Справа № 308/7950/15-ц
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25.05.2017 місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області у складі:

головуючої судді Світлик О.М.,

при секретарі судового засідання Гайданці Г.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Ужгород заяву ОСОБА_1, від імені якої діє представник адвокат ОСОБА_2, про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 05.11.2015 року у цивільній справі № 308/7950/15-ц за позовною заявою ОСОБА_3 районної кредитної спілки «Туря», в інтересах якої діє голова правління ОСОБА_3 районної кредитної спілки «Туря» ОСОБА_4, до ОСОБА_1 про відшкодування збитків завданих злочином,

В С Т А Н О В И В:

Заявник ОСОБА_1, від імені якої діє представник адвокат ОСОБА_2, звернулася в суд із заявою про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 05.11.2015 року у цивільній справі № 308/7950/15-ц за позовною заявою ОСОБА_3 районної кредитної спілки «Туря», в інтересах якої діє голова правління ОСОБА_3 районної кредитної спілки «Туря» ОСОБА_4, до ОСОБА_1 про відшкодування збитків завданих злочином.

Заяву мотивує тим, що наприкінці березня 2016 року відповідачу ОСОБА_1 стало відомо від колишнього представника ОСОБА_5, якому вона довірила вести всі свої справи, що знаходяться на розгляді в судах, про розгляд справи Ужгородським міськрайонним судом за позовом КС «Туря» та про існування рішення від 05.11.2015 pоку, за яким з неї стягнуто 53288,35 грн. неіснуючого боргу та 532,88 грн. судового збору. 26.04.2016 року було подано аналогічну заяву, пізніше повернуту з матеріалами за заявою заявниці.

Підставами виникнення права відповідача на подання заяви про перегляд названого судового рішення за нововиявленими обставинами в строки, встановлені ч. 1 ст. 362 ЦПК України, зазначає наступні.

Вказує, що 30.03.2016 року ОСОБА_1 зареєструвала у нотаріуса заяву про припинення дії довіреності на представника ОСОБА_5 Дія довіреності була припинена, оскільки попередній представник не тільки не приймав участь у судових засіданнях, не повідомляв довірительку про наявні в суді справи, в яких вона була відповідачем, не повідомляв про ухвалені судові рішення, але і не оскаржував їх, тобто не виконував повноважень, покладених на нього усним договором з відповідачкою, що передував видачі довіреності.

В результаті цього 21.03.2016 року відповідач уклала договір з новим представником, на підставі якого наприкінці березня вона подала до суду заяву на ознайомлення з матеріалами справи, з якою пізніше ознайомилася. Відповідач забрала у колишнього представника документи справи позовні заяви з додатками та рішення суду, які вона вперше побачила. На аркуші справи 152 міститься супровідний лист суду від 13.01.2016 року про направлення рішення ОСОБА_1, однак підпису про отримання нею рішення суду немає.

Також зазначає, що довіреністю, виданою відповідачкою на імя повіреного, не передбачено відповідальності за невиконання ним повноважень, що передбачені нею та усним договором.

Під час видачі довіреності відповідачка, перебуваючи в декретній відпустці по догляду за новонародженою дитиною, не мала змоги переконатися чи є повірений фахівцем в галузі права. Підтвердженням того, що заявниця була обмежена у спілкуванні зі своїм представником та у можливості зявлятися до суду є копії свідоцтв про народження дітей, довідки про склад сімї та довідки про статус багатодітної сімї, за якою вона отримує соціальну допомогу.

Відповідно, повірений в суді мав власну позицію щодо участі у справі, яка, як показав результат, не співпадала з позицією довірителя. Крім того, він не приймав участі у розгляді справи, а був присутній в судових засіданнях при підготовці до розгляду, заперечень, апеляційної скарги не подавав.

Крім того, ст. 1006 ЦК України серед обовязків повіреного визначено обовязок повідомляти довірителя відомості про хід виконання його доручення. Як виявилося, повірений повідомляв відповідачку тільки про результати розгляду справ, в яких суд ухвалював рішення на її користь, а про інші ні.

Наслідки зловживання повіреного під час виконання ним доручення не передбачені нормами чинного ЦК України. Оскільки довіреністю не передбачено надання послуг в галузі права, а лише представництво інтересів та право виступати від імені, а не надання правової допомоги, повірений під час розгляду справи не тільки не викладав позиції довірителя, але ухилявся від участі у справі, про що свідчить його заява на аркуші справи 146.

