Справа № 1323/6612/12 Головуючий у 1 інстанції: Андрейків Ю.Я.
Провадження № 22-ц/783/864/17 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 Р. П.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 лютого 2017 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого судді Цяцяка Р.П.,

суддів Бойко С.М. і ОСОБА_2,

при секретарі Цапові П.М.,

за участю ОСОБА_3 представника ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Банк „Форум» до ОСОБА_5 та ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет іпотеки,

за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Банк «Форум» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Банк «Форум» ОСОБА_6 та апеляційною скаргою ОСОБА_7, представника ОСОБА_5, на рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 30 березня 2015 року в частині вирішення позовних вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки,

В С Т А Н О В И Л А:

У листопаді 2012 року Публічне акціонерне товариство «Банк „Форум» (у подальшому «Банк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_5 та ОСОБА_4, посилаючись на те, що ОСОБА_5 є боржником за кредитним договором від 24 жовтня 2007 року № 0064/07/6.10-СL, взятих на себе зобов'язань за даним договором не виконує належним чином, у зв'язку із чим утворилась заборгованість у розмірі 53 927 доларів США 06 центів та 578 470 грн. 46 коп.

Враховуючи, що з метою забезпечення виконання зобов'язань за зазначеним кредитним договором між АКБ «Форум», правонаступником якого є ПАТ «Банк «Форум», та ОСОБА_4 24 жовтня 2007 року було укладено іпотечний договір, позивач просив суд у рахунок погашення наявної заборгованості ОСОБА_5 за кредитним договором від 24 жовтня 2007 року № 0064/07/6.10-СL звернути стягнення на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1, шляхом реалізації її на прилюдних торгах з встановленням початкової ціни згідно з експертним висновком суб'єкта оціночної діяльності, що буде здійснений у процесі виконання (а.с. 1-3, 88-89).

Рішенням Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 30 березня 2015 року позовні вимоги ПАТ «Банк «Форум» задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ПАТ «Банк «Форум» заборгованість за кредитним договором в сумі 53 927 доларів США 06 центів, що за курсом НБУ станом на 27 березня 2015 року становить 1 267 825 грн. 10 коп.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ПАТ «Банк «Форум» штрафні санкції за порушення умов договору в розмірі 578 470 грн. 46 коп.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено (а.с. 121-122).

Рішенням Апеляційного суду Львівської області від 14 вересня 2015 року скасовано рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позову про звернення стягнення на предмет іпотеки та ухвалено в цій частині нове рішення, яким у задоволенні позову про звернення стягнення на предмет іпотеки відмовлено з підстав подвоєння суми заборгованості, яка належить до виплати кредиторові.

У решті рішення суду першої інстанції залишено без змін (а.с. 199-203).

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 вересня 2016 року вище згадане рішення Апеляційного суду Львівської області від 14 вересня 2015 року в частині вирішення позовних вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки скасовано і справу в цій частині направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції (а.с. 259-261, 265).

Банк в поданій ним апеляційній скарзі на рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 30 березня 2015 року, посилаючись на порушення судом першої інстанцій норм матеріального і процесуального права, просить скасувати згадане рішення в частині відмови у задоволенні позовних вимог ПАТ «Банк «Форум» про звернення стягнення на предмет іпотеки та ухвалити в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити (а.с. 134-137).

ОСОБА_7, представник відповідача ОСОБА_5, в поданій нею апеляційній скарзі на рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 30 березня 2015 року також просить оскаржуване рішення в частині відмови у задоволенні позовних вимог ПАТ «Банк «Форум» про звернення стягнення на предмет іпотеки скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення про звернення стягнення на квартиру, як предмет іпотеки, покликаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та на порушення норм матеріального і процесуального права.

Звертає увагу на те, що Іпотечним договором передбачено право іпотекодавця на реєстрацію у квартирі, яка є предметом іпотеки, лише при умові отримання письмової згоди на таку реєстрацію від іпотекодержателя, однак останній такої згоди не давав.

