Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 лютого 2017 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Рівненської області в складі:

головуючого судді Ковальчук Н.М.,

суддів Гордійчук С.О., Шеремет А.М.,

секретар судового засідання Мельник С.Ю.,

з участю: позивачки ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2,

представника відповідача адвоката ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2, подана його представником адвокатом ОСОБА_3 на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 14 грудня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів,

в с т а н о в и л а :

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 14 грудня 2016 року вказаний позов задоволено частково. Шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, зареєстрований 14 лютого 2009 року у Відділі реєстрації актів цивільного стану Млинівського районного управління юстиції, актовий запис № 08, розірвано. Малолітніх синів: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, залишено на виховання з матірю. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання синів ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, по 1 000 гривень на кожну дитину щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 22 вересня 2016 року і до досягнення дітьми повноліття. Рішення допущено до негайного виконання у межах платежу за один місяць. Вирішено питання про судові витрати.

Вважаючи рішення суду в частині стягнення аліментів незаконним, таким, що ухвалене із невідповідністю висновків суду фактичним обставинам справи, та з невірним застосуванням норм матеріального та процесуального права, представник ОСОБА_2 адвокат ОСОБА_3 оскаржив його в апеляційному порядку. В поданій апеляційній скарзі вказує, що місцевим судом при визначенні розміру аліментів не було враховано матеріальне становище платника аліментів, зокрема того, що він є безробітним, змушений допомагати батькам, котрі є пенсіонерами, до того ж батько інвалід ІІІ групи. Додає, що позивачка натомість є матеріально забезпеченою людиною: працює на посаді керівника відділення комерційного банку, проживає в квартирі, яка є власністю відповідача. Звертає увагу, що протягом шестирічного перебування позивачки у декретній відпустці, саме відповідач забезпечував сімю, працюючи на двох-трьох роботах одночасно. Зазначає, що виходячи з положень ст. 180 СК України та враховуючи прожитковий мінімум на дітей відповідного віку, суд фактично поклав обовязок по утриманню дітей повністю на нього одного. З наведених міркувань просить рішення суду змінити, стягнувши з відповідача на користь

__________________________________________________________________________Справа № 569/12170/16-ц Головуючий в суді І інстанції ОСОБА_6

Провадження № 22-ц 787/315/2017 Суддя-доповідач ОСОБА_7 позивачки на утримання їхніх дітей аліменти в розмірі по 500 грн. щомісячно на кожну дитину.

В частині задоволення позовних вимог про розірвання шлюбу та залишення на проживання дітей сторін із матірю рішення суду першої інстанції не оскаржене, а тому, у відповідності до ч. 1 ст. 303 ЦПК України та розяснень п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 12 від 24 жовтня 2008 року "Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку" апеляційним судом не перевіряється.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції правильно виходив із передбаченого законом обовязку батьків утримувати дітей до досягнення ними повноліття, а також врахував матеріальне становище відповідача, мінливий характер його доходів, визначивши аліменти в твердій грошовій сумі.

На підтвердження даних висновків в рішення суду містяться необхідні доводи та обґрунтування, з якими погоджується і колегія суддів апеляційного суду.

Покликання апеляційної скарги не спростовують законних висновків суду та були предметом дослідження в суді першої інстанції.

Судом встановлено, що сторони по справі є батьками двох неповнолітніх дітей: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 5, 6).

Після розірвання шлюбу між сторонами рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 14 грудня 2016 року, яке в цій частині не оскаржене та набрало законної сили, діти сторін залишені на проживання з позивачкою.

У відповідності до ст. 180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

При визначенні розміру аліментів суд, згідно вимог ст. 182 СК України, має враховувати стан здоровя та матеріальне становище дитини, стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина та інші обставини, що мають значення для справи.

Частиною 3 ст. 181 СК України встановлено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Аліменти у твердій грошовій сумі визначаються у разі, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявністю інших обставин, що мають істотне значення для справи (ч.1 ст. 184 СК України).

Постановляючи рішення, місцевий суд врахував зазначені в ст. 182 СК України обставини, а також встановлений законом прожитковий мінімум на дитину відповідного віку, і прийшов до правильного висновку про задоволення позову, стягнувши з відповідача аліменти на утримання неповнолітніх дітей в розмірі по 1 000 грн. щомісячно.

Доводи апеляційної скарги про те, що відповідач не має змоги сплачувати аліменти у визначеному судом розмірі не заслуговують на увагу суду, оскільки вони не підтверджені належними доказами.

Колегія суддів також враховує і той факт, що платник аліментів є фізично здоровою особою працездатного віку та не позбавлений можливості працевлаштуватися таким чином, щоб мати можливість забезпечувати своїх дітей у необхідному розмірі.

Разом з тим, колегія суддів вважає за необхідне виключити із резолютивної частини рішення посилання на те, що встановлений розмір аліментів у сумі по 1 000 грн. щомісячно не повинен бути меншим 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, як таке, що суперечить вимогам чинного законодавства. Так, відповідно до ч.2 ст. 182 СК України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу.

Зважаючи на те, що місцевий суд припустився помилок суду при застосуванні норм матеріального права, колегія суддів апеляційного суду приходить до переконання про необхідність зміни рішення.

Керуючись ст.ст. 180, 182, 184, 192 СК України, ст.ст. 303, 307, 309, 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, подану його представником адвокатом ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 14 грудня 2016 року змінити, включивши з резолютивної частини слова «але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку».

В решті рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня проголошення.

Головуючий суддя підпис ОСОБА_7

Судді: підпис ОСОБА_8

підпис ОСОБА_9

Копія вірна: суддя-доповідач ОСОБА_7М