АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/1559/17 Справа № 2-4415/11 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Куценко Т.Р.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 березня 2017 року м. Дніпро 07 березня 2017 року Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

Головуючого Куценко Т.Р.

суддів Демченко Е.Л., Максюти Ж.І.

при секретарі Гулієву М.І.огли

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу

за апеляційною скаргою

ОСОБА_2,

на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 14 лютого 2012 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_3 Аваль» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИЛА:

ПАТ «ОСОБА_3 Аваль» звернулося до суду з даним позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування своїх позовних вимог посилалося на те, що 21 серпня 2007 року між сторонами було укладено кредитний договір, відповідно до якого банк надав відповідачу грошові кошти с визначенням розміру процентної ставки та строків виконання зобовязання умовами даного договору. Позивач свої зобовязання за кредитним договором виконав, надавши позичальнику кредитні кошти. Позичальник свої обов'язки системно не виконував, у зв'язку з чим станом на 26 квітня 2011 року утворилася заборгованість. Посилаючись на порушення умов кредитного договору та у звязку з чим виникла необхідність захисту свого цивільного права позивач звернувся до суду з зазначеними вимогами та враховуючи наведені обставини наполягає на їх задоволені /а.с.3-5/.

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 14 лютого 2012 року заявлені позовні вимоги задоволені в повному обсязі. Стягнуто з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором в розмірі 202 456, 94 грн. Також вирішено питання щодо судових витрат /а.с.80-81/.

Не погоджуючись з вказаним рішенням відповідач подала апеляційну скаргу, в якій посилається на неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, у звязку з чим ставить питання про його скасування /а.с.170-173/.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Судом встановлено, що 21 серпня 2007 року між сторонами було укладено кредитний договір № 22032228, за умовами якого відповідачу було надано кредит на споживчі цілі в розмірі 28 394 доларів США, зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 11,5% річних, з кінцевим терміном повернення 21 серпня 2013 року.

Погашення кредиту та процентів за користування кредитом здійснюється позичальником шляхом сплати щомісячних фіксованих рівних платежів протягом всього строку дії цього договору згідно графіку, який міститься у додатку 1 до договору. За рахунок кожного платежу здійснюється погашення щомісячних процентів за користування кредитом та погашення частини кредиту. Платіж рівними частинами розраховується таким чином, щоб всі щомісячні платежі при фіксованій процентній ставці були рівними на весь період дії договору (п.3.3 договору).

Відповідно графіку погашення кредиту позичальник повинен надавати банку кошти у сумі 547, 75 доларів США, які необхідно сплатити 21го числа кожного місяця /а.с.12/.

За кредитним договором відповідач зобов'язався використати кредит за цільовим призначенням, сплатити проценти за користування кредитом та повернути позивачу кредит в повному обсязі в порядку та у строки обумовлені кредитним договором (п. 5 кредитного договору).

Пунктом 10 договору передбачена відповідальність позичальника в разі порушення ним термінів повернення кредитних коштів, встановлених спірним договором.

Згідно п.3.2 договору надання кредиту може здійснюватись шляхом безготівкового перерахування кредитних коштів банка з позичкового рахунку позичальника на його поточний рахунок з можливістю подальшої видачі готівки через касу.

Позивач свої зобовязання за договором виконав у повному обсязі, надавши кредитні кошти у розмірі 28 394 доларів США, що підтверджується меморіальним валютним ордером №0GVZ2929 від 21 серпня 2007 року /а.с.16/.

У порушення умов кредитного договору від 21 серпня 2007 року, відповідач свої зобовязання виконувала неналежним чином, у зв'язку з чим станом на 26 квітня 2011 року утворилася заборгованість в розмірі 202 456, 94 грн., яка складається з: 155 520, 05 грн. заборгованості за кредитом; 16 830,65 грн. заборгованості за процентами за користування кредитом та 30 417, 23грн - пені, що підтверджується наданим позивачем розрахунком заборгованості /а.с.18-21/.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (ст. 1054 Цивільного кодексу України).

Натомість ст..1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами.

