У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 травня 2017 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Рівненської області в складі:

головуючий суддя: Хилевич С.В.

судді: Григоренко М.П., Шеремет А.М.

секретар судового засідання: Шептицька С.С.

за участі: сторін,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дубровицького районного суду від 15 лютого 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

в с т а н о в и л а:

Рішенням Дубровицького районного суду від 15 лютого 2017 року зазначений позов задоволено частково: стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 11 310,92 гривень в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, 500 гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди та 551,20 гривень судового збору.

В задоволенні решти вимог позивачу відмовлено.

У поданій на рішення суду в частині відшкодування матеріальної шкоди апеляційній скарзі позивач покликався на його незаконність та необґрунтованість через невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильну оцінку наданим доказам та порушення норм матеріального права.

На її обґрунтування зазначав про помилковість оцінки доказів у справі, адже підприємець ОСОБА_3 не мав права досліджувати стан пошкодженого автомобіля 25 серпня 2016 року. Так, сертифікат суб'єкта оціночної діяльності № 698/16 виданий йому лише 13 вересня 2016 року. Тому вважає неправильним висновок суду, що при проведенні автотоварознавчого дослідження ОСОБА_3 правомірно проводив оціночну діяльність на підставі свідоцтва оцінювача НОМЕР_2 від 14.02.2009 року, яке після спливу його дії було замінено сертифікатом від 13.09.2016 року. З 14.02.2012 року по 12.09.2016 року він не мав права проводити оцінку транспортних засобів.

Огляд транспортного засобу проводився не в приміщенні станції технічного обслуговування, а вдома у позивача. Він же не був присутнім при складанні протоколу огляду транспортного засобу, перебував у відрядженні, а тому не мав можливості подати свої заперечення. Оцінювачем неправильно проведено калькуляцію відновлювального ремонту автомобіля, наведені неправдиві дані щодо характеру механічних пошкоджень автомобіля, вартість ремонту значно завищена і включає ряд робіт, що взагалі не проводились при ремонті. Також помилково проведений розрахунок відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнту фізичного зносу складових колісного транспортного засобу - КТЗ.

Недобросовісність експерта в складанні звіту № 259 від 25 вересня 2016 року призвела до необ'єктивного оцінювання пошкоджень транспортного засобу. Тому стягнення з нього 11 310,02 гривень матеріальної шкоди вважав завищеним і невідповідним фактичним даним. Оскільки вартість складових (коефіцієнт Сс), що підлягають заміні становить 4 578 гривень, вартість переднього крила та вартість малоцінних замінних матеріалів - 1966, 80 гривень, вартість робіт (коефіцієнт См) становить 2 366, 82 гривень, тому відшкодуванню підлягає сума в розмірі 4 063, 45 гривень.

Окрім того, він є інвалідом ІІІ групи внаслідок аварії на ЧАЕС. Тому стягнення збитків у визначеному судом розмірі поставить його у вкрай важке матеріальне становище. В березні 2017 році він лікувався в хірургічному відділенні Рівненської обласної лікарні з приводу ускладненої кровотечі в результаті виразкової хвороби шлунка.

З цих підстав просив змінити рішення суду першої інстанції, стягнувши з нього на користь ОСОБА_2 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 4 063,45 гривень.

У решті рішення просив залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі і з'явились в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи позивача, колегія суддів прийшла до висновку про відхилення апеляційної скарги.

Згідно із ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Частково задовольняючи вимоги позивача, суд першої інстанції правильно виходив з доведеності і обґрунтованості позову про відшкодування матеріальної шкоди, яка пов'язана з витратами на ремонт автомобіля в результаті його пошкодження. В частині стягнення моральної шкоди рішення не оскаржувалось.

Матеріалами справи встановлено, що 29 червня 2016 року об 11:40 год. в м. Дубровиця по вул.1000-ліття Дубровиці ОСОБА_1, керувавши автомобілем марки "Volkswagen" з державним номерним знаком НОМЕР_3, перед початком руху не переконавшись, що це буде безпечним для інших учасників руху, не подав повороту ліворуч, чим порушив вимоги п.9.1 та 10.1 Правил дорожнього руху, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем марки ВАЗ з державним номерним знаком НОМЕР_1, що призвело до дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

Постановою Дубровицького районного суду Рівненської області від 20.07.2016 року ОСОБА_4 за ст. 124 КУпАП було притягнуто до адміністративної відповідальності та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 20 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 340 гривень (а.с. 3).

Частиною 4 ст. 61 ЦПК України передбачено, що вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили. або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, який розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Як вбачається з копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу автомобіль ВАЗ-217030, реєстраційний номерний знак НОМЕР_1, належить ОСОБА_2 (а.с.11). Ця обставина також сторонами не заперечується.

