Справа № 372/3038/16-ц Головуючий у І інстанції Кравченко М. В.
Провадження № 22-ц/780/1231/17 Доповідач у 2 інстанції Сушко Л. П.
Категорія 43 22.02.2017
УХВАЛА

Іменем України

22 лютого 2017 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

Головуючого судді: Сушко Л.П.,

суддів: Ігнатченко Н.В., Кашперської Т.Ц.,

при секретарі: Спеней І.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на заочне рішення Обухівського районного суду Київської області від 19 грудня 2016 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_2, третя особа: Служба у справах дітей Виконавчого комітету Обухівської міської ради Київської області про виселення, визнання дій неправомірними, -

ВСТАНОВИЛА:

У листопаді 2016 року позивач ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду з вищевказаним позовом, обґрунтовуючи його тим, що 23.01.2008 року між ним та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір №KIQ0GK00830078, відповідно до якого банк надав відповідачу кредит у вигляді кредитної лінії у розмірі 77000,00 доларів США строком до 21.01.2028року, а відповідач зобов'язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку встановлених кредитним договором. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_2 23.01.2008року уклали договір іпотеки відповідно до якого, відповідач передав в іпотеку нерухоме майно, а саме: квартиру загальною площею 55,70 кв.м., житловою площею 29,30 кв.м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1, яка належить відповідачу на праві власності на підставі договору купівлі - продажу. Відповідач у порушення норм закону та умов договору зобов'язання за кредитним договором не виконав. Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 06.02.2013 року на вказану вище квартиру було звернуто стягнення на предмет іпотеки в рахунок заборгованості за кредитним договором, яка становить 88466,13 доларів США. Вважає, що відповідачем було порушено умови договору іпотеки та зареєстровано доньку ОСОБА_3 у житловому приміщенні, що є предметом іпотеки з порушенням вимог законодавства. У зв'язку з цим просить визнати дії ОСОБА_2 щодо реєстрації у предметі іпотеки ОСОБА_3 неправомірними та вчиненими з порушенням умов законодавства та виселити неправомірно зареєстровану особу ОСОБА_3, яка зареєстрована та/або проживає у квартирі (предмет іпотеки), розташованої за адресою: АДРЕСА_1, зі зняттям з реєстраційного обліку органом МВС України, до повноважень якого входять питання громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб, компетенція якого територіально поширюється на адресу вказаного житлового будинку.

Заочним рішенням Обухівського районного суду Київської області від 19 грудня 2016 року в задоволені позову відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач ПАТ КБ «Приватбанк» просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі, посилаючись на його незаконність, необґрунтованість, порушення судом норм матеріального та процесуального права. Вважає, що суд не звернув увагу на те, що дана квартира була придбана за рахунок отриманих кредитних коштів, крім того банк своє згоди на вселення відповідача та її доньки не надавав.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Вирішуючи даний спір, суд першої інстанції обґрунтовував свої висновки тим, що позовні вимоги не узгоджуються із чинним законодавством України, позивач всупереч вимогам ст.ст.10,11,60 ЦПК України не довів позовні вимоги та достовірність обставин, покладених в основу позову, правове обґрунтування позову є неспроможним для спірних правовідносин, тому достатніх правових підстав для задоволення позову суд не вбачає.

Такі висновки суду відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Згідно ч.3 ст.47 Конституції України ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Згідно ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно ч.3 ст.9 ЖК Української РСР ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Згідно ст.109 ЖК Української РСР Виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. Допускається виселення в адміністративному порядку з санкції прокурора лише осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення або проживають у будинках, що загрожують обвалом.

Громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи,повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду.

Звернення стягнення на передане в іпотеку жиле приміщення є підставою для виселення всіх громадян, що мешкають у ньому, за винятками, встановленими законом. Після прийняття кредитором рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги, якщо сторонами не погоджено більший строк. Якщо громадяни не звільняють жиле приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове

виселення здійснюється на підставі рішення суду.

Виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики)банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення, є підставою для надання цим громадянам жилих приміщень з фондів житла для тимчасового проживання відповідно до статті 132-2 цього Кодексу. Відсутність жилих приміщень з фондів житла для тимчасового проживання або відмова у їх наданні з підстав, встановлених статтею 132-2 цього Кодексу, не тягне припинення виселення громадянина з жилого приміщення, яке є предметом іпотеки, у порядку, встановленому частиною третьою цієї статті.

Статтею 114 ЖК Української РСР врегульовано порядок виселення з наданням громадянам іншого жилого приміщення.

Згідно ч.1 ст.40 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом.

Згідно ч.2 ст.40 Закону України «Про іпотеку» після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.

Згідно ч. 1 ст. 6 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в України» громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які постійно або тимчасово проживають в Україні, зобов'язані протягом тридцяти календарних днів після зняття з реєстрації місця проживання та прибуття до нового місця проживання зареєструвати своє місце проживання. Батьки або інші законні представники зобов'язані зареєструвати місце проживання новонародженої дитини протягом трьох місяців з дня державної реєстрації її народження. Реєстрація місця проживання особи здійснюється в день подання особою документів. Реєстрація місця проживання за заявою особи може бути здійснена органом реєстрації з одночасним зняттям з попереднього місця проживання.

Встановлено, 23.01.2008 року між ПАТ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір №KIQ0GK00830078, відповідно до якого банк надав відповідачу кредит у вигляді кредитної лінії у розмірі 77000,00 дол. США строком до 21.01.2028 року, а відповідач зобов'язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку встановлених кредитним договором (а.с.6-8).

В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_2 23.01.2008 року було укладено договір іпотеки відповідно до якого, відповідач передав в іпотеку нерухоме майно, а саме: квартиру загальною площею 55,70 кв.м., житловою площею 29,30 кв.м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1, яка належить відповідачу на праві власності на підставі договору купівлі - продажу (а.с. 9-10).

В спірному житловому приміщенні з 06.03.2008року зареєстровані і проживають відповідач та її неповнолітня дочка ОСОБА_3, що підтверджується довідкою, паспортом (а.с. 13).

Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 06.02.2013 року на вказану вище квартиру було звернуто стягнення на предмет іпотеки, що підтверджується судовим рішенням (а.с. 11-12).

Встановлено, що позивач доказів щодо наявності у відповідача іншого житла не надав.

З урахуванням наведеного, колегія суддів, вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог про виселення та визнання дій неправомірними, оскільки позовні вимоги не узгоджуються із чинним законодавством України, позивач всупереч вимогам ст.ст.10,11,60 ЦПК України не довів позовні вимоги та достовірність обставин, покладених в основу позову, тому достатніх правових і фактичних підстав для задоволення позову не має.

Доводи апеляційної скарги про правомірність вимог про виселення, не ґрунтуються на вимогах закону, оскільки спірна квартира була придбана за рахунок отриманих кредитних коштів та передана в іпотеку, а тому правові підстави для виселення мешканців визначені ст.109 ЖК Української РСР, вимоги якої позивачем не були дотримані..

Доводи апеляційної скарги про те, що банк своєї згоди на вселення відповідача та її доньки не надавав, а відповідач цим самим порушив п. 18.7 договору іпотеки не заслуговують на увагу та спростовуються ч. 1 ст. 6 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в України».

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції викладених в рішенні не спростовують.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасовано з підстав, викладених у апеляційній скарзі. На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» відхилити.

Заочне рішення Обухівського районного суду Київської області від 19 грудня 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: