Справа № 758/2520/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 листопада 2017 року Подільський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді - Супрун Г. Б. ,

при секретарі - ЦукуровійД.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, Подільської районної у м.Києві державної адміністрації, 3-тя особа: реєстраційна служба Головного управління юстиції у м.Києва, про визнання незаконним та скасування розпорядження про приватизацію житлового приміщення, визнання незаконним свідоцтва про право власності на житло, усунення перешкод у користуванні квартирою та вселення в квартиру, та за зустрічним позовом ОСОБА_2 та позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання таким, що втратив право користування житловим приміщенням, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати незаконним та скасувати розпорядження про приватизацію квартири АДРЕСА_1, визнання незаконним свідоцтва про право власності на житло, яке видано на його колишню дружину та синів, без врахування позивача, усунути перешкоди в користуванні цією квартирою та вселити його в квартиру.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що квартира АДРЕСА_1, яку він отримував на підставі ордеру у 1986році на сім»ю з 4-х осіб, була приватизована відповідачами ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 без згоди позивача та участі в приватизації житла. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» визначено, що передача квартир (будинків) здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім»ї, які постійно мешкають у цій квартирі (будинку), в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обов»язковим визначенням уповноваженого власника квартири. Також, відповідачі перешкоджають йому у проживанні та користуванні квартирою, у якій позивач зареєстрований.

Відповідачем ОСОБА_2 був поданий зустрічний позов до ОСОБА_1 про визнання його таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_1, з підстав, що він вибув на інше місце проживання. В обгрунтування позовних вимог зазначила, що одразу після розлучення у 1992 році позивач забрав свої речі і виїхав проживати до іншої жінки в с.Мощин Києво-Святошинського району, з якою перебуває в цивільних шлюбних відносинах. Спірною квартирою не цікавився, за комунальні послуги не сплачував. Але позивач з 1992р. не ставила питання про визнання його таким, що втратив право користування квартирою.

Відповідач ОСОБА_3 також подав зустрічний позов до ОСОБА_1 про визнання таким, що втратив право користування вказаною квартирою, але з інших підстав, в порядку ст.ст.71, 72 Житлового кодексу України. В обгрунтування позовних вимог зазначив, що одразу після розлучення батьків, батько виїхав із квартири та втратив до неї будь-який інтерес. Син зробив в квартирі ремонт, поміняв замки.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_5 підтримала позовні вимоги. Зазначила, що з 2014 року відповідачі неодноразово звертаються до суду із метою визнати ОСОБА_1 таким, що втратив право на проживання у даній квартири. Також додала, що приватизація квартири є незаконною, оскільки на момент зняття позивача з реєстрації в даній квартири діяла Ухвала Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 14.07.2015 року, якою було зупинено виконання рішення апеляційного суду м.Києва від 25.06.2015 року до закінчення касаційного провадження, та пізніше, Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.12.2015 року задоволено касаційну скаргу позивача, якою рішенням Подільського районного суду м.Києва від 21.04.2015 року по справі 758/10062/14-ц відмовлено ОСОБА_2 у визнанні ОСОБА_1 таким, що втратив право користування житловим приміщенням. Таким чином, в цей час приватизація має відбутись з урахуванням чотирьох осіб, включаючи його самого. Та, оскільки позивач у даній квартирі знов зареєстрований, він має право на проживання у квартирі, але відповідачі умисно не надають ключі від квартири, не надають доступ та чинять перешкоди, не бажають його бачити та вирішити спір щодо компенсації належної частки позивачу в разі неможливого проживання в одній квартирі.

Представник позивача просила відмовити в задоволенні зустрічних позовів , вважаючи їх необґрунтованими та надуманими, надала письмові заперечення.

