Апеляційний суд Житомирської області
Справа №286/1414/16-ц Головуючий у 1-й інст. Невмержицький С. С.
Категорія 47 Доповідач Жигановська О. С.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 лютого 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого - судді Жигановської О.С.

суддів Коломієць О.С., Широкової Л.В.

при секретарі судового засідання Добровольській Т.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Житомирі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Овруцької міської ради, ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання рішення про передачу земельних ділянок у власність незаконним, визнання частково недійсним свідоцтва про право на спадщину

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Овруцького районного суду Житомирської області від 07 грудня 2016 року,-

в с т а н о в и л а :

У червні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду із названим позовом, вимоги якого в подальшому уточнила та просила визнати рішення виконавчого комітету Овруцької міської ради №195 від 30.06.1998 року про затвердження матеріалів встановлення меж і виготовлення державних актів на право приватної власності громадянам ОСОБА_4, ОСОБА_5 незаконним та скасувати його; визнати недійсними свідоцтва про право на спадщину за заповітом, отримані ОСОБА_3 та ОСОБА_2 в частині успадкування кожним із них земельних ділянок розміром 0,0411 га та 0,0411 га (а.с.115-117). В обґрунтування позову зазначила, що є власником квартири АДРЕСА_5 Після звернення до Овруцької міської ради Житомирської області із заявою про приватизацію земельної ділянки їй стало відомо, що уся прибудинкова територія перебуває у власності інших співвласників будинку, а саме ОСОБА_6 належить 0,0912 га, ОСОБА_7 -0,0458 га. Ще одна із співвласників ОСОБА_8 має у користуванні частину земельної ділянки, наданої для обслуговування будинку, на умовах оренди. Відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_2 набули право власності на частину спірної земельної ділянки на підставі свідоцтв про право на спадщину після смерті своїх батьків, яким, в свою чергу, ця земельна ділянка була надана на підставі рішення виконавчого комітету Овруцької міської ради №195 від 30.06.1998 року. Виходячи із наведеного, вважає, що її права порушені, так як вона також має право на земельну ділянку для обслуговування її частини будинку, тому просила задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Рішенням Овруцького районного суду Житомирської області від 07 грудня 2016 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду дійсним обставинам справи, просить згдане рішення скасувати, та ухвалити нове - про задоволення її позовних вимог у повному обсязі. Зокрема зазначає, що рішення Овруцької міської ради №195 від 30.06.1998 року прийнято із порушенням норм чинного на той час законодавства, так як відповідно до ст.67 ЗК України в ред. 1992 року розмір ділянок для обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд повинен бути не більше 0,1 га, а зазначеним рішенням ОСОБА_4 та ОСОБА_5 (попередні власники квартири АДРЕСА_1), виділено 0,0822 га замість 0,025 га, що призвело в подальшому до оформлення інших правочинів із порушенням чинного законодавства.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах, визначених ст.303 ЦПК України, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги, суд 1-ї інстанції виходив з того, що позивач не надала належних та допустимих доказів того, що оспорюваними рішенням органу виконавчої влади та свідоцтвами про право на спадщину були порушені її права.

Колегія суддів погоджується із таким висновком суду 1-ї інстанції, виходячи із наступного.

Із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право власності НОМЕР_1 є співвласником квартири АДРЕСА_5 (а.с.13).

Вказаний житловий будинок складається із чотирьох квартир. Іншими співвласниками цього будинку є ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8. Вказані обставини лише частково підтверджуються наявними у матеріалах справи доказами (а.с.10,60 зворот), проте не заперечуються сторонами.

Рішенням виконкому Овруцької міської ради Житомирської області від 22.01.1998 року №21 ОСОБА_4 та ОСОБА_5 /батькам відповідачів/ передано безкоштовно у приватну власність земельні ділянки по 0,03 га кожному, що були раніше надані громадянам у користування в межах міста Овруча у розмірах згідно з додатком №1 (а.с.94-96).

Рішенням виконкому Овруцької міської ради Житомирської області від 30.06.1998 року №195 затверджено матеріали по встановленню меж і виготовленню державних актів на право приватної власності гр.ОСОБА_4 та гр.ОСОБА_5 закріплено за кожним по 0,0411 га для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по вул.Сабурова, 41 у спільне користування. Внесено зміни в п.1,2 додатку до рішення виконкому від 22.01.1998 року №22 та вирішено передати ОСОБА_4 та ОСОБА_5 безкоштовно земельні ділянки у спільне користування по 0,0411 га кожному для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. Головному спеціалісту районного відділу земельних ресурсів доручено внести зміни в земельно-облікову документацію та дозволено Житомирському філіалу Інституту землеустрою виготовити державні акти вищезазначеним громадянам (а.с.106).

На підставі згаданого рішення ОСОБА_4 та ОСОБА_5 отримали Державні акти на право власності на земельні ділянки (а.с.14-15, 83).

05.11.2000 року помер ОСОБА_4, а 05.09.2005 року - ОСОБА_5 (а.с.77, 57).

