Справа № 296/371/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"17" лютого 2017 р. м.Житомир

Корольовський районний суд м. Житомира в складі:

головуючого судді Сингаївського О.П.,

за участі секретаря судового засідання Галіцької АМ., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Житомирської міської ради про встановлення факту, що має юридичне значення та визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до Корольовського районного суду м. Житомира із вказаним позовом, де вказав, що 5 лютого 1994 року помер його хрещений батько ОСОБА_2, в звязку з чим відкрилася спадщина у вигляді належного останньому майна, в тому числі і на квартиру АДРЕСА_1. Для подальшого оформлення спадщини йому необхідно встановити факт їх родинних відносин, оскільки документи, що підтверджують їх родинні відносини відсутні.

ОСОБА_1 просить встановити факт того, що він проживав однією сімєю із своїм хрещеним батьком ОСОБА_2 та визнати за ним право власності на квартиру АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті останнього.

Сторони у судове засідання не зявились. Від представника позивача до суду надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, в якій вона підтримала позовні вимоги свого довірителя. Житомирська міська рада надіслала до суду заяву про розгляд справи за відсутності її представника.

За викладених обставин суд має можливість ухвалити рішення на підставі наявних у справі доказів.

Дослідивши матеріали справи та заслухавши покази свідків ОСОБА_3 і ОСОБА_4, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.256 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами.

Згідно п.7 Постанови Пленуму Верховного суду України № 5 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» вбачається, що при розгляді справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину, для оформлення права на пенсію в зв'язку із втратою годувальника.

Судом встановлено, що 5 лютого 1994 року помер ОСОБА_2, 30.10.1939 р. н., що підтвердилось копією Повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть від 15.12.2016.

У судовому засідання знайшло своє підтвердження те, що ОСОБА_2 був хрещеним батько позивача і при житті піклувався про ОСОБА_1 протягом його дитинства та юності, займався вихованням і матеріально підтримував. Все своє свідоме життя з пяти років позивач разом зі своєю матірю та хрещеним батьком фактично вели спільне господарство. ОСОБА_1 відносився до померлого як до свого рідного батька, а той в свою чергу як до рідного сина.

Після смерті ОСОБА_2 відкрилася спадщина на його майно, в тому числі і на квартиру АДРЕСА_1.

Згідно довідки ЖБК № 1 м. Житомира за 126 від 2 лютого 2017 року, заборгованості по пайовим внескам за квартиру АДРЕСА_1 відсутня, пай виплачений у повному обсязі (а. с. 12).

Відповідно до ст.15 Закону України «Про власність» (чинному на момент виникнення спірних правовідносин), член житлово-будівельного кооперативу, який повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, набуває право власності на неї.

Як вбачається з матеріалів справи, зокрема із довідки КП «Житомирське обласне міжміське бюро технічної інвентаризації» Житомирської обласної ради за № 317 від 16.02.2017, право власності на квартиру АДРЕСА_1 зареєстроване за ОСОБА_2

Показами свідків підтвердився той факт, що ОСОБА_1 при житті ОСОБА_2, який проживав у ІНФОРМАЦІЯ_1, піклувався про нього, матеріально підтримував його, допомагав робити ремонт у квартирі і частково сплачував грошові кошти на комунальні послуги. На даний час позивач також має доступ до житла, доглядає його і продовжує сплачувати комунальні послуги, що підтверджується копіями квитанцій (а. с. 5-6).

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, щоОСОБА_1 та ОСОБА_2 до смерті останнього, підтримували родинні стосунки та жили як рідні батько і син, тобто проживали однією сімєю, що знайшло своє підтвердження у судовому засіданні.

Згідно довідки ОСББ «Гоголівська 9/57» за № 2 від 09.01.2017 (а. с. 7), у спірній квартирі на даний час и на день смерті ОСОБА_2 ніхто не був зареєстрований.

Відповідно листа-повідомлення Другої Житомирської державної нотаріальної контори за № 115/01-16 від 10.02.2017 та Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) від 10.02.2017, спадкова справа до майна померлого 5 лютого 1994 року ОСОБА_2 не заводилась.

У відповідності до положень ст.1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців), а на підставі ст.1217 ЦК України - спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до п.1 ст.1258 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово, а п.2 тієї ж статті встановлює, що кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків встановлених ст.1259 ЦК України.

Згідно ст.1264 ЦК України, спадкоємцями четвертої черги спадкування за законом є особи, які проживали із спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до моменту відкриття спадщини.

Таким чином, оскільки після смерті ОСОБА_2, окрім ОСОБА_1 жодних спадкоємців немає, відповідно останній являюся спадкоємцем четвертої черги та є єдиною особою, що має право успадкувати майно померлого.

Відповідно до ст.328 ЦК України, право власності набувається за підставами, що не заборонені законом.

Відповідно до п.1 ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення або невизнання, оспорювання тощо, а відповідно до п.2 тієї ж статті, кожна особа має право на захист свого інтересу, у спосіб що не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

На підставі п.2 ст.16 способом захисту цивільних прав та інтересів, серед іншого, може бути визнання права.

Оскільки встановити право власності на квартиру через нотаріальну контору неможливо, суд вважає обґрунтованою вимогу позивача про визнання за ним права власності на неї в порядку спадкування за законом після смерті хрещеного батька. Такий спосіб захисту прав позивача відповідає статті 16 ЦК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.15, 16, 328, 1216, 1217, 1258, 1264 ЦК України, ст.ст.5, 6, 15, 60, 212, 213-215, 256 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до Житомирської міської ради про встановлення факту, що має юридичне значення та визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування- задовольнити.

Встановити факт того, що ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, та ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, проживали однією сімєю, як син і батько до смерті останнього - 5 лютого 1994 року.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, право власності на квартиру АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, який помер 5 лютого 1994 року.

Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їх права та обовязки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається Апеляційному суду Житомирської області через Корольовський районний суд м. Житомира протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя О. П. Сингаївський