АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/579/17Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 37 ОСОБА_1
Доповідач в апеляційній інстанції
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 лютого 2017 року м. Черкаси

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоОСОБА_2
суддівОСОБА_3, ОСОБА_4
секретарОСОБА_5

за участю:

позивача ОСОБА_6

відповідача ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_6 на рішення Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 17 січня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про визнання недійсним заповіту, визнання права власності на спадкове майно, -

в с т а н о в и л а :

У жовтні 2016 року ОСОБА_6 звернулась в суд з позовом до ОСОБА_7 про визнання недійсним заповіту, визнання права власності на спадкове майно, обґрунтовуючи позовні вимоги тим, що 27.03.2015 року померла ОСОБА_8, яка 19 серпня 2002 року склала заповіт та заповіла все належне їй майно позивачці. Спадкове майно складається із житлового будинку з надвірними спорудами, земельної ділянки по вул. Піонерській, 26, в с. Вереміївка, Чорнобаївського району, Черкаської області, та земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 2,19 га, яка розташована в адміністративних межах Вереміївської сільської ради Чорнобаївського району.

Вважаючи себе спадкоємцем за заповітом, позивачка подала до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. В подальшому від нотаріуса дізналася про існування заповіту ОСОБА_8 від 24.06.2014 року, за яким померла заповідала все своє майно відповідачу ОСОБА_7. Вважає даний заповіт недійсним, оскільки він був посвідчений без свідків, в той час як ОСОБА_8 через тяжкий стан здоровя не могла самостійно читати.

Враховуючи наведене, позивачка просила суд визнати недійсним заповіт, посвідчений Вереміївською сільською радою, за яким ОСОБА_8 заповіла належне їй майно відповідачеві; визнати за позивачкою право власності в порядку спадкування за заповітом на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована в адміністративних межах Вереміївської сільської ради, Чорнобаївського району, та належала померлій ОСОБА_8 на підставі державного акту на праві приватної власності на землю серії ІІІ-ЧР № 050281 від 19 серпня 2002 року.

Рішенням Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 17 січня 2017 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду, ОСОБА_6 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, судова колегія приходить до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтями 213, 214 ЦПК України передбачено, що рішення повинно бути законним і обгрунтованим та відповідати на питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувались вимоги і заперечення, якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону ухвалене судове рішення відповідає.

Відповідно до вимог ст.308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Встановлено, що 27 березня 2015 року померла ОСОБА_8 (а.с.6).

Після її смерті відкрилася спадщина, зокрема, на земельну ділянку площею 2,19 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка знаходиться в адміністративних межах Вереміївської сільської ради Чорнобаївського району, згідно державного акту про право власності на земельну ділянку серіїї III-ЧР № 050281 від 19 серпня 2002 року.

19 лютого 2002 року ОСОБА_8 склала заповіт, посвідчений секретарем Вереміївської сільської ради ОСОБА_9, зареєстрований в книзі для запису нотаріальних дій під № 19, яким заповіла все своє майно ОСОБА_6 (а.с.5).

24 червня 2014 року ОСОБА_8 склала заповіт, яким заповіла все своє майно ОСОБА_7. Заповіт посвідчений секретарем Вереміївської сільської ради ОСОБА_9 та зареєстрований в книзі для запису нотаріальних дій під № 194 ( а.с. 47).

16 грудня 2015 року державним нотаріусом Чорнобаївської державної нотаріальної контори видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_8 на імя ОСОБА_7 на земельну ділянку площею 2,1911 га, розташовану в межах Вереміївської сільської ради Черкаської області (а.с. 44).

Позивачка вказує, що заповіт від 24 червня 2014 року є недійсним, оскільки на момент його складання, спадкодавець перебувала у тяжкому стані, а саме потребувала стороннього догляду, скаржилася на підвищення артеріального тиску, погане самопочуття, неможливість самостійно читати текст. Тому відповідно до ч.2 ст. 1248 ЦК України посвідчення заповіту повинно було відбуватись в присутності не менш як двох свідків.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що позивачкою не надано відповідних доказів неможливості самостійно прочитати заповіт померлою ОСОБА_6

Колегія суддів вважає такий висновок суду обгрунтованим.

Так, позивачкою надано копію виписки із амбулаторної карти ОСОБА_8, із якої не вбачається, що ОСОБА_8 не була здатна на дату складення заповіту 24.06.2014 року самостійно читати (а.с.9-10).

Клопотання про проведення посмертної судово-медичної експертизи для встановлення можливості померлою ОСОБА_8 самостійно читати внаслідок фізичних вад на час складання заповіту позивачкою не заявлялось.

Згідно ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Відповідно до статті 1247 ЦК України заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем та посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251-1252 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 1248 ЦК України визначено, що якщо заповідач через фізичні вади не може сам прочитати заповіт, посвідчення заповіту має відбуватися при свідках.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана донести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може грунтуватися на припущеннях.

Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції щодо недоведеності позивачкою обставин, на які вона посилається як на підставі визнання заповіту від 24.06.2014 року недійсним.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду та були предметом розгляду у суді першої інстанції.

За таких обставин, оскільки суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, колегія суддів апеляційну скаргу ОСОБА_6 відхиляє, а рішення Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 17 січня 2017 року - залишає без змін.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів судової палати, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 відхилити.

Рішення Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 17 січня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про визнання недійсним заповіту, визнання права власності на спадкове майно залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів.

Головуючий :

Судді :