Згідно ст.611 ЦК України у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Пунктом 3.13 договору визначено, що у разі невиконання або неналежного виконання позичальником умов договору банк має право вимагати дострокового повернення кредитних коштів.

Вказане положення також визначено нормою ч.2 ст.1050 ЦК України якою також передбачено, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

З розрахунку заборгованості вбачається, що відповідач по квітень 2011 року сплачувала грошові кошти банку в рахунок погашення заборгованості, проте щомісячний платіж вносила у меншому розмірі ніж передбачено умовами договору. Дані обставини також підтверджуються наданими відповідачем квитанціями про сплату кредиту /а.с.99-109/. У звязку з порушенням порядку сплати заборгованості, визначеного графіком погашення кредиту, починаючи з вересня 2010 року за даним договором нараховувалась пеня.

Таким чином, враховуючи наявність простроченої заборгованості за кредитним договором банк звернувся до суду з вимогою про дострокове стягнення грошових коштів, право на що передбачено умовами договору та не суперечить діючому законодавству. Від так, доводи апеляційної скарги щодо відсутності підстав про дострокове виконання зобовязань за кредитним договором спростовуються вищевикладеним.

Посилання відповідача в своїй апеляційній скарзі, що судом першої інстанції при ухвалені рішення не було встановлено в якій сумі було видано позичальнику кредитні кошти та у якій валюті спростовуються матеріалами справи. Разом з позовною заявою банком було надано суду копію меморіального валютного ордеру, в якому зазначено суму отриманого відповідачем кредиту, що відповідає визначеній сумі у кредитному договорі. Твердження апелянта відносно допустимості зазначеного доказу, колегія суддів не може прийняти до уваги, оскільки фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте відповідно до вимог ст. 212 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена.

В матеріалах справи міститься графік погашення кредиту (додаток 1 до договору), в якому визначений розмір щомісячних платежів та відповідно розрахунку заборгованості, вони сплачувались позичальником згідно вказаного графіку у повному обсязі по серпень 2008 року. Дослідивши дані обставини колегія суддів приходить до висновку, що банком було видано кредитні кошти у сумі, визначено договором, оскільки відповідно п.3.3 платежі по даному зобовязанню розраховуються в рівних частинах щомісяця на весь період дії договору. Таким чином, на підтвердження отриманої суми кредиту може також слугувати погашення позичальником на протязі року заборгованості згідно графіку в рівних частинах, які визначають її загальний розмір.

Виходячи з наведеного доводи апеляційної скарги про порушення матеріального права є безпідставними.

Таким чином, ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог банку суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, з яким також погоджується і колегія суддів.

Між тим, відповідно до розяснень наведених у постанові пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» у разі задоволення позовних вимог кредитора в резолютивній частині рішення суду в обов'язковому порядку має зазначатись: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають стягненню з боржника та дату станом на яку стягується виникла заборгованість.

Проте, дійшовши обґрунтованого висновку про необхідність стягнення заборгованості за кредитним договором суд першої інстанції в супереч вищевказаним положенням не визначив складові заборгованості, що підлягають стягненню з відповідачки, а від так рішення в цій частині підлягає зміні з зазначенням, що заборгованість за кредитним договором № 22032228 від 21 серпня 2007 року в сумі 202 456, 94 грн. складається з: 155 520, 05 грн. заборгованості за кредитом; 16 830,65 грн. заборгованості за процентами за користування кредитом та 30 417, 23грн пені.

За таких обставин, враховуючи вищевикладене апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст.ст. 303, ст. 307, 309 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 14 лютого 2012 року змінити, зазначивши, що заборгованість за кредитним договором № 22032228 від 21 серпня 2007 року в сумі 202 456, 94 грн., яка підлягає стягненню з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_3 Аваль» складається з: 155 520, 05 грн. заборгованості за кредитом; 16 830,65 грн. заборгованості за процентами за користування кредитом та 30 417, 23грн - пені

В решті рішення суду залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, однак може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з цього часу.

Головуючий: Куценко Т.Р.

Судді: Демченко Е.Л.

ОСОБА_4