Також звертає увагу на те, що ціна предмета іпотеки встановлена у самому Іпотечному договорі і сторони згаданого договору і даного спору цю ціну не оспорювали (а.с. 128-129).

В ході нового апеляційного розгляду справи представник відповідача ОСОБА_5, адвокат ОСОБА_8 (т.1, а.с. 190-191), будучи належним чином повідомленим про час і місце апеляційного розгляду справи (т.2, а.с. 1), в судове засідання не зявився і про причини такої неявки суд не повідомив.

Представник позивача (Банку) в судовому засіданні 07.02.2017 року апеляційні скарги Банку і відповідача ОСОБА_5 підтримав, дав пояснення аналогічні до наведених у апеляційних скаргах. В подальшому, будучи належним чином повідомленим про час і місце продовження апеляційного розгляду справи (під власноручну розписку - т.2, а.с. 11), в судове засідання 24.02.2017 року не зявився і про причини такої неявки суд не повідомив.

Заслухавши суддю-доповідача, заперечення доводів апеляційних скарг зі сторони представника відповідачки ОСОБА_4, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в частині вирішення позовних вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки та в межах доводів апеляційних скарг в згаданій частині, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги підлягають до часткового задоволення з наступних підстав.

Статтями 10 і 60 ЦПК України встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін; сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості і що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Як стверджується матеріалами справи, на стадії розгляду даної справи судом першої інстанції відповідачка ОСОБА_4 (іпотекодавець і майновий поручитель) подавала свої письмові заперечення на позов Банку, суть яких зводиться до того, що позов в частині звернення стягнення на предмет іпотеки (квартиру) не підлягає до задоволення з підстав, що визначені Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», а також з тих підстав, що у згаданій квартирі є зареєстрованим та проживає її малолітній внук, а відтак звернення стягнення на квартиру, яка є предметом іпотеки, буде порушенням положень, які визначені Законом України „Про охорону дитинства та Законом України „Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей(т.1, а.с. 77-85, 103-105).

Відмову у задоволенні позовних вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки суд першої інстанції обґрунтував тим, що позивачем не було наведено причин, які можна було б визнати поважними, стосовно того чому на час подання ним позову до суду не було встановлено оціночну ціну предмета іпотеки (квартири) „та з яких мотивів суду слід встановити початкову ціну предмету іпотеки згідно експертного висновку субєкта оціночної діяльності, а також тим, що спірній квартирі є зареєстрованими і проживають відповідачка ОСОБА_4, її донька ОСОБА_9 і внук ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_1, а відтак, у відповідності до ст. 1 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», квартира, яка є предметом іпотеки, не може бути примусово стягнутою (відчуженою без згоди власника).

Однак, з вище наведеними висновками суду першої інстанції погодитись не можна, оскільки такі не відповідають дійсним обставинам справи та нормам матеріального права, виходячи з наступного.

Як убачається з матеріалів справи, за умовами кредитного договору від 24 жовтня 2007 року, ОСОБА_5 зобов'язався здійснювати своєчасне та повне погашення кредиту, своєчасно сплачувати проценти за користування кредитом, встановлені договором. У випадку неналежного виконання взятих на себе зобов'язань, зобовязувався сплатити штрафні санкці у строки та на умовах, визначених кредитним договором. Зобовязання ОСОБА_5 забезпечені іпотекою відповідачки ОСОБА_4

Відповідно до ч. 1 ст. 7, ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання. У разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Рішенням Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 30 березня 2015 року по даній справі позовні вимоги ПАТ «Банк «Форум» задоволено частково та стягнуто з позичальника ОСОБА_5 на користь ПАТ «Банк «Форум» заборгованість за кредитним договором в сумі 53 927 доларів США 06 центів, що за курсом НБУ станом на 27 березня 2015 року становить 1 267 825 грн. 10 коп., а також штрафні санкції за порушення умов договору в розмірі 578 470 грн. 46 коп. (т.1, а.с. 121-122).

Рішенням Апеляційного суду Львівської області від 14 вересня 2015 року (а.с. 199-203) та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 вересня 2016 року (т.1, а.с. 259-261, 265) рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 30 березня 2015 року у вище згаданій частині залишено без змін.

На момент укладення Іпотечного договору від 24.10.2007 року зареєстрованим місцем проживання відповідачки ОСОБА_4 був будинок № 33 на вул. Хмельницького у м. Стрию (а.с. 8-9).

Укладаючи Іпотечний договір відповідачка ОСОБА_4 (як іпотекодавець) свідчила та гарантувала, що на момент укладення цього договору дітей, що не зареєстровані в житловому приміщенні, яке є предметом іпотеки, та мають право користуватися предметом іпотеки немає (п.2.1.8), а також зобовязувалася не обтяжувати предмет іпотеки зобовязаннями з боку третіх осіб (зокрема, не передавати його в найм (оренду), в користування іншим особам) без отримання попередньої письмової згоди на це іпотекодержателя (п. 3.1.7).

Матеріалами справи стверджується, що відповідачкою ОСОБА_4 в порушення взятих на себе вище згаданих зобовязань за Іпотечним договором без отримання попередньої письмової згоди на це іпотекодержателя (Банку) у квартирі, яка є предметом іпотеки, вже після подачі 21.11.2012 року даного позову до суду Банком 19.04.2013 року було зареєстровано свою доньку ОСОБА_9, 06.08.2013 року було зареєстровано внука ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_1, а 03.03.2015 року вона сама зареєструвалась у згаданій квартирі (а.с. 110-114).

За вище наведених обставин колегія суддів приходить до висновку про те, що доводи відповідачки ОСОБА_4 з посиланням на факт реєстрації у спірній квартирі, яка є предметом іпотеки, вище поіменованих осіб до уваги прийматися не можуть і такі не можуть бути правовим обгрунтуванням для відмови позивачу у задоволенні його вимоги про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Відповідно до ч. 6 ст. 38 Закону України «Про іпотеку» ціна продажу предмета іпотеки встановлюється за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна. У разі невиконання цієї умови іпотекодержатель несе відповідальність перед іншими особами згідно з пріоритетом та розміром їх зареєстрованих прав чи вимог та перед іпотекодавцем в останню чергу за відшкодування різниці між ціною продажу предмета іпотеки та звичайною ціною на нього.

У пункті 42 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» також міститься розяснення про те, що в разі задоволення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у резолютивній частині рішення суду має зазначатись (зокрема): спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу шляхом надання права іпотеко держателю на продаж предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації (при цьому суд може зазначити, що початкова ціна, встановлюється на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної субєктом оціночної діяльності / незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій).

Отже, у разі задоволення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки резолютивна частина рішення суду має відповідати вимогам ч. 6 ст. 38, ст. 39 Закону України «Про іпотеку» та положенням п. 4 ч. 1 ст. 215 ЦПК України й у ній повинна зазначатись, крім іншого, початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації. При цьому суд повинен указати, що початкова ціна встановлюється на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

Вище наведена правова позиція знайшла своє відображення у постанові Верховного Суду України від 23 грудня 2015 року у справі № 6-1205 цс15.

У позові Банку міститься вимога про встановлення способу реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів.

Пунктом 1 ст. 1 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» встановлено, що не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно зі ст. 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно зі ст. 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що воно використовується як місце постійного проживання, загальна площа якого не перевищує 140 м2 для квартири та 250 м2 для житлового будинку.

За змістом ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують юридичну відповідальність особи.

У рішенні Конституційного Суду України від 09 лютого 1999 року № 1-рп/99 у справі про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів наголошується на тому, що до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Статтею 3 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» передбачено, що зазначений Закон набирає чинності з дня його опублікування та втрачає чинність з дня набрання чинності законом, який врегульовує питання особливостей погашення основної суми заборгованості, вираженої в іноземній валюті, порядок погашення (урахування) курсової різниці, що виникає в бухгалтерському та (або) податковому обліку кредиторів та позичальників, а також порядок списання пені та штрафів, які нараховуються (були нараховані) на таку основну суму заборгованості.

