АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/438/17 Справа № 207/4728/13-ц Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Макаров М.О.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 лютого 2017 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати по цивільним справам Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді Макарова М.О.,

суддів Максюти Ж.І., Петешенкової М.Ю.,

при секретарі Назаренко А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 ОСОБА_3 на рішення Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 04 серпня 2016 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2, ОСОБА_4 про звернення стягнення на квартиру; виселення без надання іншого житлового приміщення; зняття з реєстраційного обліку та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», треті особи: ОСОБА_4, ОСОБА_5, Приватний нотаріус Дніпродзержинського міського нотаріального округу ОСОБА_6, про зменшення розміру неустойки, зобовязання зарахувати кошти та перерахувати суму зобовязання за кредитним договором,-

ВСТАНОВИЛА:

У жовтні 2013 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_4 та ОСОБА_7 про звернення стягнення на квартиру, виселення із предмету іпотеки без надання іншого жилого приміщення зі зняттям з реєстраційного обліку, посилаючись на те, що 21 липня 2008 року з ОСОБА_2 був укладений кредитний договір № 1/08НМS4Д та нею був отриманий кредит у сумі 88000 доларів США зі строком повернення до 20 липня 2018 року включно. У забезпечення виконання зобовязання за кредитним договором з відповідачами в цей же день був укладений договір іпотеки № НМS4Д/1, згідно якого в іпотеку була надана квартира АДРЕСА_1 загальною площею 72,50м.кв., яка належить відповідачам на праві власності. Обумовлена сторонами ціна предмету іпотеки складає 286.770 гривень. Однак, взяті зобовязання за кредитним договором ОСОБА_2 не виконує, а тому станом на 03 жовтня 2013 року утворилась заборгованість за кредитним договором, яка складає 222328,04 доларів США, що еквівалентно 1776401 грн. 03 коп., а тому в рахунок погашення вказаної заборгованості Банк просив звернути стягнення на предмет іпотеки та виселити відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_4 із вказаної квартири без надання іншого житла зі зняттям їх з реєстраційного обліку.

Ухвалою Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська від 18 вересня 2014 року позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_7 про звернення стягнення на предмет іпотеки, виселення без надання іншого жилого приміщення та за зустрічним позовом ОСОБА_7 до ПАТ КБ «ПриватБанк», приватного нотаріуса Дніпродзержинського міського нотаріального округу, ОСОБА_2 про визнання договору іпотеки недійсним, зобов*язання приватного нотаріуса скасувати реєстраційний запис щодо реєстрації у Державному реєстрі іпотек іпотеку квартири № 22 у будитнку № 9 по вулиці 8-го Березня у м. Дніпродзержинську залишено без розгляду.

У грудні 2015 року ОСОБА_2 звернулась до суду із зустрічним позовом до ПАТ КБ «ПриватБанк» про зобовязання перерахувати суму зобовязання за кредитним договором за курсом НБУ, який був встановлений на момент підписання договору; зобовязання внести на погашення тіла кредиту 8518 грн. 40 коп., які були сплачені за відкриття позичкового рахунку за кредитним договором та зобовязання розрахувати графік погашення кредиту після встановлення суми кредиту у національній валюті, а також просила зменшити розмір неустойки (штрафів, пені) за неналежне виконання зобовязань за кредитним договором до 1000 доларів США, посилаючись на те, що ОСОБА_2 уклала з позивачем кредитний договір і у позивача отримала 88 000 доларів США кредиту строком до 20 липня 2018 року включно. У звязку з невиконанням відповідачкою кредитного договору позивачем були нараховані значні суми пені та штрафів і їх сума становить більше 50% заборгованості за кредитом, що є несправедливим для відповідачки. Заборгованість по сплаті кредиту утворилась у звязку зі зміною матеріального стану відповідачки та зміною курсу долара до гривні. Позивач був зобовязаний під час укладення кредитного договору попередити відповідачку про валютні ризики. Окрім того, позивачем було неправомірно стягнуто з відповідачки та не зараховано до сплати в рахунок погашення основного зобовязання по кредиту 8 518 грн. 40 коп. винагороди за відкриття позичкового рахунку. Вони повинні були бути зараховані позивачем в рахунок погашення основного зобовязання по кредиту. Це б зменшило тіло кредиту та нарахованих відсотків за його користування.

Також ОСОБА_2 зазначила, що квартира, яка знаходиться в іпотеці, належить на праві власності ОСОБА_2 і ОСОБА_4 Ними квартира не була придбана за кредитні кошти і знаходиться у їх спільній сумісній власності. Виселення ОСОБА_2 і ОСОБА_4 із квартири без надання іншого жилого приміщення неможливе, а тому просила задовольнити її зустрічний позов, видмовивши Банку в його вимогах.

