Р І Ш Е Н Н Я Справа № 200/2876/14-ц

Імям України Провадження № 2/200/11/17

(заочне)

30 травня 2017 року м. Дніпро

Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого - судді Литвиненка І.Ю.,

при секретарі - Козловій Ю.С.,

за участю позивача ОСОБА_1, представника позивача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у м. Дніпрі цивільну справу за обєднаним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення боргу та ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення боргу, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 у лютому 2014 року звернувся до суду із позовною заявою до відповідача ОСОБА_3, в якій прохає стягнути з ОСОБА_3 (інн. № НОМЕР_1) на його користь (інн. НОМЕР_2) борг у сумі 69000 доларів США, що у перерахунку на національну грошову одиницю України станом на день подання позову,становить 589998 гривень 30 копійок, та судові витрати у розмірі 3654 гривні (а.с. 3-4). У ході розгляду справи неодноразово уточнював свої позовні вимоги, останній раз 13 червня 2016 року, прохаючи суд стягнути із ОСОБА_3 на його користь борг у сумі 41000 (сорок одна тисяча) доларів США, що у перерахунку на національну грошову одиницю України становить 1036070 гривень та судові витрати у розмірі 3815 гривень 76 копійок (а.с. 173-174).

17 березня 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_1, прохаючи стягнути з нього на свою користь заборгованість у сумі 28000 доларів США та судовий збір у сумі 3654 гривень (а.с. 74-75). У ході розгляду справи змінив свої позовні вимоги і у заяві від 03 серпня 2016 року прохає стягнути з нього борг у сумі 28000 доларів США, що еквівалентно 695049 гривень 60 копійок; 3% річних від простроченої заборгованості у сумі 43733 гривні, пеню у сумі 529776 гривень 65 копійок, судові витрати у сумі 3654 гривні (а.с. 189-193). Ухвалою суду від 03 серпня 2016 року уточнений зустрічний позов ОСОБА_3 залишено без руху (а.с. 198), а ухвалою від 29 вересня 2016 року залишено без розгляду (а.с. 204).

Заочним рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 21 травня 2014 року позов задоволено та стягнуто із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 борг за договором позики у сумі 589998 гривень та судові витрати у сумі 3654 гривні (а.с. 25-26). Ухвалою суду від 12 вересня 2014 року заочне рішення скасоване, справу призначено до розгляду у загальному порядку (а.с. 57).

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 вказав, що 01 березня 2011 року ОСОБА_3 позичив у нього гроші у сумі 69000 доларів США, що у перерахунку на національну грошову одиницю України, станом на 19 лютого 2014 року, становить 589998 гривень 30 копійок, та зобовязався їх повернути до 01 березня 2011 року з відсотками у розмірі 15% від суми позички, про що написав розписку. Він свої зобовязання виконав, надав вказану суму відповідачеві. Однак той свої обовязки виконав не у повному обсязі, так як сплатив лише частину боргу у сумі 28000 доларів США. Таким чином, станом на 13 червня 2016 року, ОСОБА_3 заборгував йому 41000 доларів США, що у перерахунку на національну грошову одиницю України, станом на 18 травня 2016 року, становить 1036070 гривень. З тих підстав, що позика повернута не у повному обсязі, прохає його позов задовольнити у повному обсязі.

Позивач за зустрічним позовом ОСОБА_3 зазначив, що відповідно до усної домовленості між ним та ОСОБА_1, останній позичив у нього кошти у загальній сумі 28000 доларів США, що підтверджується його розписками від 26 квітня 2011 року на суму 7000 доларів США, від 28 вересня 2013 року на суму 10000 доларів США, від 21 листопада 2013 року на суму 6000 доларів США та від 03 січня 2014 року у сумі 5000 доларів США. 05 грудня 2014 року ним предявлена вимога ОСОБА_1 про повернення коштів. Через те, що позичених коштів той не повертає, звернувся до суду. Вважає, спираючись на норми ст. 625 ЦК України, що має право на стягнення боргу з урахуванням індексу інфляції та 3% річних від простроченої суми боргу. Керуючись нормами ст. 549 ЦК України, також за порушення боржником свого зобовязання, прохає стягнути з нього пеню.

Позивач за первісним позовом ОСОБА_1 у судовому засіданні свій позов підтримав у повному обсязі, прохав задовольнити, не заперечував проти ухвалення заочного рішення. Пояснення надав аналогічні тексту позову. Додатково пояснив, що із суми позики у 69000 доларів США, ОСОБА_3 вже повернув йому частину коштів у загальній сумі 28000 доларів США. Він писав розписки про отримання від ОСОБА_3 цих коштів, які той потім видав, як його боргові розписки, начеб-то це він у ОСОБА_3 позичав кошти, хоча саме ОСОБА_3, з яким вони мали спільну роботу і тривалий час дружили сімями, позичав кошти у нього. Через те, що вони були знайомі тривалий час, підтримували дружні стосунки, він і позичив ОСОБА_3 таку велику суму коштів.

Представник позивача ОСОБА_2 у судовому засіданні позов свого довірителя підтримав у повному обсязі, не заперечував проти ухвалення заочного рішення по справі. Додатково пояснив, що зустрічний позов вони не визнають, оскільки відповідач вказує на те, що ОСОБА_1Є отримано кошти, але з тексту розписки не вбачається, що останній бере ці гроші в борг.

Ухвалою суду від 12 квітня 2017 року у засіданні, у якому брав участь представник ОСОБА_3 ОСОБА_4, визнано обовязковою участь у судовому засіданні відповідача за первісним та позивача за зустрічним позовом ОСОБА_3, так як його неявка у судове засідання не давала можливість провести вдруге призначену судом почеркознавчу експертизу для зясування справжності його підпису у договорі позики від 01 березня 2010 року, тому що його представник заперечував проти того, що договір позики від 01 березня 2011 року складено ОСОБА_3 (а.с. 242-243). Судом двічі ухвалами від 21 вересня 2015 року (а.с. 124) та від 06 грудня 2016 року (а.с. 221-222), по справі, за клопотанням представника ОСОБА_3, призначалися судово-почеркознавчі експертизи для встановлення факту складання і підписання ним договору позики від 01 березня 2011 року, які обидва рази не були проведені через несплату ОСОБА_3 коштів за проведення експертного дослідження (а.с. 162, 235).

Відповідач, в силу вимог ч. 5 ст. 74 ЦПК України, вважається таким, який належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, але ні він, ні його представник у судове засідання не зявилися, письмових заяв та клопотань суду не надали (а.с. 248, 249). Позивач за первісним позовом та його представник не заперечували проти розгляду справи за відсутності відповідача за первісним позовом та його представника, ухвалення заочного рішення. З цих підстав суд, спираючись на норми ст.ст. 169, 197, 224 ЦПК України, розглянув справу у заочному порядку, за відсутності відповідача за первісним позовом та його представника, і ухвалив рішення.

Вислухавши пояснення позивача за первісним позовом та його представника, перевіривши фактичні обставини справи наданими сторонами письмовими доказами, суд приходить до висновку про можливість задоволення первісного позову та відмову у задоволенні зустрічного позову, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 01 березня 2011 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 укладено письмовий договір позики, згідно з умовами якого ОСОБА_3 позичив у ОСОБА_1 гроші у сумі 60000 доларів США, що у перерахунку на національну грошову одиницю України станом на 19 лютого 2014 року становить 589998 гривень 30 копійок, зобовязався їх повернути у строк до 01 березня 2012 року, сплативши 15% від суми позики за користування грішми, що становить суму у 69000 доларів США (а.с. 8, оригінал договору на а.с. 23). ОСОБА_1 свої зобовязання виконав, надавши гроші у сумі, вказаній у договорі, ОСОБА_5 Однак ОСОБА_3 свої обовязки виконав не у повному обсязі, так як сплатив лише частину боргу у сумі 28000 доларів США. Таким чином, станом на 13 червня 2016 року, відповідно до договору позики від 01 березня 2011 року, ОСОБА_3 має заборгованість перед ОСОБА_1 у сумі 41000 доларів США, що у перерахунку на національну грошову одиницю України, станом на 18 травня 2016 року, становить 1036070 гривень. Надані ОСОБА_3 суду копії розписок ОСОБА_1 від 24 квітня 2011 року про отримання останнім коштів у сумі 7000 доларів США; від 28 серпня 2013 року про отримання коштів у сумі 82000 гривень, що еквівалентно 10000 доларів США; від 21 листопада 2013 року про отримання коштів у сумі 6000 доларів США; від 03 січня 2014 року про отримання коштів у сумі 40000 гривень, що еквівалентно 5000 доларів США, суд вважає саме письмовими доказами повернення боржником ОСОБА_3 кредитору ОСОБА_1 частини позичених ним за договором позики від 01 березня 2011 року коштів, а не письмовими договорами позики, так як усі ці розписки складено після 01 березня 2011 року і жодна із цих розписок не містить строків та умов повернення ОСОБА_1 коштів ОСОБА_3, що зазвичай є однією з умов договорів позики грошових коштів (а.с. 76-79). Надана ОСОБА_3 суду копія його письмової вимоги до ОСОБА_1 про повернення коштів за договорами позики, розцінюється судом, як створення штучного доказу, так як до цієї вимоги не надано належних доказів про її отримання ОСОБА_1. З цих підстав вона розцінюється судом, як штучно створений доказ, для надання видимості дійсного укладення договорів позики. Судові витрати ОСОБА_1 становлять 3815 гривень 76 копійок.