Таким чином, повірений не виконав умов договору доручення, на підставі якого була видана довіреність, чим позбавив довірителя права на захист, передбачений ст. 12 ЦПК України. Фактично таке право виникло у відповідачки лише після укладення договору про надання юридичних послуг, правову допомогу 21.03.2016 року, за яким передбачена відповідальність представника адвоката.

Отже, тільки після укладення договору з новим представником та відкликання довіреності на попереднього, після ознайомлення з матеріалами справи та отримання відповідних консультацій, заявниці ОСОБА_1 стало відомо про обставини, які відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 361 ЦПК є нововиявленими, а тому зазначає, що дана заява подається в строк, встановлений ч. 1 ст. 362 ЦПК України.

Посилаючись на п. 1 ч. 2 ст. 361 ЦПК України вказує, що нововиявленими обставини є наступні.

Першою нововиявленою обставиною на думку заявника є те, що під час ознайомлення з матеріалами справи виникла нововиявлена обставина, про яку до того часу не було відомо ОСОБА_1, як і про розгляд справи взагалі, відсутність права спілки на цивільний позов, закладений в якості потерпілої від злочину особи внаслідок вчинення злочину відповідачем, що встановлено в ухвалі Ужгородського міськрайонного суду по справі № 308/6993/14-к.

Частиною 1 ст. 3 ЦПК України встановлено право кожної особи звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав. Позивачем у справі є представник потерпілого голова правління КС «Туря» ОСОБА_6

Єдиним доказом позивача, яким він обґрунтовує своє право саме на такий позов є ухвала Ужгородського міськрайонного суду від 13.06.2014 року у справі № 308/6993/14-к, за якою ОСОБА_1 звільнено від кримінальної відповідальності на підставі п. 2 та п. 3 ст. 49 КПК України. Суд ухвалив це рішення на підставі клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності, що було подане до суду прокурором м. Ужгород ОСОБА_7

На передостанньому аркуші цієї ухвали суду вказано, що ОСОБА_1 спричинила ОСОБА_8 матеріальну шкоду на суму 50000 грн. та ОСОБА_9 на таку саму суму. Тобто, ОСОБА_8 та ОСОБА_9 мали безумовне право на відшкодування збитків, а факт, встановлений в ухвалі в цьому випадку, є преюдиційним.

Ні в клопотанні прокурора, ні в ухвалі, ні в інших матеріалах цієї кримінальної справи не міститься жодних відомостей про те, що у кримінальній справі були потерпілі особи. Навіть ОСОБА_8 та ОСОБА_9, яким, як встановило слідство, кримінальним правопорушенням було завдано матеріальну шкоду, не були визнані в установленому ст. 55 КПК України потерпілими, цивільний позов не заявлявся.

Мотивуючи подану заяву нормами ч. 1 ст. 55, п. 10 ч. 1 ст. 56 КПК України, п. п. 2, 4, 13 постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 02.07.2004 року «Про практику застосування судами законодавства, яким передбачені права потерпілих від злочинів», ч. 2 ст. 49 КПК України, зазначає, що оскільки прокурор не зазначив у своєму клопотанні про наявність потерпілих від злочину, потерпілі не викликалися до суду, про них суду не було відомо, вони не заявляли позовів, то потерпілі в цьому кримінальному провадженні відсутні.

Також посилаючись на положення ст. ст. 287, 288 КПК України, ч. ч. 7, 33, ч. 3 п. 24 вказаної постанови Верховного Суду України, вказує, що відсутність доказів, наданих позивачем про визнання ОСОБА_3 районної кредитної спілки «Туря» потерпілим від злочину, вчиненого ОСОБА_1, відсутність розміру шкоди, що завдана спілці, у клопотанні прокурора та ухвалі суду, повністю виключає право цієї установи на позов про відшкодування збитків, завданих кримінальним правопорушенням, та має своїм наслідком перегляд рішення суду.

Крім того, вказує, що кримінальне провадження, що є доказом позивача, взагалі не стосується прав спілки, правовідношення між спілкою і ОСОБА_1 носять виключно цивільно-правовий, а саме зобовязальний характер, що врегульовано Розділом І Книги 5 ЦК України зобовязальне право. Необхідною умовою для встановлення шкоди від злочину є визначення цієї шкоди в обвинувальних документах, в яких встановлено субєкта злочину, склад та подію злочину, винність його діянь та розмір шкоди, що випливає безпосередньо з доведених слідством конкретних епізодів, що складають склад злочину та його обєктивну сторону.

Шкода, завдана злочином є безпосереднім наслідком його вчинення, та має причинно-наслідковий звязок зі злочином. Оскільки спілка не тільки не визнана потерпілою від злочину, а і не встановлено жодного епізоду щодо винності ОСОБА_1 відносно спілки, не встановлено причинний звязок між діями підозрюваної та шкодою для спілки, що спричинена цими діями, не визначено безпосередньо розмір збитків для спілки, спілка не має права на закладення цих позовів на підставі ст. 1166 ЦК України, що врегульовує загальні підходи стягнення шкоди за цивільно-правовими зобовязаннями.

Зазначає, що однією з особливостей делікту з відшкодування шкоди фізичній особі, яка постраждала від злочину, є те, що з таким позовом може звернутися не будь-хто, а тільки потерпілий від злочину або особа, яка має право діяти від його імені.

Позивач мав можливість застосувати наведені приписи розділу зобовязального права а також інші норми ЦК України у випадку подання позову до позичальника та поручителів за кредитними договорами. Проте позивач не скористався таким правом.

Вказує, що не зрозуміло, що заважало позивачу в установленому кримінальним законом порядку стати потерпілим у кримінальному процесі, чи своєчасно в межах строку позовної давності, встановленого ст. 257 ЦК України, заявити цивільний позов про стягнення з позичальника та поручителів суми боргу за кредитом. Наразі спосіб захисту прав, обраний позивачем, не підлягає до задоволення. Ця обставина є нововиявленою в розумінні п. 1 ч. 1 ст. 361 ЦПК України, а відповідач дізналася про її існування лише наприкінці березня 2016 року після ознайомлення з матеріалами справи та отримання адекватного розяснення представника з цього приводу.

Другою нововиявленою обставиною, що не була відома відповідачу при розгляді справи, та має суттєве значення для правильного вирішення спору заявник зазначає відсутність ліцензії у позивача на надання кредитів членам кредитної спілки за рахунок залучених коштів.

25.04.2016 року вона отримала відповідь Нацкомфінпослуг, надіслану на адвокатський запит, в якій комісія повідомляє, що строк дії ліцензії спілки на здійснення діяльності з надання фінансових кредитів за рахунок залучених коштів закінчився 22.11.2008 року, комісія надала також копію цієї ліцензії.

Крім того, як випливає з відкритих відомостей сайту http://nfp.gov.ua/ Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг (Нацкомфінпослуг, http://www.kis.nfp.gov.ua/), КС «Туря» отримала ліцензію на здійснення цієї діяльності серії АБ № 270385 25.11.2005 року, кінець дії цієї ліцензії 25.11.2008 року. Тобто, з цієї дати спілка не має права нараховувати відсотки за користування наданими кредитами та отримувати такі доходи.

Мотивуючи подану заяву положеннями п. 2 ч. 1 ст. 1, п. 6 ч. 1 ст. 4, ч. 3 ст. 5, ч. 2 ст. 7, п. 3 ч. 1 ст. 28 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», а також ч. 1.8 Правил здійснення фінансової діяльності спілок викладених в Ліцензійних умовах провадження діяльності кредитних спілок з надання фінансових послуг, що затверджені Розпорядженням Держкомфінпослуг № 146 від 02.12.2003 року, зазначає, що як випливає з картонок платежів по кредитах, в яких спілка показала нарахування та сплату платежів, та що додані позивачем до позовних заяв, в 2013 року спілка нараховує позичальникам відсотки у значних сумах. Під час розгляду справи спілка уточнила позовні вимоги, але факт нарахування непомірних відсотків без ліцензії наявний в матеріалах справи. Тобто, не маючи встановленого законом на підставі діючої ліцензії права на отримання доходів від фінансової діяльності, спілка просила суд при закладені позовів стягнути ці доходи неправомірно нараховані відсотки, що складали основні суму заявлених боргів.

Третьою нововиявленою обставиною, що мала суттєве значення для вирішення справи, і про яку заявниця дізналася після отримання всіх документів від колишнього представника, зазначає чотири аналогічні рішення Ужгородського міськрайонного суду у справі № 308/6956/15-ц від 07.09.2015 року, у справі № 308/7829/15-ц від 07.09.2015 року, у справі № 308/6564/15-ц від 07.09.2015 року, у справі № 308/7843/15-ц від 22.09.2015 року.

Вказує, що не зрозуміло чому попередній представник відповідачки, який як випливає з наведених судових рішень, був присутній в судових засіданнях при вирішенні всіх цих справ, не подав суду до розгляду цієї справи рішення судів, що є преюдиційними для вирішення справи, що перебуває у провадженні, оскільки у всіх цих рішеннях встановлено аналогічні факти щодо дій ОСОБА_1, що відповідно до приписів ч. 3 ст. 61 ЦПК України, не підлягають доказуванню. Суд на момент розгляду цієї справи вже ухвалив чотири наведені рішення, і в кожному випадку відмовив спілці у аналогічному позові, що ґрунтується на аналогічних доказах. Всі ці рішення набули законної сили.

В наведених судових рішеннях суд встановив, що згідно з постановою Пленуму Верховного суду України від 18.12.2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» відповідно до частини четвертої статті 61 ЦПК при розгляді справи про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок, що набрав законної сили, або постанову суду у справі про адміністративне правопорушення, цей вирок або постанова обов'язкові для суду лише з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Тому, розглядаючи позов, який випливає з кримінальної справи чи зі справи про адміністративне правопорушення, суд не вправі обговорювати вину відповідача, а може вирішувати питання лише про розмір відшкодування.

Відповідно, суд при розгляді цивільного позову, що випливає з кримінального правопорушення, повинен встановити причинно-наслідковий звязок між винним діянням звинуваченого та розміром шкоди, завданої безпосередньо цим винним діянням.

Також зазначає, що при цьому суд мотивував відмову, крім іншого, розясненнями діючої постанови Пленуму ВСУ № 3 від 31.03.1989 року «Про практику застосування судами України законодавства про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної злочином, і стягнення безпідставно нажитого майна», за змістом ч. 3 якої цивільний позов не може бути залишений без розгляду і з мотивів відсутності необхідних для його вирішення доказів, оскільки в силу п. 4 ст. 64 КПК України характер і розмір заподіяної злочином шкоди підлягають доказуванню у кримінальній справі.

В такому випадку докази щодо розміру шкоди будуть зазначені в судовому рішенні також в тому випадку, якщо суд звільняє звинувачену особу від кримінальної відповідальності за спливом строку давності та закритті провадження, як в їхньому випадку.

Саме така шкода, що завдана спілці та підлягає відшкодуванню в цивільному процесі, визначена в ухвалі Ужгородського міськрайонного суду від 11.08.2015 року у справі № 308/7902/15-к, на аркуші 5 якої суд вказує, що ОСОБА_1 спричинила шкоду Ужгородській філії № 1 ОСОБА_3 районної кредитної спілки «Туря» на загальну суму 49210,96 грн.

Вказує, що лише за одним епізодом з пяти суд встановив матеріальну шкоду для спілки в наведеному розмірі. Безумовно, спілка має право на відшкодування саме цього розміру шкоди. Також, оскільки в ухвалі Ужгородського міськрайонного суду від 13.06.2014 року у справі № 308/6993/14-к розмір шкоди для спілки не встановлено, спілка не має права на його відшкодування в цивільному позові.

Між тим, ОСОБА_1 була звинувачена лише в підробці довідок, на підставі яких позичальники отримали кредити. При цьому вона була за цими ж договорами поручителем по всіх цих кредитах, тобто гарантувала спілці повернення кредитів у випадку їх несплати позичальниками, взяла на себе відповідальність та зобовязання з їх повернення, а частина кредитів з відсотками нею була сплачена в сумах: по кредиту ОСОБА_10 14550 грн., по кредиту ОСОБА_11 17650 грн., по кредиту ОСОБА_12 17123 грн.

На думку заявника, такі дії поручителя свідчать про повну відсутність наміру ОСОБА_1 у вчиненні шахрайських дій чи завідомо нанесення збитків по відношенню до спілки, якій вона гарантувала повернення кредитів.

Таким чином, з винних дій ОСОБА_1, що встановлені в ухвалі від 13.06.2014 року при розгляді кримінальної справи, не випливають цивільно-правові наслідки з відшкодування шкоди для спілки, оскільки ухвалою при розгляді справи № 308/6993/14-к збитки для спілки не встановлені, як не встановлений причинно-наслідковий звязок між діями винної особи та збитками потерпілого.