Рішенням Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 04 серпня 2016 року позов ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено, в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 відмовлено та ухвалено:

В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 1/08НМS4D від 21 липня 2008 року звернути стягнення на квартиру № 58 у будинку № 27/29 загальною площею 72,50 м.кв., яка розташована по вулиці Сировця у м. Дніпродзержинську, шляхом продажу предмету іпотеки з укладанням від імені відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_4 договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою -покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з реєстрацією правочину купівлі-продажу предмету іпотеки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування з можливістю здійснення ПАТ КБ «ПриватБанк» всіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмету іпотеки.

Виселити ОСОБА_2 та ОСОБА_4 із квартири № 58 у будинку № 27/29, яка розташована по вулиці Сировця у м. Дніпродзержинську без надання іншого жилого приміщення зі зняттям з реєстраційного обліку у Головному управлінні Державної міграційної служби України у Дніпропетровській області, а також вирішено питання розподілу судових витрат.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, а судове рішення скасуванню, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Зазначеним вимогам закону судове рішення частково не відповідає.

Так, судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 21 липня 2008 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк» (правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк») та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № 1/08НМS4Д , згідно якого остання отримала кредит в сумі 88000 доларів США, зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 18% річних, з кінцевим терміном повернення 20 липня 2018 року (Т.1 а.с. 21).

Згідно умов зазначеного Договору погашення заборгованості повинно здійснюватися в наступному порядку: щомісяця в період сплати позичальник повинен надавати Банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за Кредитом, яка складається із заборгованості за Кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати.

У забезпечення виконання зобовязань за вказаним кредитним договором між Банком та ОСОБА_2 та ОСОБА_4 21 липня 2008 року було укладено договір іпотеки № НМS4/1, згідно якого, ОСОБА_2 та ОСОБА_4 передали в іпотеку Банку квартиру АДРЕСА_2, яка належить відповідачам на праві власності на підставі свідоцтва про право власності на житло від 05 серпня 1994 року (Т.1 а.с. 31).

Як вбачається з матеріалів справи у продовж дії кредитного договору позичальник ОСОБА_2 неодноразово порушувала умови цього договору, допускала прострочку погашення поточної заборгованості по сплаті частини суми кредиту, процентів за користування кредитом, а в подальшому починаючи із січня 2009 року взагалі перестала їх виконувати, у звязку з чим, згідно розрахунку заборгованості, складеного позивачем, станом на 03 жовтня 2013 року ОСОБА_2 має заборгованість за кредитним договором у розмірі 222328,04 доларів США, що еквівалентно 1776401 грн. 03 коп., яка складається з: 86110, 85 доларів США - заборгованість за кредитом; 86755,05 доларів США - заборгованість по процентам за користування кредитом; 38845,29 доларів США - пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором; 31,29 доларів США - штраф (фіксована частина) та 10585,56 доларів США - штраф (процентна складова) (Т.1 а.с. 11-14).

Крім того, відповідно до листа за вих. № 30.1.0/2-FX0 від 30 липня 2013 року ПАТ «ПриватБанк» повідомив відповідачів про виниклу заборгованість, а також повідомив останніх про прийняте рішення щодо звернення стягнення на предмет іпотеки та просив у тридцятиденний термін звільнити займане приміщення (Т.1 а.с. 16).

Згідно ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання, а ч.2 ст.1050 ЦК України передбачено, що кредитор має право вимагати дострокового повернення всієї суми позики та сплати відсотків, у випадку, якщо позичальник прострочив повернення чергової частини позики, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами.

Згідно ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до п.24 договору іпотеки № HMS4/1 від 21 липня 2008 року звернення стягнення на Предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду.

Згідно з ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобовязанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, а статтею 39 цього ж Закону передбачено, що у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації.

Тобто спосіб реалізації предмета іпотеки Законом визначений двома способами, а саме: шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої ст. 38 Закону України «Про іпотеку», а оскільки позивачем визнечено спосіб реалізації предмету іпотеки шляхом застосування процедури продажу, колегія суддів вважає, позовні вимоги про звернення стягнення на предмет іпотеки є обгрунтованими, з визначенням способу реалізації предмета іпотеки шляхом продажу Банком вказаного предмету іпотеки, з укладанням від його імені договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності та всіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій необхідних для продажу предмету іпотеки, з визначенням початкової ціни предмета іпотеки для його подальшої реалізації на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

А відповідно до п.12 вказаного договору іпотеки сторони визначили, що вартість іпотеки складає 286770 грн.

У звязку з чим початкова ціна предмета іпотеки повинна бути не менше вартості майна, визначеного у вказаному договорі іпотеки, тобто в сумі 286770 грн.

Крім того, визначаючи суму заборгованості в рахунок якої проводиться зверненя стягнення на предмет іпотеки, колегія суддів приходить до наступного.

Як вбачається з розрахунку заборгованості, позивач нарахував заборгованість відповідача ОСОБА_2 по кредитному договору станом на 03 жовтня 2013 року в сумі 222328,04 доларів США, що еквівалентно 1776401 грн. 03 коп., яка складається з: 86110,85 доларів США - заборгованість за кредитом; 86755,05 доларів США - заборгованість по процентам за користування кредитом; 38845,29 доларів США - пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором; 31,29 доларів США - штраф (фіксована частина) та 10585,56 доларів США - штраф (процентна складова) (Т.1 а.с. 11-14).

А згідно пункту 6.1 Кредитного договору, при порушенні Позичальником зобовязань по погашенню кредиту, процентів та інших обовязкових платежів, передбачених кредитним договором, останній сплачує Банку пеню в розмірі 0,2% від суми простроченого платежу, але не менше 1 грн. за кожний день прострочки. Сплата пені здійснюється в гривні.

Тобто сума пені нарахована банком, в порушення п. 6.1 кредитного договору, в доларах США, а не в гривнях.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи відповідач ОСОБА_2 під час розгляду справи судом першої інстанції просила зменшити розмір неустойки.

Відповідно до частини 3 статті 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Як вбачається з матеріалів справи позивач поставив питання про стягнення заборгованості за кредитом, а також просив стягнути пеню за порушення зобовязань за кредитним договором, розраховану з 2008 року, проте до суду позивач звернувся лише із даним позовом у жовтні 2013 року, а тому враховуючи заяву відповідача про зменшення розміру нейстойки, а також з урахуванням майнового стану відповідачки та фізичної неможливості в повному обсязі погасити суму заборгованості, колегія суддів вважає, що сума пені підлягає зменшенню до 107248 грн. 47 коп.

Що стосується позовних вимог про стягнення з відповідачів штрафів колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України).

За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Умовами спірного договору, як зазначалося вище, а саме пункту 6.1 передбачено застосування пені як виду цивільно-правової відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань по даному договору, внаслідок чого нарахування пені відбувається за кожний день прострочення

У той самий час, згідно з пунктом 6.6 кредитного договору сторонами передбачена сплата штрафів як виду цивільно-правової відповідальності за правопорушення, зокрема - несвоєчасне повернення кредиту, процентів за користування кредитом та комісій.

Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня в цьому разі є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення, а тому підстави для стягнення штрафів відсутні.

За таких обставин загальна сума заборгованості склаладає в розмірі 183482,75 доларів США, що еквівалентно за курсом 7,99 грн. за 1 долар США відповідно до службового розпорядження Національного Банку України від 03 жовтня 2013 року, складає 1381198,30 грн., яка складається із: заборгованості за кредитом в сумі 86110,85 доларів США, заборгованості по процентам за користування кредитом в сумі 86755,05 доларів США, а також пені в сумі 107 248,47 грн., а всього 1488446,77 грн.,

Що стосується позовних вимог про виселення відповідачів та інших осіб із спірної квартири, то вони є необгрунтованими, з наступних підстав.

Так, частиною першою статті 40 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом.

Нормою, яка встановлює порядок виселення із займаного житлового приміщення, є стаття 109 ЖК УРСР, у частині першій якої передбачені підстави виселення.

Відповідно до частини другої статті 109 ЖК УРСР громадянам, яких виселяють із жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинне бути зазначене в рішенні суду.

Оскільки спірна квартира була придбана відповідачами не за кредитні кошти, а тому при вирішення питання про звернення стягнення на іпотечне майно вирішується питання і виселення громадян із іпотечного майна з наданням іншого постійного жилого приміщення, а тому колегія суддів вважає, що ці позовні вимоги є передчасними.

Також, колегія суддів звертає увагу на наступне.

Так, частинами першою та третьою статті 33 Закону України «Про іпотеку» передбачено право іпотекодержателя задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

07 червня 2014 року набув чинності Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», згідно з пунктом 1 статті 1 якого не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із статтею5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що:

таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно;

загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. м для квартири та 250 кв. м для житлового будинку.

