АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 травня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва

в складі: головуючого судді: Махлай Л.Д.,

суддів: Кравець В.А., Мазурик О.Ф.

при секретарі: Синявському Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Державного підприємства «Український науково-дослідний і навчальний центр проблем стандартизації, сертифікації та якості», поданою через представника Романенко Юлію Миколаївну, на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 23 лютого 2017 року в справі за позовом ОСОБА_2 до Державного підприємства «Український науково-дослідний і навчальний центр проблем стандартизації, сертифікації та якості» про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди,

в с т а н о в и л а :

у жовтні 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ДП «Український науково-дослідний і навчальний центр проблем стандартизації, сертифікації та якості», в якому, з урахуванням уточнень, просив скасувати наказ № 281-К від 21.10.2015 року про його звільнення; поновити його на посаді начальника відділу науково-методичного забезпечення діяльності в міжнародній та європейській стандартизації ДП «Український науково-дослідний і навчальний центр проблем стандартизації, сертифікації та якості»; стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу; компенсувати втрату частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати та відшкодувати моральну шкоду в розмірі 20 000 грн.. В обґрунтування позову посилався на те, що дисциплінарних проступків він не вчиняв, трудову дисципліну не порушував та належним чином виконував всі свої посадові обов'язки. Незаконне звільнення призвело його до моральних страждань, втрати впевненості у завтрашньому дні.

Справа № 759/17065/15-ц Апеляційне провадження № 22-ц-796/5209/2017
Головуючий у суді першої інстанції: Петренко Н.О.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Махлай Л.Д.
Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 23.02.2017 року позов задоволено частково. Скасовано наказ № 281 від 21.10.2015 року ДП «Український науково-дослідний і навчальний центр проблем стандартизації, сертифікації та якості» про звільнення ОСОБА_2. Поновлено ОСОБА_2 на посаді начальника відділу науково-методичного забезпечення діяльності в міжнародній та європейській стандартизації ДП «Український науково-дослідний і навчальний центр проблем стандартизації, сертифікації та якості». Стягнуто з ДП «Український науково-дослідний і навчальний центр проблем стандартизації, сертифікації та якості» на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час вимушеного прогулу та моральну шкоду в розмірі 3 000 грн.. В іншій частині позовних вимог відмовлено. Вирішено питання щодо стягнення судових витрат.

Не погоджуючись з даним рішенням суду, ДП «Український науково-дослідний і навчальний центр проблем стандартизації, сертифікації та якості» через представника подало апеляційну скаргу, у якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову. Посилається на неправильне застосування норм матеріального права, неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи. А саме, суд не взяв до уваги, що з моменту звільнення позивача змінено штатний розклад і посада начальника відділу науково-методичного забезпечення діяльності в міжнародній та європейській стандартизації відсутня. У разі поновлення на роботі позивач мав би бути звільнений за скороченням штату, оскільки про наступне вивільнення він був попереджений. Суд в порушення вимог ст. 135 ЦПК України, не виніс ухвали про прийняття клопотання про забезпечення доказів. Крім того, суд не навів розрахунку середнього заробітку, який підлягає стягненню, не врахував заробіток за новим місцем роботи чи інші одержувані позивачем суми. Моральна шкода вже стягнута за іншим рішенням Святошинського районного суду м. Києва, а тому суд мав відмовити у відкритті провадження в цій частині. До того ж позивач не надав доказів вчинення йому моральної шкоди.

У судовому засіданні представники відповідача ОСОБА_5 та ОСОБА_6 підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити.

Позивач просив апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Вислухавши доповідь судді, пояснення осіб, які з'явилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що наказом № 273-К від 16.10.2015 року ОСОБА_2 за порушення п.п. а п. 5.5 Правил внутрішнього трудового розпорядку ДП «Український науково-дослідний і навчальний центр проблем стандартизації, сертифікації та якості» оголошено догану.

Наказом № 274-К від 16.10.2015 року ОСОБА_2 оголошено догану за порушення строків виконання документів відповідно до п. 192 Інструкції з діловодства ДП «Український науково-дослідний і навчальний центр проблем стандартизації, сертифікації та якості», затвердженої наказом ДП «Український науково-дослідний і навчальний центр проблем стандартизації, сертифікації та якості» № 152 від 11.12.2014 року.

Наказом № 281-К від 21.10.2015 року ОСОБА_2 звільнено за п. 3 ч. 1 ст. 40 КЗпП України (у зв'язку з систематичним невиконанням без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення).

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 10.06.2016 року, яке залишене без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 20.10.2016 року скасовані накази т.в.о. генерального директора ДП «Український науково-дослідний і навчальний центр проблем стандартизації, сертифікації та якості» № 273-К від 16.10.2015 року та № 274-К від 16.10.2015 року «Про дисциплінарні стягнення».

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позивач був звільнений неправомірно, оскільки дисциплінарні стягнення, які були накладені на позивача, і на підставі яких був виданий наказ про його звільнення, скасовані.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, оскільки вони відповідають встановленим обставинам справи та нормам матеріального права.

Відповідно до ч. 3 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк може бути розірвано власником або уповноваженим ним органом у випадку систематичного невиконання працівником без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення.

Оскільки рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 10.06.2016 року, яке набрало законної сили скасовані накази про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності, суд першої інстанції правильно визнав звільнення його на підставі ч. 3 ст. 40 КЗпП України неправомірним.

