Провадження № 2/161/476/17
Д О Д А Т К О В Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
20 лютого 2017 року Луцький міськрайонний суд Волинської області
складі-головуючого-судді ОСОБА_1
при секретарі Заболотька Д.М.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Приватного підприємства «Брок-Авто», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, ОСОБА_3, про захист прав споживача,-
Ухвалою Апеляційного суду Волинської області від 03.02.2017 року справа повернута до Луцького міськрайонного суду Волинської області для ухвалення додаткового рішення оскільки, суд при ухваленні рішення не вирішив питання про стягнення судових витрат.
П. 2 ч. 1 ст. 220 ЦПК України, суд який ухвалив рішення може за заявою осіб, які беруть участь у справі чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо суд, вирішивши питання про право, не зазначив майно, яке підлягає передачі.
В позовній заяві позивач посилається на те, що він звільнений від сплати судового збору на підставі ч. 3 ст. 22 Закону України "Про захист прав споживачів", як споживач, який звернувся за захистом своїх прав.
Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 09 вересня 2016 року провадження у справі було відкрито. 17 січня 2017 року судом у даній справі було постановлено рішення.
Однак, відповідно до преамбули ЗУ "Про судовий збір" цей Закон визначає правові засади справляння судового збору, платників, об'єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору. Відповідно до преамбули ЗУ "Про захист прав споживачів" цей Закон регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів.
Таким чином норми ЗУ "Про судовий збір" при вирішенні питання про справляння судового збору у справі є спеціальними та, відповідно, мають перевагу перед нормами ЗУ "Про захист прав споживачів" у врегулюванні вказаного питання. Слід врахувати, що основним напрямком правового регулювання ЗУ "Про захист прав споживачів" є правовідносини між споживачами та особами, які їм надають послуги чи продають товари, а не правовідносини з приводу справляння судового збору.
Крім того, згідно змін до ст. 5 ЗУ "Про судовий збір", які прийняті пізніше, ніж ЗУ "Про захист прав споживачів", вбачається, що з 01.09.2015 року споживачі за позовами, що пов'язані з порушенням їхніх прав, не відносяться до суб'єктів, які звільняються від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх інстанціях, тому посилання позивача на положення ЗУ "Про захист прав споживачів" слід оцінити критично.
До того ж, відповідно до ч. 2 ст. 22 ЗУ "Про захист прав споживачів" споживачі звільняються від сплати судового збору саме за позовами, що пов'язані з порушенням їх прав.
Аналізуючи матеріали справи, суд прийшов до висновку, що слід стягнути з ОСОБА_2 в користь держави судовий збір в розмірі 1102 гривень 40 копійок.
Керуючись ст. ст. 220 ЦПК України, с у д, -
Стягнути з ОСОБА_2 в користь держави судовий збір в розмірі 1102 (одна тисяча сто дві) гривень 40 копійок.
Додаткове рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Волинської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.
Суддя Луцького міськрайонного суду Олексюк А.В.