Провадження № 4-с/369/26/17
УХВАЛА

Іменем України

30.05.2017 року Києво-Святошинський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді Волчка А.Я.,

секретаря Раситюк М.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за скаргою ОСОБА_1, зацікавлена особа: відділ державної виконавчої служби Києво-Святошинського районного управління юстиції про оскарження дій державного виконавця та скасування постанови, -

В С Т А Н О В И В:

26.12.2016 року заявник ОСОБА_1 звернулася до суду з даною скаргою на рішення державного виконавця та скасування постанови.

Свої вимоги скаржник мотивувала тим, що 26.09.2013 державним виконавцем Міщенко Л.M. було відкрито ВП №40425154 про виконання рішення Києво-Святошинського районного суду у справі №2-2226/11 про солідарне стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ «МАРФІН БАНК» 1 372 931,83 грн.

11.04.2016 року державний виконавець винесла постанову про накладення арешту на майно боржника.

27.04.2016 року винесено постанову про закінчення виконавчого провадження п.8 ч.1 ст.49 ЗУ «Про виконавче провадження» (фактичне повне виконання рішення).

27.04.2016 винесено постанову про стягнення виконавчого збору в розмірі 137 293,18 грн.

27.04.2016 року винесено постанову про стягнення витрат на проведення виконавчих дій у розмірі 200,00 грн.

Вказані вище постанови ДВС скаржник отримала 01.08.2016.

Як вбачається з моменту відкриття виконавчого провадження 26.09.2013 по 11.04.2016 державним виконавцем не було вжито жодних заходів щодо примусового виконання судового рішення. Тобто два з половиною роки державний виконавець не проводив жодних дій направлених на виконання судового рішення.

У листопаді 2015 року борг було погашено у позасудовому порядку, що підтверджується повідомленням про належне виконання зобовязань №950/04 від 13.11.2015.

Після надання державному виконавцю вказаного повідомлення про належне виконання зобовязань, ним було винесено постанови від 27.04.2016 про закінчення виконавчого провадження та стягнення виконавчого збору та витрат.

Посилаючись на викладене вище та норми закону, скаржник просила суд: визнати дії державного виконавця відділу державної виконавчої служби Києво-Святошинського районного управління юстиції ОСОБА_3 щодо винесення постанов від 11.04.2016 року про накладення арешту та про стягнення виконавчого збору та витрат незаконними. Скасувати постанову у виконавчому провадженні №40425255 про накладення арешту на все майно боржника від 11.04.2016.

Скасувати постанови у виконавчому провадженні №40425255 від про стягнення виконавчого збору в розмірі 137 293,18 грн. та про стягнення витрат на проведення виконавчих дій у розмірі 200,00 грн.

Скаржник та представник скаржника у судове засідання не зявився, надіслали до суду заяву, згідно якої скаргу підтримали та просила її задовольнити.

Заінтересована особа відділ державної виконавчої служби Києво-Святошинського РУЮ Київської області у судове засідання свого представника теж не направив, про день слухання справи повідомлені належним чином, причини неявки суду невідомі.

Дослідивши матеріали справи, письмові докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

У звязку з неявкою сторін в засідання в силу ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Судом встановлено, що 26.09.2013 державним виконавцем Міщенко Л.M. було відкрито ВП №40425154 про виконання рішення Києво-Святошинського районного суду у справі №2-2226/11 про солідарне стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ «МАРФІН БАНК» 1 372 931,83 грн.

11.04.2016 року державний виконавець винесла постанову про накладення арешту на майно боржника.

27.04.2016 року винесено постанову про закінчення виконавчого провадження п.8 ч.1 ст.49 ЗУ «Про виконавче провадження» (фактичне повне виконання рішення).

27.04.2016 винесено постанову про стягнення виконавчого збору в розмірі 137 293,18 грн.

27.04.2016 року винесено постанову про стягнення витрат на проведення виконавчих дій у розмірі 200,00 грн.

Вказані вище постанови ДВС скаржник отримала 01.08.2016.

