Ухвала

іменем україни

15 лютого 2017 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,

суддів: Висоцької В.С., Гримич М.К.,

КафідовоїО.В., Фаловської І.М.,

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до садового товариства «Мічурінець», третя особа - Макарівський районний підрозділ Публічного акціонерного товариства «Київобленерго», про зобов'язання підключити до електромережі, відшкодування майнової та моральної шкоди, за касаційною скаргою садового товариства «Мічурінець» на рішення Макарівського районного суду Київської області від 06 квітня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 06 липня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду із указаним позовом, мотивуючи його тим, що він є власником АДРЕСА_1.

Зазначав, що відповідач є балансоутримувачем трансформаторної підстанції № 23, засобами якої забезпечується постачання електроенергії для побутового обслуговування садових і житлових будинків у декілька садових товариствах.

Вказував на те, що він систематично сплачував комунальні платежі за спожиту електричну енергію, проте 17 вересня 2015 року відповідач відключив його садовий будинок від системи електропостачання з підстав неіснуючої заборгованості за електричну енергію.

Вважає дії відповідача незаконними та такими, що порушують його права, просив зобов'язати садове товариство «Мічурінець» (далі - СТ «Мічурінець») підключити до мережі електропостачання належний йому садовий будинок у садовому товаристві АДРЕСА_1, а також стягнути з відповідача на свою користь 3 800 грн майнової шкоди та 5 000 грн на відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Макарівського районного суду Київської області від 06 квітня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Київської області від 06 липня 2016 року, позов задоволено частково.

Зобов'язано СТ «Мічурінець» підключити до мережі електропостачання садовий будинок ОСОБА_3, розташований за адресою: ділянка АДРЕСА_1.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У задоволенні решти позову відмовлено.

У касаційній скарзі СТ «Мічурінець», посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали цивільної справи, доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно зі ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону ухвалені у справі судові рішення не відповідають.

Судами встановлено, що ОСОБА_3 є власником садового будинку у АДРЕСА_1.

Балансоутримувачем трансформаторної підстанції, яка забезпечує постачання електроенергії до садового будинку позивача, є СТ «Меркурій», а відповідальним за здійснення розрахунків з Макарівським районним підрозділом по лініях постачання та обліку електроенергії є такі особи: член СТ «Меркурій» - ОСОБА_4 АДРЕСА_2 та член СТ «Мічурінець» - ОСОБА_5 АДРЕСА_3, відповідно до укладених договорів постачання електроенергії. Відповідальність за техніку безпеки та безперебійну роботу електромережі розподіляється рівномірно.

Відповідно до розгорнутого показника плати ОСОБА_3 за електроенергію у 2014-2015 роках вбачається, що економія від 2-х зонного лічильника складає 1 641 грн, переплата згідно з денним тарифом складає 1 309 грн 26 коп., разом переплата складає 2 950 грн 25 коп.

17 вересня 2015 року садовий будинок ОСОБА_3 було відключено від системи електропостачання на підставі заборгованості за електричну енергію.

Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції, з висновками якого погодився і апеляційний суд, виходив з того, що позивача було незаконно відключено від електропостачання, адже останній заборгованості перед постачальником не мав.

Колегія суддів суду касаційної інстанції не може погодитись з такими висновками судів попередніх інстанцій з огляду на наступне.

Згідно з п. 3 ч. 2 ст. 16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів судом може бути припинення дії, яка порушує право іншої особи.

Відносини між споживачами електричної енергії та енергопостачальником регулюються Законом України «Про електроенергетику», Правилами користування електричною енергією для населення, затвердженими постановою Кабінетом Міністрів України від 26 липня 1999 року № 1357 (далі - Правила), Правилами користування електричною енергією, затвердженими постановою Національної комісії з питань регулювання електроенергетики України від 28 липня 1996 року № 28 (далі - ПКЕЕ), договором, іншими нормативними та законодавчими документами, що регулюють відносини у сфері енергетики.

Статтею 26 Закону України «Про електроенергетику» передбачено, що споживання електричної енергії можливе лише на підставі договору з енергопостачальником.

Відносини між третьою особою - ПАТ «Київобленерго» та відповідачем регулюються договором про постачання електричної енергії від 14 вересня 1998 року № 176 А, за умовами якого ПАТ «Київобленерго» постачає електричну енергію до електроустановки відповідача, а саме: трансформаторної підстанції № 23, а відповідач її споживає та оплачує.

Умовами вищевказаного договору та п. 12.3. ПКЕЕ визначено, що СТ «Мічурінець» здійснює закупівлю електричної енергії з метою її подальшого використання споживачами населеного пункту для задоволення комунально-побутових потреб споживачів населеного пункту, для технічних цілей та інших потреб населеного пункту. За обсяг закупленої електричної енергії з енергопотачальником розраховується СТ «Мічурінець».

Відповідно до п. 1.2. ПКЕЕ населений пункт - це юридична особа, споживач (власник електроустановок населеного пункту або уповноважена власником (співвласниками) експлуатаційна організація, в господарському віданні якої є електроустановки населеного пункту), об'єднує населення на визначеній території та утримує ці електроустановки з метою забезпечення електричною енергією споживачів населеного пункту.

Згідно з п. 12.4. ПКЕЕ умови використання електричної енергії регулюються установчими документами населеного пункту та/або укладеними у встановленому законодавством порядку договорами між споживачами населеного пункту та населеним пунктом щодо обслуговування технологічних електричних мереж населеного пункту.

Протоколом загальних зборів СТ «Мічурінець» від 14 березня 2015 року визначено розмір внеску на адміністратування, покриття втрат електроенергії та утримання електрогосподарства у зв'язку із зміною в державних тарифах на електроенергію у розмірі 25 % від вартості 1кВт.

З матеріалів справи вбачається, що в квітні позивач ще вносив плату за використану електричну енергію, а з травня 2015 року припинив сплачувати грошові кошти за використану електричну енергію.

Також вбачається, що на виконання вимог п. 27 Правил відповідач направив ОСОБА_3 припис-попередження про відключення від електромережі в разі несплати суми боргу за електропостачання.

За приписами ст. ст. 10, 11, 212 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суди на зазначене не звернули уваги, не врахували, що у зв'язку із підвищенням тарифів на електричну енергію та затвердженням загальними зборами відповідача доплати у відсотковому співвідношенні на покриття втрат електроенергії, було сформовано вартість електроенергії, у зв'язку із несплатою якої у позивача виникла заборгованість, що підтверджується матеріалами справи (а. с. 4).

Крім того колегія суддів суду касаційної інстанції звертає увагу на наступне.

Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

За положеннями ст. 232 ЦПК України заочне рішення підлягає скасуванню, якщо судом буде встановлено що відповідач не з'явився в судове засідання та не повідомив про причини неявки з поважних причин і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Постановляючи ухвалу про скасування заочного рішення районного суду, суд першої інстанції виходив з наявності підстав для його скасування, тобто встановив, що відповідач не був належним чином повідомлений та не з'явився до суду з поважних причин.

Разом з тим, ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову та вирішуючи питання про розподіл судових витрат, судом першої інстанції було помилково стягнути з відповідача 336 грн - витрат, понесених позивачем на розміщення оголошення в газеті щодо повідомлення відповідача про судове засідання у вказаній справі, на якому й було ухвалено заочне рішення, яке в подальшому було скасовано з підстав неналежного повідомлення відповідача.

Враховуючи, що судами не встановлено фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, судові рішення не відповідають вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, зазначені вище порушення призвели до неправильного вирішення спору, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для їх скасування із направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу садового товариства «Мічурінець» задовольнити.

Рішення Макарівського районного суду Київської області від 06 квітня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 06 липня 2016 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.С. Ткачук

Судді: В.С. Висоцька

М.К. Гримич

О.В. Кафідова

І.М. Фаловська