Справа № 128/968/17 Провадження № 22-ц/772/1475/2017Головуючий в суді першої інстанції Саєнко О. Б.
Категорія 30Доповідач Луценко В. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

19 травня 2017 рокум. Вінниця

Суддя судової палати у цивільних справах апеляційного суду Вінницької області Луценко В.В., вирішуючи питання про відкриття провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до судді Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області Сенько Любові Юзефівни, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Державної казначейської служби України, про стягнення моральної шкоди, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Вінницького районного суду Вінницької області від 13 квітня 2017 року,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 оскаржує в апеляційному порядку ухвалу Вінницького районного суду Вінницької області від 13 квітня 2017 року, у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до судді Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області Сенько Л.Ю., за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Державної казначейської служби України, про стягнення моральної шкоди.

Ухвалою Апеляційного суду Вінницької області від 13 травня 2017 року апеляційну скаргу залишено без руху, у зв'язку з несплатою судового збору, надано п'ятиденний строк для усунення зазначеного в ухвалі недоліку.

18 травня 2017 року ОСОБА_2 звернувся до Апеляційного суду Вінницької області з заявою, в який зазначив, що звільнений від сплати судового збору на підставі п.13 ч.2 ст.3 ЗУ «Про судовий збір», а також на підставі ухвали Апеляційного суду Вінницької області від 29.06.2016 року. На підставі вказаного просив звільнити від сплати судового збору.

Відповідно до п.13 ч.2 ст.3 ЗУ «Про судовий збір» судовий збір не справляється за подання позовної заяви про відшкодування шкоди, заподіяної особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їх посадовою або службовою особою, а так само незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури або суду.

Згідно з ч.1 ст.1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду.

Позивач вважає, що він є особою потерпілою особою від дій судді Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області Сенько Л.Ю. та має право на відшкодування шкоди в порядку, передбаченому чинним законодавством, але докази про заподіяної незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їх посадовою або службовою особою, а так само незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури або суду позивачу ОСОБА_2 в матеріалах справи відсутні. Тому пільга, передбачена п.13 ч.2 ст.3 ЗУ «Про судовий збір» до позивача не може бути застосована.

Окрім того, ОСОБА_2 посилається на ухвалу Апеляційного суду Вінницької області від 29.06.2016 року, як підставу для звільнення від сплати судового збору, проте з таким твердженням погодитись не можна, у зв'язку з наступним.

Ухвалою Апеляційного суду Вінницької області від 29.06.2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено, ухвалу Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 01.06.2016 року скасовано, а питання про відкриття провадження передано на новий розгляд до того ж суду. Підставою задоволення апеляційної скарги ОСОБА_2 стало те, що колегія суддів дійшла висновку, про скрутний матеріальний стан ОСОБА_2, який не був досліджений судом першої інстанції.

Проте вказана ухвала не може слугувати ОСОБА_2 підставою для звільнення від сплати судового збору по будь-якій справі, оскільки вона була винесена по зовсім іншій справі, а також з моменту її винесення пройшов майже рік, а тому матеріальний стан ОСОБА_2 безумовно змінився.

В цій ситуації вважаю за необхідне врахувати висновки Європейського суду з прав людини, викладені у рішенні по справі Стебницький і Комфорт проти України, обов'язковість цієї юрисдикції визнана Україною під час ратифікації Конвенції, що закріплено в Законі України від 17.07.1997 року №475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 до Конвенції», де Суд зазначає, що касаційна скарга підприємства-заявника на відмови судів нижчих інстанцій у задоволенні позову була повернута без розгляду внаслідок того, що підприємство-заявник не сплатило державне мито, яке вимагалося. У цьому зв'язку Суд повторює, що національні суди мають кращі можливості для тлумачення та застосовування норм матеріального та процесуального права. Підприємство-заявник не скаржилося на те, що зазначене положення було нечітким і непередбачуваним, та не заявляло, що не мало коштів, аби сплатити державне мито, яке вимагалося, і таким чином було позбавлене можливості подати касаційну скаргу. Воно просто наполягало на своєму власному тлумаченні цього положення. Оскільки відповідні судові рішення не виявляють будь-якого явно свавільного мотивування, Суд вважає, що скарга підприємства-заявника за п.1 ст.6 Конвенції щодо несправедливості провадження про відшкодування шкоди є явно необґрунтованою та повинна бути відхилена згідно з підпунктом "а" п.3, 4 ст.35 Конвенції (див. рішення Суду у справі Стебницький і Комфорт проти України, no.10687/02, від 03.02.2011 року).

Згідно з ч.1 ст.8 ЗУ «Про судовий збір», ч.1, 3 ст.82 ЦПК України враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі. З підстав, зазначених у частині першій цієї статті, суд може зменшити розмір належних до оплати судових витрат, пов'язаних з розглядом справи, або звільнити від їх оплати.

До заяви про усунення недоліків ОСОБА_2 також долучив акт обстеження матеріально-побутових умов проживання, довідку ПФУ у Жмеринському районі Вінницької області та довідку Жмеринського міськрайонного ВДВС ГТУЮ у Вінницькій області, однак вказані документи не можуть слугувати підставою для звільнення від сплати суду збору, враховуючи наступне.

Відповідно до акту обстеження матеріально-побутових умов проживання ОСОБА_2 від 27.12.2016 року, складеного сільською головою та депутатами сільської ради, єдиним джерелом існування ОСОБА_2 є пенсія, проте з таким твердженням безперечно погодитись не можна, оскільки ані сільський голова ані депутатами сільської ради не можуть володіти інформацією про джерела доходів ОСОБА_2

Згідно з ч.2 ст.59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

З довідки ПФУ у Жмеринському районі Вінницької від 16.12.2016 року вбачається, що ОСОБА_2 перебуває на обліку в управлінні та отримує пенсію за віком, проте вказана довідка не містить чіткого розміру пенсії позивача.

З довідки №12/15324 Жмеринського міськрайонного ВДВС ГТУЮ у Вінницькій області від 16.12.2016 року вбачається, що ОСОБА_2 сплачує аліменти на користь ОСОБА_3

Проте вказані документи не містять відомостей, про загальний дохід ОСОБА_2, а тому не можуть свідчити про його скрутне матеріальне становище.

За таких обставин у задоволенні клопотання ОСОБА_2 про звільнення від сплати судового збору слід відмовити, а враховуючи що недоліки апеляційної скарги усунуті не були, до неї слід застосувати правила ч.2 ст.121 ЦПК України, у зв'язку з невиконанням ч.2 ст.297 ЦПК України.

Апеляційну скаргу слід вважати неподаною та повернути її заявнику.

Керуючись ст.297 ЦПК України, суддя,

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Вінницького районного суду Вінницької області від 13 квітня 2017 року, у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до судді Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області Сенько Любові Юзефівни, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Державної казначейської служби України, про стягнення моральної шкоди - вважати неподаною та повернути її заявнику.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Суддя Апеляційного суду

Вінницької області: _______ Луценко В.В.