Згідно з вимогами ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно з вимогами ст. 610 ЦК України, порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Відповідно до вимог ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.Згідно з вимогами ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею та матеріально підтверджені судові витрати. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 146 ЦПК України, у разі ухилення особи , яка бере участь у справі, від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі у експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд, в залежності від того, хто із цих осіб ухиляється , а також яке для них значення ця експертиза має, може визнати факт, для зясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнані.

З наведених норм чинного законодавства України та фактичних обставин справи випливає наступне. 01 березня 2011 року ОСОБА_1 уклав із ОСОБА_3 письмовий договір позики, умови якого з боку ОСОБА_1 виконано у повному обсязі передано ОСОБА_3 у тимчасове користування (позичено) на строк до 01 березня 2012 року грошові кошти у сумі 60000 доларів США. Згідно з умовами договору, ОСОБА_3 зобовязався повернути, з нарахуванням 15% річних, ОСОБА_1 позичені грошові кошти у сумі 69000 доларів США. ОСОБА_3 зі свого боку умови договору виконав частково, так як повернув кошти лише у сумі 28000 доларів США, та з порушенням визначеного у договорі строку. Внаслідок цього, право ОСОБА_1 на повернення боргу з відсотками в обумовленому договором розмірі, порушено, а тому підлягає судовому захисту. ОСОБА_1 має право вимагати стягнення заборгованості із ОСОБА_3 і реалізував це право, звернувшись до суду. З цих підстав позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення із ОСОБА_3 заборгованості за договором позики від 01 березня 2011 року, підлягають задоволенню. Понесені ОСОБА_1 судові витрати підлягають стягненню із ОСОБА_3 у сумі 3815 гривень 76 копійок.

З тих підстав, що суд прийшов до того висновку, що надані ОСОБА_3 копії розписки про отримання від нього ОСОБА_1 26 квітня 2011 року, 28 вересня 2013 року, 21 листопада 2013 року та 03 січня 2014 року отримання ним грошових коштів на загальну суму 28000 доларів США не є договорами позики, а є копіями документів, що підтверджують повернення ним ОСОБА_1 позичених ним за договором позики від 01 березня 2011 року грошових коштів, тобто до того, що договорів позики між ОСОБА_3, як кредитором, а ОСОБА_6, як позичальником, не укладалося, у задоволенні зустрічного позову слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 526, 530, 610, 623, 625, 1050, 1054 ЦК України, ст.ст. 3, 10-11, 15, 30, 60, 75-76, 88, 169, 197, 208, 212-215, 218, 224, 293 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 задовольнити у повному обсязі.

Стягнути із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики від 01 березня 2011 року, яка склалася станом на 13 червня 2016 року, у розмірі 41000 доларів США, що за курсом Національного банку України від 18 травня 2016 року становить суму у 1036070 гривень.

Стягнути із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судові витрати у сумі 3815 гривень 76 копійок.

У задоволенні позовних вимог за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 відмовити у повному обсязі.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги до апеляційного суду Дніпропетровської області через суд першої інстанції протягом 10 днів зо дня його проголошення особами, що брали участь у судовому засіданні, а особами, які не брали участь у судовому засіданні протягом 10 днів зо дня отримання ними копії рішення.

Рішення суду набирає законної сили протягом 10 днів зо дня його проголошення, або отримання його копії, якщо не буде оскаржено у встановленому порядку.

Заочне рішення може бути переглянуто Бабушкінським районним судом м. Дніпропетровська за заявою відповідача, яку може бути подано протягом 10 днів зо дня отримання ним копії рішення.

Суддя І.Ю. Литвиненко