Відповідачка ОСОБА_3 оформила право власності на спадкове майно після смерті матері ОСОБА_5, яка заповідала їй ? частину квартири АДРЕСА_2 та прилеглу земельну ділянку площею 0,0411 га (а.с.56 зворот, 58, 66-68). Відповідач ОСОБА_2 після смерті батька ОСОБА_4 отримав у спадщину ? частину квартири АДРЕСА_3 та прилеглу земельну ділянку площею 0,0411 га, проте право власності оформив тільки на будинок (а.с.84 зворот - 85 зворот).

В подальшому, 14.06.2006 року ОСОБА_3 отримала Державний акт на право власності на земельну ділянку загальною площею 0,0756 га серії НОМЕР_2 та на земельну ділянку загальною площею 0,0066 га серії НОМЕР_3, що розташовані за адресою АДРЕСА_4 (а.с.8-9).

15.06.2006 року відповідачі подарували ОСОБА_6 зазначені вище земельні ділянки та належні їм частини квартири (а.с.10-12).

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, ОСОБА_1 посилалась на те, що будучи співвласником згаданого житлового будинку, вона позбавлена можливості приватизувати свою частину земельної ділянки, оскільки інші співвласники вже приватизували всю земельну ділянку, яка належить до їхнього житлового будинку.

Погодитись з такими доводами неможливо з наступних мотивів.

Частина перша статті 15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) закріплює право кожної особи на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Положення цієї статті базуються на нормах Конституції України, які закріплюють обов'язок держави забезпечувати захист: прав усіх суб'єктів права власності і господарювання (стаття 13), захист прав і свобод людини і громадянина судом (частина перша статті 55).

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною другою цієї статті визначено перелік основних способів захисту цивільних прав і інтересів, серед яких і визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Згідно із частинами першою, другою статті 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Частиною 3 ст. 116 ЗК України передбачено, що безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян, одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності, в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

Згідно з ч. 5 ст. 116 ЗК України надання у користування земельної ділянки, що перебуває у власності або користуванні, провадиться лише після вилучення (викупу) її в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Як передбачено частиною першою статті 122 ЗК України, сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Відповідно до ч.1 ст. 81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі: а) придбання за договором купівлі-продажу, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; б) безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; в) приватизації земельних ділянок, що були раніше їм надані у користування; г) прийняття спадщини; д) виділення в натурі ( на місцевості) належної їм земельної частки ( паю).

Порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами встановлено ст.118 ЗК України, згідно з якою громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідної районної або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходження земельної ділянки.

Відповідно до ч.ч.7,8 ст.118 ЗК України підставою відмови у наданні дозволу відповідною місцевою державною адміністрацією на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки може бути лише невідповідність місця розташування бажаного об'єкта приватизації вимогам законів або прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів.

Відповідно до статті 12 Земельного кодексу України до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить, зокрема, розпорядження землями територіальних громад.

Пунктом 34 статті 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» визначені повноваження сільських, селищних та міських рад у галузі вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин. Дані питання вирішуються виключно на пленарних засіданнях. Таким чином, законодавством передбачено, що способом волевиявлення ради, яка здійснює право власності від імені відповідної територіальної громади щодо регулювання земельних відносин, є прийняття рішення сесії.

Таким чином, громадянин, який бажає реалізувати своє право на приватизацію земельної ділянки, повинен звернутись із заявою до відповідної районної або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходження земельної ділянки /у даному випадку до Овруцької міської ради/, а остання, в свою чергу, прийняти відповідне рішення.

Докази, які би підтверджували дотримання ОСОБА_1 вказаної процедури та прийняття Овруцькою міською радою рішення про відмову у приватизації спірної земельної ділянки, оформлене відповідно до вимог п.34 ст.26 статті 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», відсутні. Вказані обставини підтверджуються, зокрема, і Овруцькою міською радою (а.с.14).

За таких обставин, вимоги ОСОБА_1 щодо оспорення рішення органу виконавчої влади в частині надання частини земельної ділянки іншим співвласникам житлового будинку та свідоцтв про право на спадщину на цю земельну ділянку, є передчасними.

Крім того, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Механізм встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками визначено Інструкцією про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, затвердженої наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 18.05.2010 №376, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 16.06.2010 за № 391/17686.

Позивачкою не надано жодного доказу, який би підтверджував розмір земельної ділянки, що закріплений у встановленому законом порядку за будинком АДРЕСА_2 Згідно відповіді Овруцької міської ради №02-16/259 від 27.02.2017 року інформація щодо закріплення земельної ділянки за вказаним будинком відсутня. Відповідно до відомостей, що містяться в матеріалах інвентарної справи на вказаний житловий будинок, фактичний загальний розмір земельної площі присадибної ділянки становить 1943 кв.м. Разом з тим, документація стосовно даної земельної ділянки до КП «Коростенське МБТІ» не передавалась (а.с.216-218). Відсутня така інформація і у відділі Овруцького району ГУ Держгеокадастру в Житомирській області (а.с.220).

Вказані обставини окремо унеможливлюють перевірку законності передачі частини спірної земельної ділянки іншим співвласникам будинку.

Враховуючи наведене, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, підстав для скасування рішення не вбачається.

Керуючись ст.ст.209, 218, 303, 304, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Овруцького районного суду Житомирської області від 07 грудня 2016 року без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: Судді: