АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/2627/17 Головуючий 1 інст. Бондарєва І.В.
Справа № 645/331/17 Доповідач - Кісь П.В.
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 квітня 2017 року Апеляційний суд Харківської області у складі:

головуючого Кіся П.В.,

суддів: - ОСОБА_1,

- ОСОБА_2,

за участю секретаря Сементовської О.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на ухвалу Фрунзенського районного суду м. Харкова від 17 лютого 2017 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про усунення перешкод в користуванні майном, -

ВСТАНОВИВ:

27.01.2017 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5 та ОСОБА_4 про усунення перешкод в користуванні майном в якому просив усунути перешкоду у користуванні квартирою шляхом виселення з неї відповідачів та інших осіб, що проживають з ними із одночасним вселенням в неї позивача, вказуючи, що він є власником квартири АДРЕСА_1, однак відповідачі його вимогу звільнити квартиру, на яку він набув право власності, не виконують.

Ухвалою від 30.01.2017 року Фрунзенський районний суд м. Харкова позовну заяву залишив без руху строком на 5 днів для сплати судового збору, вказуючи, що позивачу, необхідно доплатити 640 грн. судового збору, так як позивачем сплачено лише 1280 грн. судового збору, з розрахунку як за дві позовні вимоги, тоді як позов ОСОБА_3 складається з трьох позовних вимог немайнового характеру.

Ухвалою від 17.02.2017 року суд визнав позовну заяву не поданою та такою, що підлягає поверненню позивачеві.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати ухвалу Фрунзенського районного суду м. Харкова від 17.02.2017 року, як незаконну та необґрунтовану, а справу повернути до суду першої інстанції для вирішення питання про відкриття провадження.

Перевіривши законність та обґрунтованість оскарженого позивачем судового рішення, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково за таких підстав.

Постановляючи ухвалу 17.02.2017 року про повернення позовної заяви, суд виходив з того, що в позовній заяві ОСОБА_3 обєднано три вимоги немайнового характеру, за які необхідно сплатити судовий збір за кожну вимогу, а позивач сплатив лише за дві і не виконав вимогу про усунення недоліків та доплату судового збору у сумі 640 грн. як зазначено в ухвалі від 30.01.2017 року, копію якої ОСОБА_3 отримав 06.02.2017 року.

При цьому суд виходив із того, що вимога про виселення відповідачів ОСОБА_5 та ОСОБА_4 це дві вимоги немайнового характеру, а третя це про вселення позивача.

Однак, з такою ухвалою колегія судів погодитись не може у звязку з неправильним застосуванням судом матеріального і процесуального права.

Згідно ст. 121 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 119 і 120 цього Кодексу, або не сплачено судовий збір, постановляє ухвалу, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків, який не може перевищувати п'яти днів з дня отримання позивачем ухвали.

Правові засади справляння судового збору, платники, обєкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначені Законом України «Про судовий збір».

Згідно ч.3 ст.6 Закону України «Про судовий збір» у разі коли в позові обєднані дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру.

Суд помилково вважав, що прохання позивача про виселення з житлового приміщення відповідача ОСОБА_5 і відповідача ОСОБА_4 це дві вимоги немайнового характеру.

ЦПК України і Закон України «Про судовий збір» не містять положень, які б давали підстав розподіляти на декілька одну і ту ж позовну вимогу ще й в залежності від кількості відповідачів.

За таких обставин висновок суду про неповну сплату судового збору не відповідає вимогам закону.

З доводом апелянта про необґрунтованість ухвали апеляційний суд не погоджується, оскільки суд свої висновки в ухвалі обґрунтував, хоча при цьому неправильно застосував норму матеріального і процесуального права.

Крім того, поза увагою суду залишилась та обставина, що прохальна (резолютивна) частина позовної заяви про виселення містить вимогу про виселення невизначеного кола осіб.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п. 4 ч. 2 ст. 307, п.п. 3,4 ст. 311, ст.ст. 313-315, 317, 319, 324 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Ухвалу Фрунзенського районного суду м. Харкова від 17 лютого 2017 року скасувати.

Справу направити до суду першої інстанції для вирішення питань передбачених ст.ст. 121, 122 ЦПК України

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення, касаційному оскарженню, згідно ст.324 ЦПК України, не підлягає.

Головуючий П.В. Кісь

Судді: О.А. Кружиліна

ОСОБА_2