Матеріалами звіту № 259 про оцінку автомобіля ВАЗ 217030, реєстраційний номерний знак НОМЕР_1, що складений 25.09.2016 року, замовником якого є ОСОБА_2, матеріальний збиток, завданий власникові автомобіля ВАЗ 217030, реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 в результаті його пошкодження в дорожньо-транспортній пригоді, складає 8 810,92 грн. (а.с. 11-15).

Рахунком №500 від 25.09.2016 року підтверджується те, що позивач сплатив за огляд, фотографування та автотоварознавче дослідження автомобіля ВАЗ 217030, реєстраційний номерний знак НОМЕР_1. 2 500 гривень (а.с.23).

Тобто разом розмір збитків становить 11 310,92 гривень (8 810, 92 гривні + 2 500 гривень).

Правильно взявши до уваги п. 4 Положення про видачу сертифікатів суб'єктів оціночної діяльності, затверджене наказом Фонду державного майна України №479 від 14.03.2002 року, де зазначено, що сертифікат видається строком на три роки, суд прийшов обґрунтованого висновку, що при складанні звіту №259 про оцінку автомобіля ОСОБА_3 здійснював проведення автотоварознавчого дослідження 25 серпня 2016 року на підставі свідоцтва оцінювача НОМЕР_2 від 14.02.2009 року, яке після спливу його дії, а саме 3 роки, було замінено сертифікатом від 13.09.2016 року (а.с.21).

Згідно зі ст.ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання і має право звернутися до суду за захистом свого права та інтересу у визначений ч.2 ст.16 ЦК України спосіб, зокрема, шляхом відшкодування майнової та немайнової (моральної) шкоди.

Відповідно до ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків в результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено (упущена вигода).

За змістом ст. 1166 ЦК України вбачається, що майнова шкода, завдана майну фізичної чи юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Згідно із ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Норми ст. 1192 ЦК України передбачають, що з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Як встановив суд попередньої інстанції, цивільно-правова відповідальність в момент дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_1 застрахована не була, оскільки поліс страхування починав діяти з наступного дня.

Приходячи до висновку про залишення оскаржуваного рішення без задоволення, колегія суддів бере до уваги правову позицію, що висловлена Верховним Судом України у своїй постанові від 26 жовтня 2016 року у справі №6-954цс16. Так, право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий не був, хоч цей договір і укладений на користь третіх осіб. Закон надає потерпілому право одержати страхове відшкодування, але не зобов'язує одержувати його. При цьому відмова потерпілого від права на одержання страхового відшкодування за договором не припиняє його права на відшкодування шкоди в деліктному зобов'язанні.

Таким чином, потерпілому як кредитору належить право вимоги в обох видах зобов'язань - деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права: а) шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди; б) шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування; в) шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених статтею 1192 ЦК України підстав.

Потерпілий має право відмовитись від свого права вимоги до страховика та одержати повне відшкодування шкоди від особи, яка її завдала, в межах деліктного зобов'язання незалежно від того, чи застрахована цивільно-правова відповідальність особи, яка завдала шкоди. У такому випадку особа, яка завдала шкоди і цивільно-правова відповідальність якої застрахована, після задоволення вимоги потерпілого не позбавлена права захистити свій майновий інтерес за договором страхування та звернутися до свого страховика за договором з відповідною вимогою про відшкодування коштів, виплачених потерпілому, в розмірах та обсязі згідно з обов'язками страховика як сторони договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Відповідно до абз. другого п. ч. 1 ст. 360 (7) ЦПК України висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Повно і правильно з'ясувавши обставини справи, перевіривши, що ОСОБА_1 є належним відповідачем у справі та встановивши, що при вирішенні спірних правовідносин застосуванню підлягають норми матеріального права, на застосуванні яких наполягав позивач, суд першої інстанції обґрунтовано задовольнив позов, стягнувши з відповідача на користь ОСОБА_2 11 310, 92 гривень матеріальної шкоди, 500 гривень моральної шкоди та 551, 20 гривень судового збору.

Доводи апеляційної скарги про помилкову оцінку судом доказів у справі на увагу не заслуговують і спростовуються правильністю його висновків при ухваленні оскаржуваного рішення.

Не можна погодитися і з посиланнями автора скарги на інші порушення норм процесуального права.

Так, згідно із ч. 3 ст. 309 ЦПК України порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування чи зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Між тим, будь-яких доказів про такі недодержання процесуально-правових норм відповідач не надав, а апеляційним судом не було здобуто.

Не можна погодитися і з мотивами для зменшення розміру заподіяної шкоди, на які покликається ОСОБА_1 в апеляційній скарзі.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 ЦПК України додержання судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при ухваленні оскаржуваного рішення є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 324-325 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити, а рішення Дубровицького районного суду від 15 лютого 2017 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий:

Судді: