Справа № 369/9725/16-ц
Провадження № 2/369/124/17
РІШЕННЯ

Іменем України

31.01.2017 року Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді Волчка А.Я.,

секретар Раситюк М.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом Приватного акціонерного товариства Страхова компанія «ВУСО» до ОСОБА_1 про визнання недійсним договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобівпро визнання договору страхування недійсним, -

в с т а н о в и в:

У жовтні 2016 року позивач Приватне акціонерне товариство Страхова компанія «ВУСО» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про визнання недійсним договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобівпро визнання договору страхування недійсним.

Свої позовні вимоги обґрунтував тим, що 08.08.2016 між транспортним засобом AUDI 80 (ДНЗ НОМЕР_1) та ZAZ Vida ДНЗ НОМЕР_2) відбулась дорожньо-транспортна пригода, в результаті якої вказані транспорті засоби зазнали механічних ушкоджень.

Вказану подію відображено в повідомленні про дорожньо - транспортну пригоду від 10.08.2016 та протоколі про адміністративне правопорушення від 08.08.2016 складеного уповноваженим підрозділом поліції по відношенню до ОСОБА_1.

Згідно рішення Соломянського районного суду м.Києва від 22.08.2016 по справі №760/13881/16 встановлено, що відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії АП2 № 489064 від 08.08.2016 року, ОСОБА_1 08.08.2016 року о 19.00 год. в м. Києві на вул. Василенка 3, керував автомобілем марки «Ауді» д.н.з. НОМЕР_1 не дотримався безпечної дистанції до автомобіля марки «Заз» д.н.з. НОМЕР_2, в результаті чого сталося зіткнення, внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження, чим порушив вимоги п.п. 2.36, 13.1 ПДР, тобто вчинив адміністративне правопорушення передбачене ст. 124 КУпАП.

В судовому засіданні ОСОБА_3 свою вину визнав, щиро розкаявся у вчиненому.

Водночас, як стало відомо ПрАТ «СК «ВУСО» 08 серпня 2016 року ОСОБА_1 придбав на АЗС «WOG» поліс обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО» бланк полісу серії АЕ № 9923954.

Дату даної покупку підтверджено у полісі №АЕ/9923954 у верхньому правому куті програмою еwа, а також копією чеку в якому відображено дату 08.08.2016 року 20 год. 16 хв. та 20 год. 22 хв. відповідно.

Разом з тим, тієї ж дати 08.08.2016, згідно протоколу про адміністративне правопорушення від 08.08.2016 №489064 та повідомлення про дорожньо- транспортну пригоду від 10.08.2016 дату настання події визначено 08.08.2016 о 19-00 год. Крім того, згідно фотографій з місця ДТП, з яких вбачаються ушкодження та по яким можна ідентифікувати транспорті засоби задіяні в пригоді за державними номерними знаками, найпершу дату відображено 08.08.2016 18.28 год.

На підставі вищевказаного просили суд позов Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "ВУСО" до ОСОБА_1 про визнання недійсним договору страхування - задовольнити та визнати недійсним договір страхування у вигляді полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів за № АЕ /9923954 від 08.08. 2016 року.

Представник позивача в судове засідання з'явився, позова підтримав, просив задовольнити, з підстав зазначених у позовній заяві.

Представник відповідача в судове засідання з'явився, проти позову заперечував, з підстав зазначених у письмових запереченнях, які приєднані до матеріалів справи.

Суд, вислухавши думку учасників процесу, які брали участь у розгляді справи, дослідивши матеріали справи, вважає що позов задоволенню не підлягає з таких підстав.

Судом встановлено, що 08 серпня 2016 року між Позивачем та Відповідачем укладено Договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів у вигляді ПОЛІСУ № АЕ/9923954.

08 серпня 2016 року відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу Відповідача AUDI 80 (ДНЗ НОМЕР_1) та ZAZ Vida (ДНЗ НОМЕР_2), в результаті якої транспсортні засоби зазнали механічних ушкоджень.

22 серпня 2016 року постановою Солом'янського районного суду м. Києва відповідача визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП України.

За приписами ст. 1 Закону України "Про страхування" страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

Страхування може бути добровільним або обов'язковим (ст. 5 Закону України "Про страхування"). Відносини у сфері обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Конституцією України, ЦК України, Законом України "Про страхування", Законом України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" та іншими законами України і нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них. Якщо норми цього Законупередбачають інше, ніж положення інших актів цивільного законодавства України, то застосовуються норми цього Закону.

Як і будь-яке зобов'язання, страхове зобов'язання може виникати з договору або з інших підстав, які передбачені законом.

Поняття договору страхування закріплено в ст. 979 ЦК України, ст. 354 ГК України та в ст. 16 Закону України "Про страхування". Так, згідно з наведеною статтею Закону України "Про страхування" договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, відповідно до якої страховик бере на себе зобов'язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Отже, договір страхування є двостороннім, оплатним, строковим, консенсуальним. Його також можна віднести до договорів про надання послуг та на користь третьої особи.

Істотними умовами договору страхування є предмет договору страхування, страховий випадок, розмір грошової суми, в межах якої страховик зобов'язаний провести виплату у разі настання страхового випадку (страхова сума), розмір страхового платежу і строки його сплати, строк договору та інші умови, визначені актами цивільного законодавства (ст. 982 ЦК України).

Ст. 981 ЦК України передбачено, що договір страхування укладається в письмовій формі. Договір страхування може укладатись шляхом видачі страховиком страхувальникові страхового свідоцтва (поліса, сертифіката). У разі недодержання письмової форми договору страхування такий договір є нікчемним.

Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою ст. 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним.

Згідно зі ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Ч. 2 ст. 998 ЦК України визначені додаткові підстави для визнання недійсним договору страхування. Так, за змістом цієї норми договір страхування визнається судом недійсним, якщо: його укладено після настання страхового випадку; об'єктом договору страхування є майно, яке підлягає конфіскації. Наслідки недійсності договору страхування визначаються відповідно до положень про недійсність правочинів, встановлених цим Кодексом.

Законодавець у ст. 18 Закону України "Про страхування" розмежовує поняття "укладення" договору і "набрання ним чинності". Договір страхування набирає чинності з моменту внесення першого страхового платежу, якщо інше не передбачено договором страхування. Тобто момент укладення договору може не збігатися з моментом набранням ним чинності. У випадку, що розглядається, моментом укладення договору не є момент набрання ним чинності, оскільки він був укладений 08 серпня 2016 року, а набрав чинності з 00 годин 00 хвилин 08 серпня 2016 року, що визначено умовами договору. Юридичне значення має той факт, що коли договір страхування укладено, але перший платіж не внесено (тобто договір не набрав чинності), страховик не зобов'язаний здійснювати страхову виплату, навіть якщо випадок відбувся.

Відповідно до роз'яснень, викладених у п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" виконання чи невиконання сторонами зобов'язань, які виникли з правочину, має значення лише для визначення наслідків його недійсності, а не для визнання правочину недійсним.

Позивач посилається на те, що відповідач ОСОБА_1 придбав на АЗС «WOG» поліс обов»язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів Приватного акціонерного товариства Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія ВУСО» бланк полісу серії АЕ № 9923954 та дату даної покупки підтверджено у полісі за № АЕ /9923954 у верхньому правому куті програмою еwa, а також копією чеку в якому відображено дату 08.08. 2016 року 20 год. 16 хв. та 20 год. 22 хв. відповідно. Проте в полісі за № АЕ /9923954 обов»язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів чітко вказано, що договір (поліс) набирає чинності з початку зазначеного строку його дії, а саме: 00 годин 00 хвилин 08.08. 2016 року до 07.08. 2017 року включно.

Статтею 60 ЦПК України покладено на кожну із сторін обов'язок довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Наведене свідчить про відсутність визначених законом підстав для визнання полісу недійсним, позивач не надав жодних доказів недотримання вимог законодавства України щодо укладення договору страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, а тому суд відмовляє у задоволенні позову.

Керуючись ст. ст. 15, 16, 18 Закону «Про страхування» ст. ст. 203, 215, 638, 981, 983, 998 ЦК України, ст. ст. 57-61, 209, 212-215 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову Приватного акціонерного товариства Страхова компанія «ВУСО» до ОСОБА_1 про визнання недійсним договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобівпро визнання договору страхування недійсним, відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Київської області через Києво-Святошинський районний суд Київської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів.

Суддя: А.Я. Волчко