Відповідачі за первісним позовом та їх представники ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 в судовому засіданні заперечували проти позовних вимог, та просили задовольнити вимоги, викладені у зустрічних позовних заявах. Позивач за зустрічним позовом ОСОБА_2 пояснила, що після розлучення у 1992р. відповідач уїхав проживати до іншої жінки. Втім, уточнила, що до 2002р. він іноді приходив та відкривав двері своїми ключами, а після того, як в стані сп'яніння впав біля дверей, тому вона забрала ключі, в подальшому не віддавала. Пояснила, що в 2012р. вони разом ходили до органів приватизації, щоб приватизувати на 4-х осіб, але відповідач відмовився оформити особовий рахунок квартири на дітей, тому не подали заяви на приватизацію.

Представник Подільської районної в м. Києві державної адміністрації та представник Реєстраційної служби Головного управління юстиції у м.Києві в судове засідання не з'явилися, надали суду заяви про розгляд справи за їх відсутності, не заперечували проти позову, просили ухвалити рішення у відповідності до чинного законодавства України.

Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази, оцінивши їх у сукупності, приходить до наступних висновків.

На підставі ордеру НОМЕР_1 від 17.02.1986р., виданого Виконавчим комітетом Подільської ради народних депутатів м.Києва, трьохкімнатна квартира АДРЕСА_1, загальною площею 67,1 кв.м., надана ОСОБА_1 на сім»ю з 4-х осіб ( він, дружина ОСОБА_2, та двоє дітей ОСОБА_3, ОСОБА_4.).

Шлюб між сторонами ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був розірваний у 1992р. та спільне майно розподілено.( а.с.8,9)

Згідно із ст.1 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» приватизація державного житлового фонду - це відчуження квартир (будинків), кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень державного житлового фонду на користь громадян України.

Відповідно до ч. 2, 3 ст. 8 цього Закону передача квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім'ї, які постійно мешкають у цій квартирі (будинку), житловому приміщенні у гуртожитку, в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обов'язковим визначенням уповноваженого власника квартири (будинку), житлового приміщення у гуртожитку. Передача квартир (будинків) у власність громадян здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації.

Судом встановлено, що рішенням Подільського районного суду м.Києва від 21.04.2015 року по справі 758/10062/14-ц за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання таким, що втратив право користування житловим приміщенням відмовлено.( а.с.12-15 т.1).

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 25.06.2015 задоволено апеляційну скаргу ОСОБА_2, скасовано рішення першої інстанції, ухвалено нове, яким позов задоволено, визнано ОСОБА_1 таким, що втратив право користування квартирою.

Не зважаючи на ухвалу ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 14.07.2015 року, якою зупинено виконання рішення апеляційного суду м.Києва від 25.06.2015 року до закінчення касаційного провадження ( а.с.16), відповідачі зняли з реєстрації позивача та звернулись до Подільської районної в місті Києві державної адміністрації із відповідною заявою на приватизацію квартири на 3-х осіб.

Згідно розпорядження Подільської районної в місті Києві державної адміністрації від 30.09.2015 року № 274, спірна квартира була приватизована на трьох відповідачів та видане Свідоцтво про право власності серії НОМЕР_2 від 30.09.2015 року відділом з питань майна комунальної власності Подільської районної в місті Києві державної адміністрації. Даний факт відповідачами визнаний.

Як пояснила відповідач ОСОБА_2, їй не було відомо про існування ухвали ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 14.07.2015р., і тому вважаючи, що рішення Апеляційного суду набрало законної сили, підлягає зверненню до виконанню, зняла з реєстрації відповідача 24.07.2017р., в подальшому отримала в канцелярії Подільського райсуду м.Києва 05.08.2015р. завірену копію рішення, їй не повідомили, що є касаційна скарга . Тому вона з синами приватизували квартиру на трьох осіб.

Таким чином, на момент приватизації квартири існувало рішення Подільського районного суду від 21.04.2015 року, залишене в силі Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.12.2015 року, проте відповідачі приватизували квартиру без врахування позивача.

