У х в а л а

іменем україни

22 лютого 2017 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

ДемяносоваМ.В.,

МаляренкаА.В.,

СтупакО.В.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа - Орган опіки та піклування Лисичанської міської ради, про визначення часу зустрічі з дитиною, заборону виїзду дитини за межі України без згоди батька, за касаційною скаргоюОСОБА_2 на рішення апеляційного суду Луганської області від 01 березня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що з 31 жовтня 2007 року сторони перебували у шлюбі. ІНФОРМАЦІЯ_1 в них народилася донька - ОСОБА_3. На теперішній час позивач мешкає в Йорданії, а відповідач з дитиною в м. Лисичанську Луганської області.

Відповідач забороняє йому бачитися з дитиною та брати участь у її вихованні, а тому позивач просив визначити йому час спілкування з дитиною з 17-00 до 19-00 год кожен вівторок та четвер, з 11-00 до 19-00 год суботу та неділю кожного першого та третього тижня кожного місяця з можливістю відвідування культурно-масових, спортивних, оздоровчих, розважальних заходів та закладів без присутності матері дитини, та надання можливості спільного відпочинку з донькою виїздом до місць відпочинку та оздоровлення без присутності матері дитини, кожні перші 45 діб літніх канікул та кожні 7 діб зимових канікул.

Крім того, посилаючись на вимоги ст.ст. 150, 160 СК України, ст. 313 ЦК України та ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України громадян України» позивач просив заборонити відповідачу вивозити дитину без його згоди за межі України до досягнення дитиною шістнадцяти років.

Рішенням Лисичанського міського суду Луганської області від 16 листопада 2015 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Луганської області від 01 березня 2016 року рішення Лисичанського міського суду Луганської області від 16 листопада 2015 року змінено.

Позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Визначено час спілкування ОСОБА_1 з донькою ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, з 11-00 годин до 19-00 годин суботу та неділю кожного першого та третього тижня кожного місяця з можливістю відвідування культурно-масових, спортивних, оздоровчих, розважальних заходів та закладів без присутності матері дитини.

В іншій частині рішення залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення апеляційного суду, мотивуючи свою вимогу порушенням судом норм процесуального права й неправильним застосуванням норм матеріального права, та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Частково скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи в скасованій частині нове рішення про визначення часу зустрічі з дитиною апеляційний суд виходив із спором, який виник між сторонами з цього приводу та інтересів дитини.

Судами встановлено, що сторони перебували у шлюбі, зареєстрованому 31 жовтня 2007 року. Прізвище після реєстрації шлюбу: чоловіка - ОСОБА_1 , дружини ОСОБА_2 ( а.с.4).

Відповідно до свідоцтва про народження серія НОМЕР_1 батьками ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 зазначено ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (а. с. 8).

Рішенням Лисичанського міського суду Луганської області від 22 лютого 2013 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано (а. с. 53).

Згідно з копією посвідки НОМЕР_2 на постійне проживання місце проживання ОСОБА_1, громадянина Йорданії, ІНФОРМАЦІЯ_2, зареєстровано АДРЕСА_1, 11 червня 2013 року. 12 червня 2013 року він знятий з реєстрації та зареєстрований АДРЕСА_2 - 20 червня 2013 року.

Заочним рішенням Лисичанського міського суду Луганської області від 16 липня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_2 про стягнення аліментів задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі ј частини з усіх видів його доходів щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму , встановленого для дитини відповідного віку, починаючи з 24 червня 2015 року і до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_1.

Відповідно до ст. 159 СК Україниякщо той з батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий з батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання, тощо), місце та час їхнього спілкування, з урахуванням її, стану здоров'я дитини, поведінки батьків, а також інших обставин, що мають істотне значення. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною в присутності іншої особи.

Згідно з ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч. 7, 8 ст. 7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з найкращого забезпечення інтересів дітей.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, апеляційний суд правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування суду норм матеріального права і порушення норм процесуального права при його ухваленні та в основному зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 відхилити, рішення апеляційного суду Луганської області від 01 березня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: М.В. Дем'яносов

А.В.Маляренко

О.В. Ступак