Як вбачається з моменту відкриття виконавчого провадження 26.09.2013 по 11.04.2016 державним виконавцем не було вжито жодних заходів щодо примусового виконання судового рішення. Тобто два з половиною роки державний виконавець не проводив жодних дій направлених на виконання судового рішення.

У листопаді 2015 року борг було погашено у позасудовому порядку, що підтверджується повідомленням ПАТ «Марфін Банк» про належне виконання зобовязань №950/04 від 13.11.2015.

Після надання державному виконавцю вказаного повідомлення про належне виконання зобовязань, ним було винесено постанови від 27.04.2016 про закінчення виконавчого провадження та стягнення виконавчого збору та витрат.

Відповідно до ст. 383 ЦПК Україниучасники виконавчого провадження та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цьогоКодексу, порушено їх права чи свободи.

За змістом ч.ч. 2-3 ст. 387 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця задовольнити вимогу заявника та усунути порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи.

Положеннями статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження а примусове виконання рішень інших органів це сукупність дій органів і посадових осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів, які проводяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ч. 2 ст. 25 Закону України «Про виконавче провадження»(в редакції, яка діяла на час винесення оскаржуваних постанов) державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження. У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочато примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, повязаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом.

Крім того, частиною 3 статті 27 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що у разі отримання документального підтвердження про повне виконання рішення боржником до початку його примусового виконання, державний виконавець закінчує виконавче провадження в порядку, встановленому цим законом. Виконавчий збір та витрати, пов'язані з організацією та проведенням виконавчих дій, у такому разі з боржника не стягуються.

Частиною 1 ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження»(в редакції на час винесення оскаржуваних постанов) передбачено, що у разі невиконання боржником рішення майнового характеру у строк, встановлений ч.2ст. 25 цього Законудля самостійного його виконання, постановою державного виконавця з боржника стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає стягненню чи поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом.

Виконавчий збір стягується незалежно від вчинення державним виконавцем заходів примусового виконання, передбачених цим Законом.

Згідно з п.7 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про виконавче провадження» від 2 червня 2016 року, який набув чинності 5 жовтня 2016 року, виконавчі дії, здійснення яких розпочато до набрання чинності цим Законом, завершуються у порядку, що діяв до набрання чинності цим законом.

У відповідності до положень ч.1 ст. 50 названого Закону, арешт, накладений на майно боржника, у разі закінчення виконавчого провадження знімається та скасовуються вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення суду, за виключенням випадку коли виконавчий документ направлений за належністю іншому органу державної виконавчої служби.

Аналіз зазначених норм права дає можливість дійти до висновку про те, що державний виконавець виніс постанову про стягнення виконавчого збору не пересвідчившись, що боржником виконані дії, щодо добровільного виконання рішення, тому постанова про накладення арешту на все майно боржника від 11.04.2016.року та стягнення виконавчого збору підлягає задоволенню.

Зважаючи на вищенаведене, відповідно до ст. 19 Конституції України, Закону України «Про виконавче провадження», ст.ст. 209, 210, 383-387 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в:

Скаргу ОСОБА_1, зацікавлена особа: відділ державної виконавчої служби Києво-Святошинського районного управління юстиції про оскарження дій державного виконавця та скасування постанови задовольнити.

Визнати дії державного виконавця відділу державної виконавчої служби Києво-Святошинського районного управління юстиції ОСОБА_3 щодо винесення постанов від 11.04.2016 року про накладення арешту та про стягнення виконавчого збору та витрат незаконними.

Скасувати постанову у виконавчому провадженні №40425255 про накладення арешту на все майно боржника від 11.04.2016.року.

Скасувати постанови у виконавчому провадженні №40425255 від про стягнення виконавчого збору в розмірі 137 293,18 грн. та про стягнення витрат на проведення виконавчих дій у розмірі 200,00 грн.

Ухвалу суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Апеляційного суду Київської області через Києво-Святошинський районний суд Київської області шляхом подання в пятиденний строк з дня проголошення ухвали апеляційної скарги.

Суддя А.Я.Волчко