Саме тому приписи ст. 1166 ЦК України не можуть бути застосовані в якості правового обґрунтування подібного позову, оскільки відповідно до наведеної норми відповідальність винного виникає при заподіянні шкоди майну чи особі потерпілого від винних дій заподіювана шкоди.

Крім того, зазначає, що на ОСОБА_1 не лежить відповідальність за надання спілкою кредитів цим позичальникам під поруку саме цих поручителів. Спілка надала чисельні кредити різним позичальникам під поруку відповідача, яка щоразу надавала одну і ту ж саму довідку про власні доходи, що були в десятки разів менші, ніж сума наданих кредитів.

Та ж ситуація з поручителем ОСОБА_13, сума доходів якої була в три рази меншою ніж доходи відповідачки. Відповідно, саме на спілці, яка відповідно до Закону України «Про кредитні спілки» повинна приймати рішення про надання кредиту на засіданнях кредитного комітету, лежить відповідальність за неодноразове надання кредитів позичальникам під поруки одних і тих самих поручителів, доходи яких на той час були значно менші, ніж суми порук.

З посиланням на викладене, на підставі ст. ст. 361, 365 ЦПК України, заявник просить суд скасувати рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 05.11.2015 року, переглянути справу та ухвалити рішення, яким відмовити позивачу у позові повністю.

Представник заявника (відповідача) ОСОБА_1 ОСОБА_2 у судове засідання не зявилася, подавши заяву про розгляд справи за її відсутності..

Представник позивача ОСОБА_3 районної кредитної спілки «Туря» ОСОБА_4, повідомлена належним чином про розгляд заяви, у судове засідання не зявилася, причин неявки суду не повідомила.

За ст. 365 ЦПК України неявка цих осіб не є перешкодою для розгляду заяви.

Дослідивши матеріали справи за поданою заявою та матеріали цивільної справи № 308/7950/15-ц, суд приходить до наступного висновку.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 05.11.2015 року у справі № 308/7950/15-ц задоволено позов ОСОБА_3 районної кредитної спілки «Туря», в інтересах якої діє голова правління ОСОБА_3 районної кредитної спілки «Туря» ОСОБА_4, до ОСОБА_1 про відшкодування збитків, завданих кримінальним правопорушенням, стягнуто з ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1), мешканки ІНФОРМАЦІЯ_1, на користь ОСОБА_3 районної кредитної спілки «Туря» 53288,35 грн. збитків, завданих кримінальним правопорушенням, а також 532,88 грн. судового збору на користь держави. Вказане рішення суду набрало законної сили.

Згідно з ч. 1 ст. 361 ЦПК України рішення або ухвала суду, якими закінчено розгляд справи, що набрали законної сили, а також судовий наказ можуть бути переглянуті у звязку з нововиявленими обставинами.

Пунктом 1 ч. 2 ст. 361 ЦПК України передбачено, що підставою для перегляду рішення, ухвали суду чи судового наказу у зв'язку з нововиявленими обставинами є істотні для справи обставини, що не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи.

Як розяснено в п. 3 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 30.03.2012 року «Про застосування цивільного процесуального законодавства при перегляді судових рішень у зв'язку з нововиявленими обставинами» (далі постанова Пленуму) необхідними умовами нововиявлених обставин, визначених пунктами 1, 2 частини другої статті 361 ЦПК, є те, що вони існували на час розгляду справи; ці обставини не могли бути відомі заявникові на час розгляду справи; вони входять до предмета доказування у справі та можуть вплинути на висновки суду про права та обов'язки осіб, які беруть участь у справі.

В п. 5 постанови Пленуму розяснено, що процесуальні недоліки розгляду справи (зокрема, неналежне повідомлення заявника про час і місце розгляду справи, неповне встановлення фактичних обставин справи, порушення порядку дослідження доказів) не вважаються нововиявленими обставинами, проте можуть бути підставою для перегляду судового рішення в апеляційному або касаційному порядку.

Обставини, на які посилалася особа, яка брала участь у справі, у своїх поясненнях, в апеляційній або касаційній скарзі чи в заяві про перегляд судового рішення Верховним Судом України або які могли бути встановлені при всебічному і повному з'ясуванні судом обставин справи, тобто при виконанні вимог частини четвертої статті 10 ЦПК, не є нововиявленими обставинами.