Поняття «мораторій» у цивільному законодавстві визначається як відстрочення виконання зобов'язання (пункт 2 частини першої статті 263 ЦК України), що повною мірою відповідає значенню відповідного слова, яке розкривається в тлумачному словнику української мови.

Отже, мораторій є відстроченням виконання зобов'язання, а не звільненням від його виконання. Відтак установлений Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» мораторій на стягнення майна, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті, не передбачає втрату кредитором права на звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) у випадку невиконання боржником зобов'язань за договором, а лише тимчасово забороняє примусово стягувати (відчужувати без згоди власника).

Крім того, згідно з пунктом 4 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» протягом дії цього закону інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм.

Оскільки вказаний Закон не зупиняє дії решти нормативно-правових актів, що регулюють забезпечення зобов'язань, то й не може бути мотивом для відмови в позові, а є правовою підставою, що не дає змоги органам і посадовим особам, які здійснюють примусове виконання рішень про звернення стягнення на предмет іпотеки та провадять конкретні виконавчі дії, вживати заходи, спрямовані на примусове виконання таких рішень стосовно окремої категорії боржників чи іпотекодавців, які підпадають під дію положень цього Закону на період його чинності.

Рішення ж суду в частині звернення стягнення на предмет іпотеки на час дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не підлягає виконанню.

Зазначений висновок міститься в постановах Верховного Суду України від 27 травня 2015 року (№ 6-58цс15), 09 вересня 2015 року (№ 6-483цс15), 18 листопада 2015 року (6-1385цс15), 25 листопада 2015 року (6-1249цс15) який є обовязковим для всіх субєктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права в силу ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України.

Проте, вирішуючи спір, суд першої інстанції на зазначене увагу не звернув.

У звязку з чим рішення суду в частині звернення стягнення на майно та виселення підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення в цій частині про часткове задоволення позовних вимог Банку, а тому апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Що стосується рішення суду про відмову в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2, колегія суддів вважає його законним і обгрунтованим, оскільки відповідач ОСОБА_2 підписала кредитний договір, його відповідно не оскаржувала та всі умови цього договору її влаштовували, а тому підстави для задоволення зустрічного відсутні, а також суд цим позовним вимогам дав належну оцінку, у звязку з чим доводи апеляційної скарги в цій частині є необгрунтованими, оскільки вони зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду, а тому рішення суду в цій частині підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга без задоволення.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.209, 218, 307, 309, 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 ОСОБА_3задовольнити частково.

Рішення Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 04 серпня 2016 року скасувати в частині звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення та ухвалити в цій частині нове рішення.

Позов Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2, ОСОБА_4 про звернення стягнення на квартиру, виселення без надання іншого житлового приміщення, зняття з реєстраційного обліку задовольнити частково.

В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 1/08НМS4D від 21 липня 2008 року в розмірі 183482,75 доларів США, що еквівалентно за курсом 7,99 грн. за 1 долар США відповідно до службового розпорядження Національного Банку України від 03 жовтня 2013 року, складає 1381198,30 грн., яка складається із: заборгованості за кредитом в сумі 86110,85 доларів США, заборгованості по процентам за користування кредитом в сумі 86755,05 доларів США, а також пені в сумі 107 248,47 грн., а всього 1488446,77 грн., звернути стягнення на квартиру № 58 у будинку № 27/29, яка розташована по вулиці Сировця у м. Дніпродзержинську, загальною площею 72,5 кв.м., житловою площею 47,7 кв.м., та належить ОСОБА_2 (іпн. НОМЕР_1) та ОСОБА_4 (іпн. НОМЕР_2) на праві власності на підставі свідоцтва на право власності на житло від 05 серпня 1994 року, шляхом продажу предмету іпотеки з укладанням від імені відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_4 договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з реєстрацією правочину купівлі-продажу предмету іпотеки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування з можливістю здійснення ПАТ КБ «ПриватБанк» всіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмету іпотеки.

Визначити початкову ціну предмета іпотеки для його подальшої реалізації на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної субєктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій, але не менше вартості майна, визначеного в договорі іпотеки № HMS4/1 від 21 липня 2008 року в сумі 286770 грн.

На підставі Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» на час дії цього Закону, виконання рішення зупинити.

В задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» доОСОБА_2 та ОСОБА_4 про виселення без надання іншого жилого приміщення відмовити.

В решті рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржено в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя М.О. Макаров

Судді Ж.І. Максюта

ОСОБА_8