В цивільному законодавстві мораторій визначається як відстрочення виконання зобов'язання (п. 2 ч. 1 ст. 263 ЦК України).

Отже, мораторій не звільняє від виконання зобов'язання, а є відстроченням виконання певних обов'язків, відкладення певних дій на визначений чи невизначений період на підставі спеціального акта.

Встановлений Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» мораторій на стягнення нерухомого житлового майна громадян України, наданого як забезпечення зобов'язань за кредитами в іноземній валюті, не передбачає втрату кредитором права на звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) у випадку невиконання боржником зобов'язань за договором, а лише тимчасово забороняє примусово стягувати (відчужувати без згоди власника).

Вказана правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України від 25 березня 2015 року у справі № 6-44цс15, від 15 квітня 2015 року у справі № 6-46цс15.

Відтак, є усі підстави для задоволення позовної вимоги Банку про звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до ст. 33 Закону України «Про іпотеку» в рахунок погашення заборгованості відповідача ОСОБА_5 за Кредитним договором, а тому оскаржуване рішення суду в частині вирішення позовної вимоги про звернення стягнення на предмет іпотеки підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового рішення про задоволення позовної вимоги Банку про звернення стягнення на предмет іпотеки.

В той же час, судом встановлено та стверджується матеріалами справи, що кредит відповідачу ОСОБА_5 був наданий в іноземній валюті на споживчі цілі, що підтверджується Кредитним договором від 24.10.2007 року (т.1, а.с. 5-7); спірна квартира (предмет іпотеки) є єдиним нерухомим житловим майном, яке відповідачка ОСОБА_4 (як майновий поручитель) має у власності, що підтверджується інформаційною довідкою з реєстру прав власності на нерухоме майно (т.2, а.с. 14-15), та єдиним місцем її постійного проживання; загальна площа цієї квартири становить 59 кв.м., що не перевищує 140 кв.метрів; відповідачка ОСОБА_4 не є субєктом Закону України «Про засади запобігання і протидії корупції», оскільки з 1987 року по даний час працює вчителем хімії середньої школи (т.2, а.с. 13), а тому є всі визначені Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» підстави для застосування цього Закону до спірних правовідносин.

Керуючись ст.ст. 303, 307 ч.1 п.2, 309 ч.1 п.п. 3 і 4, 314 ч.2, 316, 319 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Банк «Форум» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Банк «Форум» ОСОБА_6 та апеляційну скаргу ОСОБА_7, представника ОСОБА_5, в частині оскарження рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 30 березня 2015 року в частині вирішення позовних вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки частково задовольнити.

Рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 30 березня 2015 року в частині вирішення позовних вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки скасувати та в цій частині ухвалити нове рішення, яким позовну вимогу Публічного акціонерного товариства «Банк „Форум про звернення стягнення на предмет іпотеки частково задовольнити.

В рахунок погашення заборгованості ОСОБА_5 перед Публічним акціонерним товариством «Банк „Форум» за Кредитним договором від 24 жовтня 2007 року № 0064/07/6.10-СL, укладеним між Акціонерним комерційним банком „Форум та ОСОБА_5, в сумі 42 038 (сорок дві тисячі тридцять вісім) доларів США 04 центи та 1 546 грн. 17 коп.

звернути стягнення на предмет іпотеки за Іпотечним договором, укладеним 24 жовтня 2007 року між Акціонерним комерційним банком „Форум, ОСОБА_5 та ОСОБА_4, а саме: на квартиру АДРЕСА_2, належну на праві власності ОСОБА_4, шляхом її реалізації на прилюдних торгах з початковою ціною продажу згаданого предмета іпотеки для подальшої його реалізації на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної субєктом оціночної діяльності / незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

Рішення суду в частині звернення стягнення на предмет іпотеки не підлягає до виконання протягом дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскарженим у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання рішенням законної сили.

Головуючий:

Судді: