02 березня 2017 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:
Євтушенко О.І., КадєтовоїО.В., Мостової Г.І.,
розглянувши в попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про відновлення межі земельної ділянки та зобовʼязання вчинити дії,
за зустрічним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про відновлення межі між земельними ділянками,
за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 29 червня
2016 року та рішення апеляційного суду Київської області від 24 жовтня
в с т а н о в и л а:
У грудні 2014 року ОСОБА_4 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_5 про відновлення межі земельної ділянки та зобовʼязання вчинити дії.
ОСОБА_4 на обґрунтування позовних вимог зазначала, що вона є власником земельної ділянки площею 0,379 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1. Вказувала, що її сусідка ОСОБА_5, яка євласником земельної ділянки, що розташована за адресою: АДРЕСА_2, у червні 2012 року без будь-якого погодження з позивачем демонтувала існуючу огорожу між їхніми спірними земельними ділянками з метою встановлення бетонного паркану. ОСОБА_5 неодноразово знищувались межові знаки між спірними земельними ділянками, що змусило ОСОБА_4 звернутися до КП Центр розвитку та інвестицій Васильківського району яке тричі проводило роботи із виносу в натурі поворотних точок відповідно до координат, що містились в технічній документації та встановлювались межові знаки між їх земельними ділянками.
Під час виготовлення збірного кадастрового плану земельних ділянок за адресою: АДРЕСА_2 та АДРЕСА_1, в результаті проведеної роботи була виявлена накладка існуючих фактичних меж їх земельних ділянок.
Рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 14 серпня 2014 року позовні вимоги ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про повернення самовільно зайнятої земельної ділянки, відновлення меж земельної ділянки задоволено. Відновлено межу між земельними ділянками, що розташовані за адресою: АДРЕСА_2 (кадастрові номери НОМЕР_1 та НОМЕР_2) та земельними ділянками, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 (кадастрові номери НОМЕР_3 та НОМЕР_4 відповідно до даних земельно-кадастрової документації, що містяться в акті про перенесення в натурі (на місцевість) меж земельної ділянки від 27 липня 2012 року, складеного Комунальним підприємством «Центр розвитку та інвестицій Васильківського району» та зобов'язано ОСОБА_5 повернути ОСОБА_4 самовільно зайняту земельну ділянку площею 0,0062 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

11 грудня 2014 року у присутності ОСОБА_5 державними виконавцями відділу ДВС Васильківського МРУЮ із залученням відповідних спеціалістів вищевказане рішення суду було виконано, а саме: відновлено межові знаки та повернуто самовільно захоплену частину земельної ділянки про що було складено акт державного виконавця від

11 листопада 2014 року та винесено постанову про закінчення виконавчого провадження.

ОСОБА_4 вказувала, що 24-25 квітня 2015 року ОСОБА_5 почала встановлювати бетонний паркан на межі між їх земельними ділянками чим порушила межу між їх земельними ділянками отже вона повторно захопила частину земельної ділянки ОСОБА_4 та самовільно знищила частину межових знаків.

Ураховуючи наведене, з урахування уточнених позовних вимог, ОСОБА_4 вважала що межа між їх земельними ділянками та відповідні межові знаки повинні бути відновлені за рахунок ОСОБА_5, а тому просила відновити межу між земельними ділянками, що розташовані за адресою: АДРЕСА_2 (кадастрові номери НОМЕР_1 та НОМЕР_2) та земельними ділянками, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 (кадастрові номери НОМЕР_3 та НОМЕР_4) відповідно до даних земельно-кадастрової документації, що містяться в акті про перенесення в натурі (на місцевість) меж земельної ділянки від 27 липня 2012 року, складеного Комунальним підприємством «Центр розвитку та інвестицій Васильківського району», зобов'язати ОСОБА_5 повернути ОСОБА_4 самовільно зайняту земельну ділянку площею 0,0006 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, зобов'язати демонтувати самовільно збудований паркан довжиною 17,41 м., зведений на земельній ділянці ОСОБА_4 та відшкодувати витрати по оплаті експертизи в розмірі 9 216 грн.

У березні 2016 року ОСОБА_5 звернулась до суду із зустрічними позовними вимогами до ОСОБА_4 про відновлення межі між земельними ділянками.

ОСОБА_5 на обґрунтування заявлених зустрічних позовних вимог зазначала, що під час розгляду справи була призначена та проведена експертиза в результаті якої експертом зокрема встановлено порушення землекористування по відношенню до ОСОБА_5 та було виявлено що частково межа між земельними ділянками визначена встановленими дерев'яними кілочками та у точці 25 встановлений дерев'яний кілок. Вказувала, що ОСОБА_4 вказує що даний деревяний кілок є поворотньою точкою № 3 що винесена відповідно до акта винесення меж в натурі від 27 лютого 2012 року. Експертом встановлено, що деревяний кілок встановлений із порушеннями, зокрема він зміщений в бік земельної ділянки ОСОБА_5 на 0,27 см, що свідчить про порушенням ОСОБА_4 межі між земельними ділянками та порушення порядку користування, оскільки остання наполягає на тому що даний деревяний кілок є поворотньою точкою № 3 яка встановлена відповідно до акта винесення меж в натурі (на місцевості) меж земельної ділянки від 27 лютого 2012 року. Крім того експертом встановлено, що станом на час дослідження фактичний порядок користування земельною ділянкою, що належить ОСОБА_5 не відповідає правовстановлюючим документам та акта про перенесення в натурі (на місцевості) меж земельної ділянки від 10 липня 2012 року та невірно відновлену межу між спірними земельними ділянками шляхом встановлення межових знаків у вигляді дерев'яних кілочків отже оскільки він встановлений з порушеннями він повинен бути демонтований. Також під час розляду справи для усунення розбіжностей та забезпечення мирного врегулювання спору між сторонами нею було здійснено із залученням спеціалістів відновлення меж земельної ділянки в натурі, із винесеними межами погодився і представник відповідача який був присутній при цьому.

Ураховуючи наведене, з урахуванням збільшених позовних вимог, ОСОБА_5 просила відновити межу між земельними ділянками, що розташовані за адресою: АДРЕСА_2 (кадастрові номери НОМЕР_1 та НОМЕР_2) та земельними ділянками, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 (кадастрові номери НОМЕР_3 та НОМЕР_4 відповідно до даних земельно-кадастрової документації, що містяться в акті про перенесення в натурі (на місцевість) меж земельної ділянки від 10 липня 2012 року, складеним ПП «Проектземсервіс» шляхом демонтажу межового знаку який визначений висновком експерта за результатами проведеної судової земельно-технічної експертизи від 22 грудня 2015 року № 12607/15-41 як встановлений із порушеннями та позначений експертом як точка 25 та стягнути витрати на проведення суміжних меж їх земельних ділянок в розмірі 2 000 грн.

Рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 29 червня 2016 року позовні вимоги ОСОБА_4 задоволено частково. Зобовʼязано ОСОБА_5 повернути ОСОБА_4 самовільно зайняту земельну ділянку площею 0,0006 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, та демонтувати самовільно збудований паркан довжиною 17,41 м., який зведено на земельній ділянці ОСОБА_4 Стягнуто з ОСОБА_5 на користь держави судовий збір в розмірі 458 грн 80 коп. Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 витрати, повʼязані із проведенням експертизи в розмірі 4 608 грн. В задоволені іншої частини позовних вимог відмовлено. В задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_5 відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Київської області від 24 жовтня 2016 року рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від

29 червня 2016 року в частині вирішення питання про розподіл судових витрат скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення, яким стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 судові витрати за проведення судової експертизи в розмірі 6 144 грн. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати оскаржувані судові рішення в частині відмови в задоволенні позовних вимог

ОСОБА_4 та ухвалити в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_4 задовольнити в повному обсязі, мотивуючи свої вимоги неправильним застосуванням судами норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У звʼязку із цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, законність судових рішень в межах касаційного оскарження, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_4, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив із того, що ОСОБА_5 паркан встановлено самовільно, його місце розташування не погоджено з суміжним землевласником ОСОБА_4

Судами попередніх інстанцій встановлено, щоОСОБА_4 є власником земельної ділянки 0,379 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1, що підтверджується державним актом на право приватної власності на землю серії НОМЕР_5.

Рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 09 січня 2013 року, яке набрало законної сили 21 січня 2013 року, та ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 04 березня

2013 року, за ОСОБА_5 визнано право власності на земельну ділянку площею 0,250 га, кадастровий НОМЕР_1, що розташована за адресою: АДРЕСА_2, та на земельну ділянку площею 0,348 га кадастровий

НОМЕР_2, що розташована за адресою: АДРЕСА_2.

Рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 14 серпня 2014 року позовні вимоги ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про повернення самовільно зайнятої земельної ділянки, відновлення меж земельної ділянки задоволено. Відновлено межу між земельними ділянками, що розташовані за адресою: АДРЕСА_2 (кадастрові номери НОМЕР_1 та НОМЕР_2) та земельними ділянками, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 (кадастрові номери НОМЕР_3 та НОМЕР_4) відповідно до даних земельно-кадастрової документації, що містяться в акті про перенесення в натурі (на місцевість) меж земельної ділянки від 27 липня 2012 року, складеного Комунальним підприємством «Центр розвитку та інвестицій Васильківського району» та зобов'язано ОСОБА_5 повернути ОСОБА_4 самовільно зайняту земельну ділянку площею 0,0062 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Відповідно до постанови про закінчення виконавчого провадження від 24 грудня 2014 року виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2/362/442 виданого 01 вересня 2014 року Васильківським міськрайонним судом Київської області про встановлення меж між земельними ділянками кадастровий номер НОМЕР_3 та НОМЕР_4, що належить на праві власності ОСОБА_5 та ОСОБА_4 закінчено, оскільки рішення суду виконано фактично.

Згідно висновку експерта за результатами проведення судової земельно-технічної експертизи № 12607/15-41 від 22 грудня 2015 року, зокрема станом на час дослідження фактичний порядок користування земельною ділянкою, що належить ОСОБА_4, не відповідає правовстановлюючим документам на дану ділянку, а також акту про перенесення в натуру (на місцевість) меж земельної ділянки від 27 липня 2012 року. Станом на час дослідження фактичний порядок користування земельними ділянками, що належить ОСОБА_5, не відповідає правовстановлюючим документам на ці ділянки, а також акту про перенесення в натуру (на місцевість) меж земельної ділянки від 10 липня 2012. Існує порушення землекористування, зокрема порушення меж та накладення земельних ділянок ОСОБА_4 та ОСОБА_5 відповідно до правовстановлюючих документів на ці земельні ділянки та вимог нормативно-правових актів, а також має місце фактичного накладання земельної ділянки, що належить ОСОБА_5 на земельну ділянку, що належить ОСОБА_4 площа накладання становить, 0,0006 га. Фактичне місцезнаходження бетонного паркану, встановленого між земельними ділянками ОСОБА_5 та ОСОБА_4 не відповідає межі між земельними ділянками ОСОБА_5 та ОСОБА_4 відповідно до технічної документації на їх земельні ділянки. ОСОБА_5 не вірно відновила межу між земельними ділянками шляхом встановлення бетонної огорожі згідно висновку експерта за результатами проведення земельно-технічної експертизи від 09 липня 2014 року за № 3059/14-41. Не вірно відновлено межу між земельними ділянками ОСОБА_5 та

ОСОБА_4 шляхом встановлення межових знаків у вигляді деревʼяних кілочків.

На замовлення ОСОБА_5 ТОВ «Агентство землеустрою «Аршин» була розроблена технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) ОСОБА_5 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) та для ведення особистого селянського господарства в АДРЕСА_2. Згідно акта приймання-передачі межових знаків на зберігання від 27 травня 2016 року, межі земельної ділянки за кадастровим номером НОМЕР_1 (загальною площею 0,250 га, цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд) яка знаходиться Київська область Васильківський район закріплені в натурі (на місцевості) межовими знаками в кількості 4 шт. Згідно абрису меж земельної ділянки АДРЕСА_2 -опис меж: від Г до А ОСОБА_4 Згідно відміткою на акті приймання-передачі межових знаків з точками по лінії А-Г згоден -ОСОБА_4

Згідно акта приймання-передачі межових знаків на зберігання від

27 травня 2016 року, межі земельної ділянки за кадастровим номером НОМЕР_2 (загальною площею 0,3486 га, цільове призначення для ведення особистого селянського господарства), яка знаходиться за адресою: Київська область Васильківський район закріплені в натурі (на місцевості) межовими знаками в кількості 3 шт. Згідно абрису меж земельної ділянки АДРЕСА_2 - опис меж: від Г до А

ОСОБА_4 Згідно відмітки на акті приймання-передачі межових знаків лінія А-Г згоден - ОСОБА_4

За змістом ст. ст. 106, 107 ЗК України власник земельної ділянки має право вимагати від власника сусідньої земельної ділянки сприяння встановленню твердих меж, а також відновленню межових знаків у випадках, коли вони зникли, перемістились або стали невиразними. Види межових знаків і порядок відновлення меж визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері земельних відносин. Витрати на встановлення суміжних меж несуть власники земельних ділянок у рівних частинах, якщо інше не встановлено угодою між ними.Основою для відновлення меж є дані земельно-кадастрової документації. У разі неможливості виявлення дійсних меж їх встановлення здійснюється за фактичним використанням земельної ділянки. Якщо фактичне використання ділянки неможливо встановити, то кожному виділяється однакова за розміром частина спірної ділянки. У випадках, коли в такий спосіб визначення меж не узгоджується з виявленими обставинами, зокрема з встановленими розмірами земельних ділянок, то межі визначаються з урахуванням цих обставин.

Статтею 152 ЗК України визначено способи захисту прав на земельні ділянки, зокрема, Держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю.Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів.

Відповдіно до ч. ч. 4, 5 ст. 373 ЦК України власник земельної ділянки має право використовувати її на свій розсуд відповідно до її цільового призначення. Власник земельної ділянки може використовувати на свій розсуд все, що знаходиться над і під поверхнею цієї ділянки, якщо інше не встановлено законом та якщо це не порушує прав інших осіб.

Згідно із ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Статтею 376 ЦК України, встановлено, що якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок.

Ураховуючи наведене, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, встановив, що факт відновлення межі спірних земельних ділянок не заперечувався і сторонами по справі при цьому обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню відповідно до ч. 1 ст. 61 ЦПК України а тому в частині відновлення межі між земельними ділянками, що розташовані за адресою: АДРЕСА_2 (кадастрові номери НОМЕР_1 та НОМЕР_2) та земельними ділянками, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 (кадастрові номери НОМЕР_3 та НОМЕР_4) відповідно до даних земельно-кадастрової документації, що містяться в акті про перенесення в натурі (на місцевість) меж земельної ділянки від 27 липня 2012 року, складеного Комунальним підприємством «Центр розвитку та інвестицій Васильківського району» суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку про відмову в задоволенні цих позовних вимог.

При цьому, відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Таким чином, суд апеляційної інстанції вирішуючи питання про стягнення судових витрат, врахував вимог ч. 1 ст. 88 ЦПК України щодо пропорційності присудження судових витрат позивачеві в залежності від розміру задоволених позовних вимог, а тому дійшов обґрунтованого висновку про стягнення витрат за проведення судової експертизи понесені ОСОБА_4 в розмірі 6 144 грн, що становить 2/3 частини позовних вимог.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а лише зводяться до переоцінки доказів.

Перевіривши доводи касаційної скарги, суд касаційної інстанції дійшов висновку про відхилення касаційної скарги та залишення без змін рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 29 червня

2016 року та рішення апеляційного суду Київської області від 24 жовтня

2016 року в частині відмовив задоволенні позовних вимог ОСОБА_4, тому що судові рішення в цій частині законні та обґрунтовані.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись статтями 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від

29 червня 2016 року та рішення апеляційного суду Київської області від

24 жовтня 2016 року в частині відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_4, в справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про відновлення межі земельної ділянки та зобовʼязання вчинити дії за зустрічним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про відновлення межі між земельними ділянками залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:О.І. Євтушенко О.В. Кадєтова Г.І. Мостова