2 відмовляється надати ОСОБА_1 ключі від вхідних дверей належної їй частини квартири, суд доходить висновку, що відповідач перешкоджає позивачу у вільному володінні та користуванні житловим приміщенням, оскільки власник житла має право на вільний доступ до нього, а реалізація такого права не може ставитись у залежність від волі інших осіб.

З огляду на викладене, суд, вважає встановленим факт здійснення позивачу перешкод у користуванні спірною квартирою, тому її права як власника підлягають захисту шляхом її вселення у належну їй частину квартири АДРЕСА_1 та зобов'язання ОСОБА_2 не чинити ОСОБА_1 перешкоди в користуванні квартирою АДРЕСА_1.

Відповідно до вимог ч. 1-3 ст. 358 ЦК України, яка регулює правовідносини щодо здійснення права спільної часткової власності, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

У п. 14 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності" № 20 від 22 грудня 1995 року ( з послідуючими змінами), роз'яснено, що квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення із самостійними виходами, які можуть використовуватись як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов.

Таким чином, підставою для звернення до суду з позовом про визначення порядку володіння та користування майном, яке перебуває у спільній частковій власності одного із співвласників, є відсутність згоди щодо порядку володіння та користування таким майном з іншими співвласниками. Звернення до суду із позовом про визначення порядку володіння та користування майном є одним із прав власника, передбаченим ст. ст. 319, 358 ЦК України.

Згідно технічної характеристики квартири АДРЕСА_1, квартира складається з: 2, 7 - житлові кімнати площею 13,2 кв.м. та 19,4 кв.м., 1 - коридор, 3 - кладова, 4- кухня, 5 - туалет, 6 - ванна, загальна площа 53,4 кв.м., житлова площа 32,6 кв.м. /а.с. 26/.

Згідно ст. 47 ЖК України норма житлової площі встановлюється в розмірі 13,65 квадратного метру на одну особу.

Враховуючи, що частки співвласників квартири рівні, тобто кожному із співвласників належить по ? частини квартири АДРЕСА_1, а площі житлових кімнат складають 13,2 кв.м. та 19,4 кв.м., суд приходить до висновку про неможливість встановлення порядку користування житловим приміщенням, згідно вимог позивача, виділивши ОСОБА_1 в користування житлову кімнату площею 19,4 кв.м., оскільки вказана площа кімнати не відповідає її частці по відношенню до житлової площі квартири в спільній сумісній власності та встановлення зазначеного порядку користування порушить законні права відповідача ОСОБА_2

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що вимоги ОСОБА_1 в частині визначення порядку користування квартирою не підлягають задоволенню.

Крім того, згідно положень частини 1 статті 88 ЦПК України, оскільки позивачем при подачі позову було оплачено судовий збір і його вимоги задоволені, з відповідача також належить стягнути на користь позивача понесені судові витрати в сумі 1 102,40 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 319, 321, 355, 358, 361, 368, 369, 391 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 15, 57-60, 88, 169, 209, 213-215, ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про вселення, визначення порядку користування квартирою та зобов'язання не чинити перешкоди в користуванні квартирою - задовольнити частково.

Вселити ОСОБА_1, ІПН: НОМЕР_1 в квартиру АДРЕСА_1.

Зобов'язати ОСОБА_2, ІПН: НОМЕР_2 не чинити ОСОБА_1 перешкоди в користуванні квартирою АДРЕСА_1.

В задоволенні позову в іншій частині - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2, ІПН: НОМЕР_2 на користь ОСОБА_1, ІПН: НОМЕР_1 судові витрати у розмірі 1 102,40 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 10 днів з дня його проголошення.

Суддя Н.Г. Остапенко