Справа № 563/637/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10.03.2017 року Корецький районний суд

Рівненської області

в складі: головуючого судді Сірака Д.Ю.

секретар судового засідання Степанюк Л.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Корець цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Лендком Симонів» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Селянське Агро», ОСОБА_1, третя особа Корецьке районне управління юстиції про визнання недійсним договору оренди землі,

в с т а н о в и в :

ТОВ «Лендком Симонів» звернувся до суду з позовом, вказуючи, що 15 квітня 2011 року між ними та ОСОБА_1 укладено договір оренди земельної ділянки площею 3,02 га., який зареєстровано 14 жовтня 2011 року в Управлінні Держкомзему у Корецькому районі. Даний договір укладено строком на 5 років з дня його державної реєстрації.

05 травня 2015 року незважаючи на діючий договір оренди землі відповідачі уклали договір оренди землі щодо вже орендованої ними земельної ділянки.08 грудня 2015 року Корецьким районним управлінням юстиції проведено державну реєстрацію зазначеного договору.

Укладення даного договору оренди землі призвело до порушення їхнього права як орендаря щодо користування земельною ділянкою.

А тому, просять суд, визнати недійсним договору оренди землі № б/н від 05 травня 2015 року укладеного між відповідачами про передачу в строкове користування земельної ділянки сільськогосподарського призначення, а також стягнути судовий збір.

В судове засідання представник позивача не з'явилась, але подала заяву в який просить справу слухати у її відсутності та позовні вимоги підтримала.

Представник відповідача ТОВ «Селянське Агро» та відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не з'явилися, хоча про місце й час проведення судового засідання були неодноразово належним чином повідомлені.

Представником відповідача ТОВ «Селянське Агро» на позов подано письмове заперечення, в якому вказує, що право оренди земельної ділянки в них виникає за спірним договором оренди з моменту, коли строк договору оренди, укладеного між ТОВ «Лендком Симонів» та ОСОБА_1 закінчиться. Твердження позивача щодо подвійної державної реєстрації права оренди на одну земельну ділянку спростовується відомостями з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Позивач втратив своє переважне право на поновлення договору оренди у звязку з відсутністю волевиявлення орендодавця. А тому в задоволенні позову просить відмовити.

Дослідивши письмові докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав.

15 квітня 2011 року між ТОВ «Лендком Симонів» та ОСОБА_1 було укладено договір оренди земельної ділянки, згідно якого останній передав позивачу в оренду належну йому на праві власності земельну ділянку площею 3,02 га., кадастровий номер :03:007:0030, сільськогосподарського призначення, що знаходиться на території Жадківської сільської ради Корецького району Рівненської області, строком на 5 років.

14 жовтня 2011 року даний договір зареєстровано в Управлінні Держкомзему у Корецькому районі Рівненської області, про що вчинено відповідний запис за № 01033.

Відповідно до п.39 Договору, розірвання договору оренди землі в односторонньому порядку не допускається.

Договір набирає чинності з дня реєстрації (п.8, п.43 Договору).

Згідно з положеннями ст.ст.125, 126 ЗК України, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Статтями 18, 20 ЗУ «Про оренду землі» (у редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин) договір оренди землі підлягає державній реєстрації, якщо такий договір укладений. Після державної реєстрації укладеного договору оренди землі він набирає чинності.

Підпунктом 6 п.2 ч.1 ст.4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухому майно та їх обтяжень» передбачено, що державній реєстрації прав підлягає право постійного користування та право оренди (суборенди) земельної ділянки. Статтею 2 цього ж Закону визначено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Учасники правочину, дійшовши згоди щодо всіх істотних умов договору оренди землі, складають і підписують відповідний письмовий документ, надаючи згоду встановленої форми.

Разом з тим цивільні права та обовязки, на досягнення яких було спрямоване волевиявлення сторін під час укладення договорів оренди, набуваються після відповідної державної реєстрації.

Виходячи з положень ст.638 ЦК України, ст.ст.125, 126 ЗК України, договір оренди землі набуває чинності з дня проведення його державної реєстрації. Такого висновку дійшов Верховний Суд України, виклавши правову позицію із цього питання у постанові від 13 червня 2016 року у справі №6-643цс16, яка відповідно до вимог ст.360-7 ЦПК України є обовязковою для всіх судів України; суди зобовязані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України.

Згідно із інформаційної довідки № 57574446 від 18 квітня 2016 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо субєкта, 08 грудня 2015 року Корецьким районним управлінням юстиції Рівненської області проведено державну реєстрацію договору оренди земельної ділянки між ТОВ «Селянське Агро» та ОСОБА_1 від 20 липня 2015 року.

Відповідно до договору від 05 травня 2015 року, ОСОБА_1 передав ТОВ «Селянське Агро» в оренду належну йому на праві власності земельну ділянку площею 3,02 га., кадастровий номер :03:007:0030, сільськогосподарського призначення, що знаходиться на території Жадківської сільської ради Корецького району Рівненської області, строком на 7 років.

У відповідності до ч.1 ст.202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обовязків.

Стаття 203 ЦК України передбачає, що зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Як вольова дія правочин являє собою поєднання волі та волевиявлення. Воля сторін полягає в їхній згоді взяти на себе певні обов'язки, вона повинна бути взаємною, двосторонньою і спрямованою на досягнення певної мети.

Згідно із ч.1 ст.215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч.1-3, 5, 6 ст.203 цього Кодексу.

Відповідно до вимог ст.ст.627, 629 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог ЦК України, інших актів цивільного судочинства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Договір є обовязковим для виконання сторонами.

Статтею 24 Закону України «Про оренду землі» передбачено обовязок орендодавця не вчиняти дій, які б перешкоджали орендареві користуватися орендованою земельною ділянкою.

Відповідно до ст.525 ЦК України, одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

За правилом ч.1 ст.651 ЦК України розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Аналогічне правило містить і ст.35 Закону України «Про орендну землі».

Статтею 27 Закону України «Про оренду землі» забезпечено права орендаря на орендовану ним земельну ділянку нарівні із захистом права власності на земельну ділянку відповідно до закону.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що на момент укладення оспорюваного договору оренди землі між ТОВ «Селянське Агро» та ОСОБА_1, діяв інший договір оренди тієї ж самої земельної ділянки, укладений між ТОВ «Лендком Симонів» та ОСОБА_1.

Тобто, укладенням договору оренди між ТОВ «Селянське Агро» та ОСОБА_1, останній в односторонньому порядку відмовився від виконання умов договору і виконання зобовязань за договором оренди, раніше укладеним з ТОВ «Лендком Симонів».

За таких обставин, суд приходить до висновку, що при укладанні 05 травня 2015 року оспорюваного договору оренди землі, сторонами недодержані вимоги ст.ст.203, 205 ЦК України та приписи Закону України «Про орендну землі», оскільки були укладені без попереднього розірвання договорів оренди земельних ділянок укладених між ТОВ «Лендком Симонів» та ОСОБА_1

А тому є всі підстави для визнання договору оренди від 05 травня 2015 року недійсним.

На підставі ст.88 ЦПК України з відповідачів підлягають до стягнення на користь позивача сплачені судові витрати.

За таких обставин позов підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст.10, 60, 79, 80, 209, 212-215 ЦПК України, суд

в и р і ш и в :

Позов задоволити повністю.

Визнати недійсним договір оренди землі № б/н від 05 травня 2015 року укладений між ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю «Селянське Агро» про передачу в строкове платне користування земельної ділянки сільськогосподарського призначення під кадастровим номером :03:007:0030.

Стягнути з ТОВ «Селянське Агро» на користь ТОВ «Лендком Симонів» судовий збір в розмірі 689 (шістсот вісімдесят дев'ять) грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Лендком Симонів» судовий збір в розмірі 689 (шістсот вісімдесят дев'ять) грн.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Рівненської області. Апеляційна скарга на рішення суду подається через Корецький районний суд Рівненської області протягом десяти днів з дня отримання його копії.

С у д д я :