Справа № 183/82/17
№ 2/183/1090/17
14 лютого 2017 року Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області, у складі:
головуючої судді Сороки О.В.,
секретаря Демяненка Р.К.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Новомосковського міськрайонного суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики, -
В судове засідання представник позивача ОСОБА_3 не зявилася, надала суду заяву про проведення судового розгляду у її відсутність, позов підтримала.
Відповідач в судове засідання не зявився, повідомлений належним чином, причина неявки суду не відома, тому суд, зі згоди позивача, у відповідності до ст.. 224 ЦПК України, провів заочний розгляд справи.
Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов до наступного висновку.
Суду надано оригінал договору позики від 24.04.2016 року, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_1, у відповідності до якого позикодавець передав позичальнику 800 доларів США грн.., а позичальник зобовязався повернути отримані кошти в строк до 30.04.2016 року (а.с. 17). Зазначений письмовий договір відповідає вимогам ч.1 ст. 1047 ЦК України, оскільки його сума більш, ніж у 10 разів перевищує розмір неоподаткованого мінімуму громадян.
Відповідно до ч.1 ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору, а ч.1 ст. 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.
Зазначеним вище письмовим договором передбачено, що позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику у строк до 30.04.2016 року, однак в судовому засіданні знайшло своє підтвердження, що відповідач не повернув позивачу отримані ним кошти в борг.
У відповідності до ст. 599 ЦК України зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Вирішуючи позов в частині стягнення 10% за користування позикою, слід звернути увагу на наступне.
Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Зобовязання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобовязання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.
Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
Договір позики може бути оплатним, тобто таким, що передбачає сплату процентів за користування сумою позики, або безоплатним, якщо виконання позичальником зобовязання обмежується поверненням боргу.
Правила щодо сплати процентів від суми позики містяться у статті 1048 ЦК України, згідно із частиною першою якої позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Отже, у частині першій статті 1048 ЦК України, що має диспозитивний характер, установлена презумпція оплатності позики, яка діє за умов, якщо безоплатний характер відносин позики прямо не передбачений ЦК України, іншими законодавчими актами або конкретним договором.
Зазначене правило спрямоване на захист інтересів позикодавця у разі, якщо договором позики розмір процентів не визначений.
Випадки, коли договір позики вважається безоплатним, зазначені в частині другій статті 1048 ЦК України. Визначене вказаною нормою правило про безоплатність договорів позики є імперативним і не може бути змінене за погодженням сторін.
Таким чином, законом передбачено право позикодавця на одержання від позичальника суми позики та винагороди (процентів за користування позикою) у разі, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до правової позиції, викладеної в постанові Верховного Суду України від 02 липня 2014 року за № 6-36цс-14, винагорода для позикодавця встановлюється у формі процентів від суми, що надається у позику, розмір яких визначається сторонами в договорі позики, або, якщо такий розмір процентів не встановлений, він визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.
Крім того, у відповідності до ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід стягнути сплачені ним судові витрати, що складаються з судового збору у розмірі 640 грн. (а.с. 26).
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 625, 599, 526, 512, 1047-1050 ЦК України, ст.ст. 10, 60, 88, 213, 214, 215, 224 ЦПК України, суд, -
Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 10 днів з дня отримання копії судового рішення.
Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Дніпропетровської області шляхом подачі апеляційної скарги через Новомосковський міськрайонний суд протягом 10 днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Сорока О.В.