Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 22-ц/781/323/17 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Доповідач Письменний О. А.
РІШЕННЯ

Іменем України

28.02.2017 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Кіровоградської області в складі:

головуючого судді - Письменного О.А.,

суддів Дуковського О.Л., Гайсюка О.В.,

при секретарі Федоренко Т.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Новоархангельського районного суду Кіровоградської області від 30 листопада 2016 року у справі за позовом ОСОБА_3 та ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про визнання права власності на майно в порядку спадкування, -

встановила:

У вересні 2016 року ОСОБА_3 та ОСОБА_4 звернулися в суд із зазначеним позовом, мотивуючи його тим, що 14 жовтня 2013 року померла їх мати ОСОБА_5. Після її смерті залишилася спадщина, а саме ? частина житлового будинку, що розташований по вул. Шевченка, 5 в смт. Новоархангельськ. Вони як спадкоємці першої черги звернулися у встановлений строк до нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини. Також спадкоємцем першої черги був їх батько ОСОБА_6, який перебував з їх матірю у зареєстрованому шлюбі та на момент її смерті проживав в спірному будинку. Зазначений будинок належав їх батькам на праві спільної сумісної власності, оскільки був побудований під час шлюбу. Проте присадибну ділянку та спірний будинок зареєстрував у встановленому законом порядку лише у 2015 році. 07.11.2015 року ОСОБА_6 помер. Вони також звернулися до нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини, але зясувалося, що їх батько склав заповіт на імя ОСОБА_2, відповідно до якого він заповів їй все своє майно і взагалі на все те, що належить йому на день смерті і на що він за законом має право. 07.06.2016 року нотаріусом було відмовлено їм в оформленні спадщини після смерті їх мати ОСОБА_5, у звязку з відсутністю правовстановлюючих документів на імя спадкодавця. Посилаючись на ці обставини, просили визнати за ними право власності у порядку спадкування після смерті ОСОБА_5 по 1/6 частині житлового будинку та по 1/6 частині присадибної ділянки.

Рішенням Новоархангельського районного суду Кіровоградської області від 30 листопада 2016 року позов задоволено.

В апеляційній скарзі відповідач посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги та вивчивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Статтею 1217 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

До складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України).

Згідно частин 1 та 2 статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 є дітьми померлих ОСОБА_5 та ОСОБА_6. Згідно витягу з державного реєстру актів цивільного стану, шлюб між ОСОБА_6 та ОСОБА_5 було зареєстровано 25.11.1950 року /а.с.14/.

Під час шлюбу ОСОБА_6 була виділена земельна ділянка для будівництва житлового будинку та надано дозвіл на його будівництво /а.с.24, 25/. Згідно технічного паспорта спірного житлового будинку, що розташований по вул. Шевченка, 5 в смт. Новоархангельськ, зазначений будинок був збудований у 1957 році /а.с.22/.

ОСОБА_5 померла 14 жовтня 2013 року /а.с.7/. Спадкоємцями першої черги за законом є її діти - ОСОБА_3 та ОСОБА_4 та чоловік ОСОБА_6

01.04.2014 року ОСОБА_6 було складено заповіт на імя ОСОБА_2, відповідно до якого заповів все своє майно останній /а.с.12/.

ОСОБА_6 помер 07.11.2015 року

Із заявами про прийняття спадщини, після смерті ОСОБА_6, звернулися: ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 /а.с.110/.

Листом за № 1001/01-16 від 08 листопада 2016 року нотаріус повідомив позивачів, що ОСОБА_6, фактично прийняв спадщину після смерті дружини ОСОБА_5, та відмовив у видачі позивачам свідоцтв про право на спадщину за законом у звязку з відсутністю реєстрації права власності за померлою на спірні житловий будинок та земельну ділянку /а.с.114/.

Встановлено, що ОСОБА_6 в січні 2015 року зареєстрував на своє ім'я право власності на земельну ділянку, площею 0,15 га, а в квітні 2015 року право власності на житловий будинок, загальною площею 60,4 кв.м., що розташовані за адресою вул. Шевченка, 5, смт. Новоархангельськ. /а.с.15, 17/.

Аналізуючи обставини справи, колегія суддів виходить з наступного.

Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (ст.ст.60, 69 СК України, ч. 3 ст. 368 ЦК України), відповідно до ч.ч.2,3 ст. 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Аналогічне положення закону було закріплено й у статті 22 КпШС, який був чинним до 1 січня 2004 року.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що за правилами діючих на час зведення спірного будинку норм, зокрема, Указу Президії Верховної Ради СРСР від 26.08.1948 року «Про право громадян на купілю і будівництво індивідуальних житлових будинків» та постановою Ради Міністрів СРСР від 26.08.1948 року «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради СРСР від 26.08.1948 року «Про право громадян на купілю і будівництво індивідуальних житлових будинків», підставою виникнення у громадянина права власності на житловий будинок є сам факт збудування ним цього будинку з додержанням вимог зазначених актів законодавства та прийняття будинку в експлуатацію. Тобто, ці правові акти не повязували виникнення права власності на житловий будинок із проведенням його реєстрації.

Таким чином, суд правильно встановив, що спірний житловий будинок загальною площею 60,4 кв.м., що розташований за адресою вул. Шевченка, 5, смт. Новоархангельськ, належав ОСОБА_5 та її чоловікові ОСОБА_6 на праві спільної сімейної власності подружжя., а відповідно після смерті ОСОБА_5 на вказане майно відкрилась спадщина, на яку претендували спадкоємці першої черги за законом: діти - ОСОБА_3 і ОСОБА_4, та чоловік ОСОБА_6

Однак, те саме неможливо стверджувати з приводу спірної земельної ділянки, оскільки право на земельну ділянку за життя ОСОБА_5 подружжя не зареєструвало, тому земельна ділянка не може входити в спадкове майно померлої ОСОБА_5

З рішення суду першої інстанції випливає висновок про те, що позивачі як спадкоємці померлої ОСОБА_5 мають право кожен на 1/6 частину спадкового майна, а саме будинку, оскільки остання за життя набула право власності на нього, тому їх позов, за висновком суду, підлягає задоволенню.

При цьому суд залишив без уваги той факт, що позивачі не зможуть реалізувати свої права, оскільки перешкодою для цього є наявність власника всього спірного будинку, права якого підтверджені державною реєстрацією і ніким не оспорені.

З огляду на вказане, колегія суддів не може повністю погодитись з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позову, оскільки неможливо визнати за позивачами право власності кожному на 1/6 частину житлового будинку по вул. Шевченка, 5, смт. Новоархангельськ без попереднього вирішення питання про законність державної реєстрації ОСОБА_6 в 2015 році на своє ім'я права власності на це майно.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що позов не підлягає задоволенню.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову.

Керуючись ст.ст.303, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Новоархангельського районного суду Кіровоградської області від 30 листопада 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_3 та ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про визнання права власності на майно в порядку спадкування відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: