АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 554/7994/16-ц Номер провадження 22-ц/786/158/17Головуючий у 1-й інстанції Тімошенко Н. В. Доповідач ап. інст. Хіль Л. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 лютого 2017 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Полтавської області в складі:

головуючого судді: Хіль Л.М.,

суддів: Гальонкіна С.А., Лобова О.А.,

за участі секретаря: Колодюк О.П.,

за участі: представника позивача - ОСОБА_2, представника відповідача - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Головного управління Національної поліції в Полтавській області на рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 15 листопада 2016 року по справі за позовом ОСОБА_4 до Головного Управління Національної поліції в Полтавській області, УМВС України в Полтавській області про повернення грошових коштів,-

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду із позовною заявою до Головного Управління національної поліції в Полтавській області, прохаючи зобов`язати відповідача повернути належні йому грошові кошти в розмірі 3000 доларів США і 2000 гривень, що тимчасово знаходяться на зберіганні на депозитному рахунку відповідача.

В обґрунтування позову зазначив, що згідно з протоколом особистого обшуку від 17.09.2010 року відповідач вилучив у нього у тому числі 3000 доларів США та 2000 грн. 25 січня 2012 року його було засуджено Фрунзенським районним судом м. Харкова без конфіскації майна та грошових коштів, так як не було доведено, що саме ці грошові кошти та саме ці купюри, вказані в пункті № 1 протоколу особистого обшуку були здобуті злочинним шляхом і на підставі ст. 75 КК України, був звільнений від відбування покарання з випробувальним строком, а вищевказані грошові кошти тимчасово залишились на депозитному рахунку відповідача до набрання вироком законної сили і вирішення державною виконавчою службою питання відшкодування цивільного позову.

Позивач також зазначив, що усі інші вилучені за протоколом речі, що були визнані речовими доказами, були йому повернуті після набрання вироком законної сили, проте, грошові кошти були залишені на зберіганні на депозитному рахунку УМВДУ в Полтавській області і надалі знаходяться там.

Посилаючись на п.4 ч.56 Інструкції про порядок вилучення, обліку, зберігання і передачі речових доказів по кримінальним справам, цінностей та іншого майна органами дізнання, досудового слідства і суду, вважає, що спір про належність валюти, не визнаної речовим доказом по справі, а також не конфіскованої судом в дохід держави, що належить поверненню їх законним володільцям, вирішується в порядку цивільного судочинства, тому і його позов має розглядатись у порядку цивільного судочинства.

Посилаючись на лист за підписом начальника Дзержинського ВДВС ХМУЮ про відсутність виконавчих проваджень відносно ОСОБА_4, вважає що грошові кошти відповідачем йому мають бути повернуті у повному обсязі і спір між ними має вирішуватись в порядку цивільного судочинства.

Ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 03 листопада 2016 року залучено в якості співвідповідача УМВС України в Полтавській області по цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до ГУ Національної поліції в Полтавській області про повернення грошових коштів (а.с. 39).

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 15 листопада 2016 року позовну заяву ОСОБА_4 задоволено, зобов`язано ГУ Націонльної поліції в Полтавській області повернути ОСОБА_4 кошти в розмірі 3000 доларів США та 2000 гривень, вилучені згідно з протоколом обшуку від 27.09.2010 року, які тимчасово зберігаються на депозитному рахунку УМВС України.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_4, суд першої інстанції виходив з п. 4 ст. 56 Інструкції про порядок вилучення, обліку, зберігання і передачі речових доказів по кримінальним справам, цінностей та іншого майна органами дізнання, досудового слідства і суду, вважаючи що його позов є підсудним місцевому суду в порядку цивільного судочинства.

Суд першої інстанції вважав належним та допустимим доказом відсутності виконавчих проваджень відносно ОСОБА_4 лист Дзержинського ВДВС ХМУЮ про відсутність виконавчих проваджень щодо ОСОБА_4

Не погоджуючись із вказаним рішенням, його в апеляційному порядку оскаржив відповідач - Головне управління Національної поліції в Полтавській області, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, прохав його скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити ОСОБА_4 у задоволенні позову.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт вказав, що грошові кошти в сумі 2000 грн. та 3000 доларів США розміщені на депозитний рахунок УМВС України в Полтавській області з метою забезпечення цивільного позову.

Проте, з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_4 не здійснив відшкодування цивільного позову відповідно до вироку Фрунзенського районного суду м. Харкова, а тому вказані кошти підлягають поверненню тільки після виконання зазначеного вироку суду.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які з'явились у судове засідання, з'ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Згідно з нормами ч.ч. 1-3 ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції; апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами; апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

Відповідно до норми п.4 ч. 1 ст. 307 ЦПК України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про скасування рішення суду першої інстанції і закриття провадження у справі або залишення заяви без розгляду.

Згідно з ч. 1 ст. 310 ЦПК України, рішення суду підлягає скасуванню в апеляційному порядку із закриттям провадженням справі або залишенням заяви без розгляду з підстав, визначених статтями 205 і 207 цього Кодексу.

Відповідно до п. 1 ч.1 ст. 205 ЦПК України, суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Стаття 55 Конституції України гарантує кожному право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Суд не може відмовити у правосудді, якщо особа вважає, що її права і свободи порушені або оспорюються, створено перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав чи свобод.

Проте, право на доступ до правосуддя не є абсолютним, на цьому наголошує і Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях «Голдер проти Великої Британії» від 21 лютого 1975 року, «Де Жуффр де ля Прадель проти Франції» від 16 грудня 1992 року.

За приписами п.п.1, 3 ч.1 ст.15 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства; інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Згідно з ч. 2 ст. 15 ЦПК України, законом може бути передбачено розгляд інших справ за правилами цивільного судочинства.

Обґрунтовуючи те, що його позов має розглядатись в порядку цивільного судочинства, ОСОБА_4 послався на п. 4 ст. 56 Інструкції про порядок вилучення, обліку, зберігання та передачі речових доказів у кримінальних справах, цінностей та іншого майна огганами дізнання, досудового слідства і суду, яким передбачено, що відповідно до вимог КПК України у вироку, постанові судді або ухвалі суду, постанові органу дізнання, слідчого, прокурора про закриття кримінальної справи повинно бути вирішене питання про долю речових доказів, при цьому: грошові кошти та інші цінності, стосовно яких прийнято рішення про конфіскацію згідно з вироком суду, підлягають зверненню у дохід держави. Всі інші речі повертаються законним власникам, а при не встановленні останніх переходять у власність держави; у разі суперечки про належність цих речей питання вирішуються у порядку цивільного судочинства.

Разом з тим колегія суддів констатує, що суд першої інстанції не звернув уваги на те, що спір саме щодо належності грошових коштів між позивачем та відповідачем відсутній. Позивачем не надано належних та допустимих доказів у розумінні ст.ст. 57-59 ЦПК України того, що відповідачі заперечують належність вказаних грошових коштів ОСОБА_4, натомість, з матеріалів справи вбачається, що відповідачі констатують належність 2000 грн. та 3000 доларів США, вилучених згідно з протоколом обшуку від 27.09.2010 року та в подальшому, поміщених на депозитний рахунок УМВС України в Полтавській області, до вирішення відповідним відділом державної виконавчої служби питання про погашення цивільного позову.

Відповідачі стверджують, що з огляду на те, що ОСОБА_4 не відшкодовано ТОВ фірмі «Ідалія» грошових коштів у розмірі 556946 грн. 06 коп., встановленому вироком Фрунзенського районного суду м. Харкова від 25.01.2012 року, повернення грошових коштів з депозитного рахунку ГУНП в Полтавській області позивачеві є не можливим та задоволення позову призведе до порушення прав потерпілої сторони по кримінальній справі, що в подальшому унеможливить здійснення відшкодування завданої матеріальної шкоди.

Колегія суддів враховує, що кримінальна справа щодо ОСОБА_4 розглянута Фрунзенським районним судом м. Харкова на підставі положень КПК 1960 року. 13.04.2012 року прийнято чинний КПК України, згідно з п. 9 Перехідних положень якого лише запобіжні заходи, арешт майна, відсторонення від посади, застосовані під час дізнання та досудового слідства до дня набрання чинності цим Кодексом, продовжують свою дію до моменту їх зміни, скасування чи припинення у порядку, що діяв до набрання чинності цим Кодексом. А тому, питання щодо грошових коштів, що не визнані речовими доказами при розгляді кримінальної справи за правилами КПК 1960 року, повинно бути вирішено за правилами чинного КПК України від 13.04.2012 року зі змінами та доповненнями.

Згідно з нормою ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до положень п. 6 ст. 9 КПК України, у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені частиною першою статті 7 цього Кодексу.

Згідно з п. 17 ч. 1 ст. 7 КПК України, зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких, зокрема, відносяться: забезпечення права на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності.

Відповідно до п. 14 ч. 1 ст. 537 КПК України, під час виконання вироків суд, визначений частиною другою статті 539 цього Кодексу, має право вирішувати такі питання: інші питання про всякого роду сумніви і протиріччя, що виникають при виконанні вироку.

Згідно з ч. 1 ст. 539 КПК України, питання, які виникають під час та після виконання вироку вирішуються судом за клопотанням (поданням) прокурора, засудженого, його захисника, законного представника, органу або установи виконання покарань, а також інших осіб, установ або органів у випадках, встановлених законом.

Потерпілий, цивільний позивач, цивільний відповідач та інші особи мають право звертатися до суду з клопотаннями про вирішення питань, які безпосередньо стосуються їх прав, обов'язків чи законних інтересів.

З урахуванням викладеного, виходячи із того, що спір про належність майна (грошових коштів в сумі 2000 грн. та 3000 доларів США) між позивачем та відповідачами відсутній, колегія суддів дійшла до висновку, що питання про повернення вказаних коштів має вирішуватись судом у порядку кримінального судочинства у відповідно до положень п.14 ч.1 ст. 537 КПК України та ст. 539 КПК України.

Таким чином рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 15 листопада 2016 року підлягає до скасування, а провадження у справі до закриття у зв`язку із тим, що справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Керуючись ст.ст. 205 ч.1 п.1, 303, 304, 307, 310 ч. 1, 313, 314, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Полтавській області на рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 15 листопада 2016 року - задовольнити частково.

Рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 15 листопада 2016 року - скасувати.

Провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до Головного Управління Національної поліції в Полтавській області, УМВС України в Полтавській області про повернення грошових коштів - закрити у зв`язку з тим, що вона не підлягає до розгляду в порядку цивільного судочинства.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: Л.М. Хіль

Судді: С.А. Гальонкін

О.А. Лобов

З оригіналом згідно: Л.М. Хіль