Доводи апеляційної скарги про те, що на час ухвалення рішення посада, яку обіймав позивач до звільнення була скорочена не впливають на висновки суду про поновлення позивача на роботі, оскільки встановивши незаконність звільнення суд не має повноважень проводити звільнення працівника на іншій правовій підставі. Питання звільнення за скороченням штату з дотримання процедури такого звільнення, передбаченої ст. ст. 42, 43, 49-2 КЗпП України відноситься до компетенції роботодавця.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом не враховано заробіток чи інші виплати, отримані позивачем після звільнення та не витребувано відповідних доказів про отримання таких сум позивачем не ґрунтуються на вимогах закону, оскільки ч. 3 ст. 117 КЗпП України, якою передбачалося зменшення розміру середнього заробітку на суму заробітної плати, одержаної за новим місцем роботи, було виключено на підставі Закону № 3248-IV від 20.12.2005 року.

Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду України від 25.05.2016 року № 6-511 цс16 виплата середнього заробітку проводиться за весь час вимушеного прогулу, оскільки Законом не передбачено будь - яких підстав для його зменшення.

Посилання відповідача на постанову Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів» є безпідставним, оскільки постанова не є Законом та зазначена постанова приймалася, коли була чинною ч. 3 ст. 117 КЗпП України, якою передбачалося зменшення розміру середнього заробітку на суму заробітної плати, одержаної за новим місцем роботи.

Також колегія суддів вважає безпідставними доводи апеляційної скарги про неправильне вирішення спору в частині відшкодування моральної шкоди. Підстав для закриття провадження в цій частині немає, оскільки рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 10.06.2016 року стягнуто на користь позивача моральну шкоду у зв`язку з незаконним притягненням до дисциплінарної відповідальності у вигляді доган, а у даному спорі відшкодування моральної шкоди пов`язане з незаконним звільненням з роботи.

Відповідно до положень ст. 237-1 КЗпП України у разі, якщо порушення законних прав працівника призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя він має право вимагати від власника або уповноваженого ним органу відшкодування моральної шкоди.

Незаконне звільнення з роботи призвело до істотних вимушених змін в житті позивача, а тому доводи відповідача про те, що моральна шкода не завдана колегія суддів вважає необгрунтованими.

Разом з тим, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги про те, що суд мав визначити розмір середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу та навести відповідні розрахунки.

Так, з рішення суду вбачається, що суд однією сумою стягнув середній заробіток за час вимушеного прогулу та моральну шкоду, не зазначивши розмір моральної шкоди, як і не визначив розмір середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Зазначення різних за своєю правовою природою видів стягнення однією сумою суперечить вимогам ч. 2 ст. 235, ст. 237-1 КЗпП України та Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України порушення або неправильне застосування норм матеріального права є підставою для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення.

Оскільки суд першої інстанції при визначенні середнього заробітку за час вимушеного прогулу та при визначенні моральної шкоди не застосував норми матеріального права, які підлягали застосуванню, не з`ясував та не витребував довідку про розмір заробітної плати за попередні два місяці до дня звільнення, рішення в цій частині підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення.

Визначаючи розмір моральної шкоди колегія суддів виходить з тяжкості та тривалості моральних страждань позивача та вважає, що розмір такої шкоди у 500 грн. є достатньою компенсацією за ті зміни, які відбулися у життєвих стосунках позивача. При цьому колегія суддів враховує, що час вимушеного прогулу компенсується виплатою середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Відповідно до ч. 2 ст. 235 КЗпП України при винесення рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно вирішує вимоги про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Згідно з п. 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100 середній заробіток обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана виплата.

Якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи.

Час, протягом якого працівники згідно з чинним законодавством або з інших поважних причин не працювали і за ними зберігався заробіток або зберігався частково, виключаються з розрахункового періоду.

Згідно з довідкою, наданою відповідачем заробітна плата позивача за серпень та вересень складає по 6 003,04 за кожний місяць. У довідці не зазначено кількість робочих днів, проте представники апелянта підтвердили, що на підприємстві встановлено 5 - денний робочий тиждень.

Таким чином середньоденна заробітна плата складає 285,86 грн. (12 006,08 грн. (заробіток за два місяці до звільнення) : 42 (кількість робочих днів у цих місяцях)). Середньомісячна кількість робочих днів складає 21 день ( 20 днів серпень + 22 дні вересень : 2). Кількість днів вимушено прогулу складає 338. Відповідно середньомісячний заробіток за час вимушеного прогулу до дня ухвалення рішення судом першої інстанції складає 96 620,68 грн. (285,86 грн. * 338 днів).

Оскільки судом першої інстанції не визначено розмір середнього заробітку за час вимушеного прогулу, то відповідно неправильно стягнуто судовий збір. Крім того, судом не стягнуто з відповідача судовий збір з вимог немайнового характеру.

Судовий збір визначений відповідно до ст. 88 ЦПК України та Закону України «Про судовий збір» складає 966,21 грн. та з вимог немайнового характеру - 487,20 грн., що разом становить 1 453,41 грн. Зазначена сума підлягає стягненню з відповідача на користь держави.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316, 317 ЦПК України, колегія суддів,

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу Державного підприємства «Український науково-дослідний і навчальний центр проблем стандартизації, сертифікації та якості» задовольнити частково.

Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 23 лютого 2017 року в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди та стягнення судового збору скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким стягнути з Державного підприємства «Український науково-дослідний і навчальний центр проблем стандартизації, сертифікації та якості» на користь ОСОБА_2 96 620,68 грн. середнього заробітку за час вимушеного прогулу та 500 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди.

Стягнути з Державного підприємства «Український науково-дослідний і навчальний центр проблем стандартизації, сертифікації та якості» на користь держави судовий збір у розмірі 1 453,41 грн..

В решті рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржене протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до цього суду.

Головуючий

Судді