19.05.2017 ЄУН №389/399/17
Провадження № 2/389/1078/17
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 травня 2017 року Суддя Знам'янського міськрайонного суду Кіровоградської області Берднікова Г.В., розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, третя особа ОСОБА_3, в якому просить стягнути з відповідача борг за договором позики в сумі 10 000 грн.

Одночасно з метою забезпечення позову, заявив клопотання про накладення арешту на майно, а саме: житловий будинок з господарсько-побутовими спорудами, розташований по вулиці Вереснева (колишня Кірова) в смт Знамянка Друга Кіровоградської області, за №49; автомобіль ГАЗ-САЗ 53 Б, державний реєстраційний номер НОМЕР_1, автомобіль ВАЗ 321074 120 21, реєстраційний номер НОМЕР_2. Вказав, що невжиття таких заходів забезпечення позову, може зробити неможливим виконання рішення суду.

Відповідно до ч.1 ст.151 ЦПК України, суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Згідно з п.1 ч.1 ст.151 ЦПК України позов може бути забезпечено накладанням арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб.

Відповідно до ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Частиною 1 ст.70 СК України передбачено, що частки дружини та чоловіка у майні, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, є рівними.

Тобто названі норми матеріального права припускають існування факту спільної сумісної власності подружжя та рівність їх часток, доки не доказано інше кимось із подружжя.

Згідно з ч. 2 ст.73 СК України стягнення може бути накладено на майно, яке є спільною сумісною власністю подружжя, якщо судом встановлено, що договір був укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї і те, що було одержане за договором, використано на її потреби.

З аналізу вказаних положень випливає, що у даному випадку арешт, як вид забезпечення позову, може бути накладено на майно або грошові кошти, які належать як відповідачу так і третій особі, оскільки є всі підстави вважати, що майно, на яке позивач просить накласти арешт є спільним сумісним майном їх подружжя.

Разом з цим, угідно з ч.2 ст.151 ЦПК України у заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено: причини, у з'язку з якими потрібно забезпечити позов; вид забезпечення позову, який належить застосувати, з обгрунтуванням його необхідності; інші відомості необхідні для забезпечення позову.

Згідно з ч. 3 ст.152 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Співмірність, зокрема, полягає в тому, щоб засіб забезпечення відповідав предмету позову за вартістю.

Відповідно до роз'яснень Верховного Суду України, викладених у п.4 постанови Пленуму від 22 грудня 2006 року №9 «Про практику застосування судами цивільного процессуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя), має з урахуванням доказів наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитись, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані відповідача про особу, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.

Відповідно до ч.1 ст.153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом, в провадженні якого перебуває справа, в день її надходження. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч.1 ст.10 ЦПК України), обов'язки доказування і подання доказів покладаються на сторони (ст.60 ЦПК України), тому суд не вправі за власною ініціативою збирати докази.

В матеріалах справи відсутні відомості про вартість житлового будинку з господарсько-побутовими спорудами, який розташований по вулиці Вереснева (колишня Кірова) в смт Знамянка Друга Кіровоградської області, за №49 та автомобілів ГАЗ-САЗ 53 Б, державний реєстраційний номер НОМЕР_1, автомобіль ВАЗ 321074 120 21, реєстраційний номер НОМЕР_2, на які позивач просить накласти арешт. До того ж позивачем, не надано належних доказів , які підтверджують право власності відповідача чи третьої особи на вказане рухоме майно.

Відсутність відомостей про належність майна та його вартість, унеможливлює встановлення співмірності виду забезпечення позову позовним вимогам, що є підставою для відмови у задоволенні заяви про забезпечення позову.

До того ж, враховуючи обставини справи, характер правовідносин, предмет та ціну позову, а також характеристику і особливість майна, на яке позивач просить накласти арешт, суд вважає, що вид забезпечення позову, про застосування якого просить позивач, а саме накладення арешту на будинок та два автомобілі, у будь-якому випадку є не співмірним з заявленими позивачем вимогами.

За таких обставин суд вважає, що заява про забезпечення позову не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 151-153, 210 ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову - відмовити.

Роз'яснити позивачу, що відмова в задоволенні заяви не перешкоджає повторному зверненню до суду з заявою про забезпечення позову.

На ухвалу може бути подано апеляційну скаргу до апеляційного суду Кіровоградської області протягом пяти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом пяти днів з дня отримання копії ухвали.

Оскарження ухвали не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Суддя Г.В. Берднікова