Відповідно до ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Житлового кодексу України громадяни мають право на одержання у безстрокове користування у встановленому порядку жилого приміщення в будинках державного чи громадського житлового фонду.

Згідно ч. 4 ст. 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Згідно ч.1 ст.21 ЦК України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади АР Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Згідно ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Отже, суд приходить до висновку, що позивач позбавлений був можливості реалізувати своє право на приватизацію квартири, оскільки приватизація відбулась без його відома та згоди, також він позбавлений права на проживання у даній квартирі, де він є зареєстрованим, реєстрація поновлена з 16.01.2016р.( а.с.19), оскільки відповідачі свідомо не надають доступ до квартири, про що неодноразово повідомляли у судових засіданнях, не бажають його бачити, як пояснювала відповідач, оскільки він покинув сім'ю та розлучився з нею, не допомагав дітям коли вони були неповнолітніми, приходив додому в стані алкогольного сп'яніння. Тобто, пояснення та поведінка відповідача зводяться до з'ясування та згадування причин розірвання шлюбу.

Покази свідків, які допитані в суді за клопотанням відповідача, не спростовують та не підтверджують обставин справи щодо приватизації, про те, що він виїхав в інший населений пункт на постійне місце проживання до іншої жінки їм відомо виключно зі слів відповідача.

Так, свідок ОСОБА_9 - сусідка відповідачів, яка з 1986р. проживає в цьому будинку, пояснила, що позивач після розлучення у 1992р. пішов до іншої жінки. Свідку це відомо зі слів ОСОБА_2. Свідок бачила у 1992р. як ОСОБА_1 виносив книги, але куди він їх ніс свідку невідомо. Також свідок пояснила, що відповідач погасила заборгованість за комунальні послуги, оскільки в під'їзді висів список боржників мешканців будинку за несплату за комунальні послуги.

Свідок ОСОБА_10 , яка є подругою відповідача ОСОБА_2, пояснила, що часто починаючи з 2002р., буває в гостях у ОСОБА_2, приблизно 1-2 рази на тиждень, ОСОБА_2 живе одна з дітьми. Свідок залишалась іноді в них ночувати, у великій кімнаті, не бачила там речей її колишнього чоловіка. ОСОБА_2 розказувала свідку, що після розлучення у 1992р. її чоловік забрав свої речі та пішов до іншої жінки. Але позивача особисто свідок ніколи не бачила. Яким чином відбувалась приватизація квартири свідку нічого не відомо, їй повідомила ОСОБА_2 вже після того як приватизація відбулась. Також свідок помітила, що у 2014р. відповідачі замінили замки на вхідних дверях квартири.

Свідок ОСОБА_11 , яка є сусідкою, пояснила, що сім'ю ОСОБА_1 знає з 1986р. Позивача з кінця 1990-х років не бачила, періодично буває у них в гостях, заходила переважно у вечірній час , щоб скористатись телефоном, оскільки у них в квартирі є міський телефон. Також свідок підтвердила, що на початку 2000-х років в під»їзді будинку висів список боржників за комунальні послуги і ОСОБА_2 погасила велику заборгованість. Свідок помітила, що замки в їх квартирі замінені, з якого часу не пам»ятає.

Свідок ОСОБА_13 пояснила, що знає ОСОБА_2 з 1970р., була присутня в суді коли вони розірвали шлюб. Зі слів ОСОБА_2 свідку відомо, що позивач після розлучення виїхав до іншої жінки. Також зі слів ОСОБА_2 свідку відомо, що з 2002р. по 2014р. позивач в квартирі не з'являвся, а потім став приходити в нетверезому стані, стукав у двері, щоб його впустили і викликав поліцію. Свідку не відомо щодо приватизації квартири та про те, що позивач знов зареєстрований на даний час в квартирі.

Свідки, допитані за клопотанням позивача, підтверджують факт того, що позивачу з 2012р. чиняться перешкоди в користуванні квартирою, відповідачі змінили замки.

Свідок ОСОБА_14, яка є сестрою позивача, пояснила, що після розлучення, позивач продовжував проживати в спірній квартирі, іншого постійного місця проживання у нього немає. Останні 5 років проживає у свідка або в іншої сестри, а влітку на дачі. Відповідачі змінили замки, не хотять його бачити. Свідку відомо, що брат ніколи не проживав в с.Мошин, він лише допомагав жінці на ім'я ОСОБА_15 перевозити речі, і бачила брата з цією жінкою на весіллі їх племінниці, більше свідок не бачила цієї жінки. Також брат звертався до дільничого інспектора з заявою, що йому перешкоджають в користуванні квартирою. Крім того, свідку відомо, що позивач зібрав необхідні документи та разом з ОСОБА_2 вони ходили оформлювати заяви на приватизацію, та вона поставила умови, щоб особовий рахунок перевести на сина, на що брат не погодився, він хотів спочатку приватизувати квартиру на 4-х осіб, а потім оформити на сина. Тому між ними виник спір.

Свідок ОСОБА_16, яка є сестрою позивача, пояснила, що її брат отримав спірну квартиру на сім'ю з 4-х осіб, пропрацював 45 років на заводі, доброзичливий, завжди всім допомагав, коли вийшов на пенсію за віком допомагає людям на городі збирати овочі. Свідок у 2015р. бачила брата як той сидів біля будинку, щоб його впустили, просидів цілу ніч, двері йому відповідачі не відкривали, змінили замки після 2012р. Раніше до 2012р. він не звертався в правоохоронні органи, тому що за характером не сміливий, але він погоджувався, щоб за його частку в приватизації відповідачі придбали хоча б однокімнатну квартиру гостинного типу, тому що іншого житла в нього немає.

Зустрічні позовні вимоги не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, надані відповідачами докази не є належними та достатніми. Відповідачами не доведено підстав позову за ст.107 ЖК України, виїзд ОСОБА_1 на постійне місце проживання до іншого населеного пункту для проживання однією сім'єю з іншою жінкою ( в с.Мощин Києво-Святошинського району Київської області). Підстави зустрічного позову за ст.ст.71, 72 ЖК України про відсутність позивача понад шість місяців вже були предметом розгляду в суді, є рішення Подільського райсуду м.Києва 21.04.2015р., яким відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_2 про визнання позивача втративши право користування квартирою за ст.71,72 ЖК України.

На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що права позивача мають бути поновлені шляхом задоволення позовних вимог.

Згідно ст. 88 ЦПК України підлягають відшкодуванню понесені та документально підтверджені вимоги позивача про стягнення судових витрат у сумі 551,20 грн.

Керуючись ст.ст. 15, 16, 21 ЦК України, Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду», ст.ст. 71, 72, 107 ЖК України, ст.ст. 10, 60, 88, 212-215 ЦПК України , суд

ВИРІШИВ :

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4. Подільської районної у місті Києві державній адміністрації, 3-тя особа: реєстраційна служба Головного управління юстиції у м.Києва, про визнання незаконним та скасування розпорядження про приватизацію житлового приміщення, визнання незаконним свідоцтва про право власності на житло, усунення перешкод користування квартирою та вселення в квартиру - задовольнити.

Визнати незаконним та скасувати розпорядження Подільської районної в місті Києві державної адміністрації від 30.09.2015 року № 274 року про приватизацію квартири АДРЕСА_1.

Визнати недійсним свідоцтво про право власності на житло НОМЕР_2 від 30.09.2015 року за адресою: АДРЕСА_1, виданого на підставі розпорядження №274 на ім»я ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_3.

Стягнути солідарно з відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 551,20 грн.

В задоволенні зустрічних позовів - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду м. Києва через Подільський районний суд м. Києва протягом 10 днів з моменту його проголошення (або отримання копії). Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовом засіданні під час проголошення судового рішення можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Г. Б. Супрун