Згідно з п. 6 постанови Пленуму, судове рішення не може переглядатись у звязку з нововиявленими обставинами у разі якщо обставини, передбачені частиною другою статті 361 ЦПК, відсутні, а є підстави для перегляду судового рішення в апеляційному чи касаційному порядку або Верховним Судом України, а також якщо обставини, визначені частиною другою статті 361 ЦПК, були або могли бути відомі заявникові на час розгляду справи.

В поданій заяві про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 05.11.2015 року у справі № 308/7950/15-ц заявник ОСОБА_1 як на підставу для перегляду вказаного рішення посилається на обставини, що не були їй відомі при розгляді справи та мають значення для правильного вирішення спору, а саме, відсутність у позивача ОСОБА_3 районної кредитної спілки «Туря» права на цивільний позов про відшкодування збитків, завданих кримінальним правопорушенням, відсутність у кредитної спілки ліцензії на надання кредитів членам кредитної спілки за рахунок залучених коштів, а також відсутність встановлення в ухвалі суду від 13.06.2014 року у справі № 308/6993/14-к завдання діями ОСОБА_1 збитків для кредитної спілки та причинно-наслідковий звязок між діями винної особи та збитками потерпілого.

З мотивувальної частини рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 05.11.2015 року у справі № 308/7950/15-ц вбачається, що суд дійшов висновку про задоволення позову та стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 районної кредитної спілки «Туря» 53288,35 грн. збитків, завданих кримінальним правопорушенням, пославшись на ухвалу Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 13.06.2014 року у справі № 308/6993/14-к, якою ОСОБА_1 звільнено від кримінальної відповідальності у звязку з закінченням строку давності, а кримінальне провадження за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. ч. 1, 2, 3 ст. 358, ч. ч. 1, 2 ст. 190 КК України закрито.

З вказаної ухвали суду від 13.06.2014 року у справі № 308/6993/14-к слідує, що ОСОБА_1, будучи зареєстрованою як фізична особа-підприємець, діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, чітко усвідомлюючи протиправний характер своїх дій та їх караність, попередньо спонукавши ОСОБА_12, отримати для неї кредит в розмірі 25000 грн. в Ужгородській філії ОСОБА_3 районної кредитної спілки «Туря», що розташована за адресою: м. Ужгород, вул. Фединця, 62, будучи обізнаною про обов'язковість поруки при отриманні кредиту ОСОБА_12, спонукала ОСОБА_13 до поруки по даному кредиту, завідомо знаючи та усвідомлюючи свою неплатоспроможність та неплатоспроможність ОСОБА_12 та ОСОБА_13, без відома та згоди останніх, виготовила завідомо неправдиві документи, а саме довідку про доходи за вих. №1/16 від 31.08.2007 року на ім'я ОСОБА_12 про те, що остання дійсно працює ріелтором в агенції нерухомості «Мегаполіс», довідку про доходи за вих. №1/14 від 31.08.2007 року на ім'я ОСОБА_1 про те, що остання дійсно працює директором в агенції нерухомості «Мегаполіс», довідку про доходи за вих. № 1/15 від 31.08.2007 року на імя ОСОБА_13 про те, що остання дійсно працює офіс-менеджером в агенції нерухомості «Мегаполіс», зокрема внесла у вказані документи завідомо неправдиві відомості про місце роботи, розмір своєї заробітної плати та заробітної плати ОСОБА_12 та ОСОБА_13

Вищевказані підроблені документи надала представникам кредитної спілки «Туря», на підставі яких 03.06.2007 року між ОСОБА_3 кредитною спілкою «Туря» в особі директора Ужгородської філії №1 ОСОБА_14, позичальником ОСОБА_12 та поручителями ОСОБА_1 та ОСОБА_13 був укладений договір кредиту-поруки № 334/1.

Крім цього було встановлено, що ОСОБА_1, будучи зареєстрованою як фізична особа-підприємець, діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, чітко усвідомлюючи протиправний характер своїх дій та їх караність, попередньо спонукавши ОСОБА_11, отримати для неї кредит в розмірі 25000 грн. в Ужгородській філії ОСОБА_3 районної кредитної спілки «Туря», будучи обізнаною про обов'язковість поруки при отриманні кредиту ОСОБА_11, спонукала ОСОБА_13 до поруки по даному кредиту, завідомо знаючи та усвідомлюючи свою неплатоспроможність та неплатоспроможність ОСОБА_11 та ОСОБА_13, без відома та згоди останніх, виготовила завідомо неправдиві документи, а саме довідку про доходи за вих. №1/1 від 04.10.2007 року на ім'я ОСОБА_11 про те, що останній дійсно працює помічником юриста в агенції нерухомості «Мегаполіс», довідку про доходи за вих. №1/3 від 04.10.2007 року на ім'я ОСОБА_1 про те, що остання дійсно працює директором в агенції нерухомості «Мегаполіс», довідку про доходи за вих. № 1/2 від 04.10.2007 року на імя ОСОБА_13 про те, що остання дійсно працює офіс-менеджером в агенції нерухомості «Мегаполіс», зокрема внесла у вказані документи завідомо неправдиві відомості про місце роботи, розмір своєї заробітної плати та заробітної плати ОСОБА_11 та ОСОБА_13

Вищевказані підроблені документи надала представникам кредитної спілки «Туря», на підставі яких 08.10.2007 року між ОСОБА_3 кредитною спілкою «Туря» в особі директора Ужгородської філії №1 ОСОБА_14, позичальником ОСОБА_11 та поручителями ОСОБА_1 та ОСОБА_13 був укладений договір кредиту-поруки № 386/1.

Крім цього було встановлено, що ОСОБА_1, будучи зареєстрованою як фізична особа-підприємець, діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, чітко усвідомлюючи протиправний характер своїх дій та їх караність, попередньо спонукавши ОСОБА_10, отримати для неї кредит в розмірі 25000 грн. в Ужгородській філії ОСОБА_3 районної кредитної спілки «Туря», будучи обізнаною про обов'язковість поруки при отриманні кредиту ОСОБА_10, спонукала ОСОБА_13 до поруки по даному кредиту, завідомо знаючи та усвідомлюючи свою неплатоспроможність та неплатоспроможність ОСОБА_10 та ОСОБА_13, без відома та згоди останніх, виготовила завідомо неправдиві документи, а саме довідку про доходи за вих. №1/21 від 25.10.2007 року на ім'я ОСОБА_10 про те, що останній дійсно працює ріелтором в агенції нерухомості «Мегаполіс», довідку про доходи за вих. №1/22 від 29.10.2007 року на ім'я ОСОБА_1 про те, що остання дійсно працює директором в агенції нерухомості «Мегаполіс», довідку про доходи за вих. № 1/23 від 29.10.2007 року на імя ОСОБА_13 про те, що остання дійсно працює офіс-менеджером в агенції нерухомості «Мегаполіс», зокрема внесла у вказані документи завідомо неправдиві відомості про місце роботи, розмір своєї заробітної плати та заробітної плати ОСОБА_10 та ОСОБА_13

Вищевказані підроблені документи надала представникам кредитної спілки «Туря», на підставі яких 26.10.2007 року між ОСОБА_3 кредитною спілкою «Туря» в особі директора Ужгородської філії №1 ОСОБА_14, позичальником ОСОБА_10 та поручителями ОСОБА_1 та ОСОБА_13 був укладений договір кредиту-поруки № 423/1.

Ухвалюючи рішення від 05.11.2015 року у справі № 308/7950/15-ц суд виходив з того, що ОСОБА_1 звільнена від кримінальної відповідальності з нереабілітуючих підстав, а тому з неї підлягає стягненню шкода завдана ОСОБА_3 районній кредитній спілці «Туря» такими діями, а саме, заборгованість за договорами кредиту-поруки № 334/1 від 03.09.2007 року, № 386/1 від 08.10.2007 року та № 423/1 від 26.10.2007 року, у загальному розмірі 53288,35 грн.

З проводу посилання заявника як на нововиявлену обставину на відсутність у позивача ОСОБА_3 районної кредитної спілки «Туря» права на позов через те, що останній не був визнаний потерпілим від злочину, суд зазначає, що у своїй заяві заявник визнає, що про цю обставину вона дізналася під час ознайомлення з матеріалами справи. Тобто та обставина, що позивач не був визнаним потерпілим від злочину вбачається з матеріалів справи № 308/7950/15-ц, а відтак вона могла бути встановлена при всебічному і повному зясуванні судом обставин справи, у звязку з чим не може вважатися нововиявленою обставиною. Твердження заявника щодо встановити ці обставини раніше (під час розгляду справи) через неналежне виконання її представником по вказаній цивільній справі своїх обовязків, не має жодного правового значення, оскільки стосується виключно правовідносин між довірителем та довіреною особою. Всі посилання заявника на розяснення Пленумів судів касаційної інстанції щодо відсутності у спілки права на позов, також не свідчать про нововиявлені обставини, оскільки вказане фактично є обґрунтуванням щодо неправильного застосування судом норм матеріального та процесуального права, що в свою чергу могло б бути підставою для перегляду такого рішення в апеляційному порядку, а відтак зазначене не є нововиявленими обставинами в розумінні п. 1 ч. 2 ст. 361 ЦПК України.

Також суд констатує, що питання щодо права ОСОБА_3 районної кредитної спілки «Туря» на відшкодування завданих кримінальним правопорушенням збитків на підставі ч. 1 ст. 1166 ЦК України та наявність причинно-наслідкового звязку між діями винної особи та збитками потерпілого були предметом дослідження під час судового розгляду справи № 308/7824/15-ц, а тому дані обставини є підставою для апеляційного оскарження рішення, що у свою чергу не робить їх нововиявленими.

Що стосується посилання заявника на закінчення 22.11.2008 року в ОСОБА_3 районної кредитної спілки «Туря» строку дії ліцензії на здійснення діяльності з надання фінансових кредитів, то дана обставина не має правового значення та не могла вплинути на висновок суду при ухваленні рішення від 05.11.2015 року, оскільки договори кредиту-поруки за № 334/1, № 386/1 та № 423/1 датовані 26.10.2007 року, 08.10.2007 року та 03.09.2007 року кожний відповідно, тобто під час дії ліцензії. Суд вважає помилковим твердження заявника, що дана обставина впливає на розмір заборгованості з посиланням на те, що після закінчення строку дії ліцензії спілка не вправі була нараховувати відсотки за кредитним договором, так як згідно з Розпорядження Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України від 02.12.2003 року № 146 «Про затвердження Ліцензійних умов провадження діяльності кредитних спілок з надання фінансових послуг», така ліцензія необхідна кредитній спілці саме для надання фінансових кредитів. Подальше закінчення строку дії ліцензії жодним чином не може позбавити кредитну спілку права нараховувати відсотки по кредитним договорам, виданим під час строку дії ліцензії. Відсотки нараховуються до повного погашення кредиту (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). Нарахування таких відсотків не потребує отримання кредитною спілкою ліцензії. Тобто закінчення строку дії ліцензії не могло вплинути на юридичну оцінку обставин, здійснену судом у судовому рішенні, що переглядається, а відтак не є нововиявленою обставиною.

Щодо посилань заявника на ухвалу Ужгородського міськрайонного суду від 11.08.2015 року у справі № 308/7902/15-к суд зазначає, що дана ухвала не має відношення до даної цивільної справи, оскільки стосується інших діянь ОСОБА_1 ніж ті, які стали підставою для позову по справі № 308/7950/15-ц. Сума в розмірі 49210,96 грн., на яку посилається заявник в заяві, стосується укладення договору-кредиту № 257/1 від 30.06.2008 року з позичальником ОСОБА_15, а тому дана обставина також не є нововиявленою.

Відповідно до ч. 2 ст. 365 ЦК України, розглянувши заяву, суд може скасувати судове рішення, що переглядається, і прийняти нове судове рішення або залишити заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами без задоволення.

Виходячи з вищенаведеного суд приходить до висновку, що заява ОСОБА_1, від імені якої діє представник адвокат ОСОБА_2, про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 05.11.2015 року у справі № 308/7950/15-ц підлягає залишенню без задоволення через відсутність нововиявленої обставини.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 208, 210, 293, 294, 361, 365 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В:

Заяву ОСОБА_1, від імені якої діє представник адвокат ОСОБА_2, про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 05.11.2015 року у цивільній справі № 308/7950/15-ц за позовною заявою ОСОБА_3 районної кредитної спілки «Туря», в інтересах якої діє голова правління ОСОБА_3 районної кредитної спілки «Туря» ОСОБА_4, до ОСОБА_1 про відшкодування збитків завданих злочином залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу на ухвалу суду може бути подано до апеляційного суду Закарпатської області через Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області протягом пяти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом пяти днів з дня отримання копії ухвали.

Головуюча О.М. Світлик