Справа №461/3172/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 травня 2017 року Галицький районний суд м. Львова в складі:

головуючого судді Котельви К.О.,

при секретарі Остапчук М.Ю.,

за участю:

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3,

представника третьої особи ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_5 ВДВС Львівського МУЮ, третя особа: Головне управління державної казначейської служи України у Львівській області про відшкодування майнової та моральної шкоди,

встановив:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до відповідача ОСОБА_5 ВДВС Львівського МУЮ, в якій просить відшкодувати майнову шкоду, яка була понесена ним у звязку з втратою відповідачем виконавчих документів у розмірі 41 грн. 34 коп.

В обґрунтування поданого позову покликається на те, що 05 серпня 2014 року Залізничним районним судом м. Львова було видано виконавчі листи про визначення участі у вихованні та усуненні перешкод у спілкуванні з дитиною. Проте оригінали виконавчих листів разом з постановою про повернення виконавчого документа стягувачеві, після винесення постанови про закриття провадження, з виконавчої служби не були повернуті позивачеві, у звязку з чим позивач був позбавлений можливості предявити їх повторно до виконання у строк, який передбачений у виконавчих листах.

09 грудня 2015 року Залізничним районним судом м. Львова винесено ухвалу про поновлення стоку для предявлення вищезазначених виконавчих листів до виконання. Після неодноразового ознайомлення позивача із матеріалами виконавчого провадження оригіналів виконавчих документів виявлено не було і такі не були надіслані до суду. В подальшому позивач звернувся з заявою до Залізничного районного суду м. Львова про видачу дублікатів виконавчих листів. Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 05 лютого 2016 року заяву про видачу дублікатів виконавчих листів задоволено. За подання заяви про видачу дублікатів виконавчих листів позивач сплатив судовий збір в розмірі 41 грн. 34 коп. Таким чином в результаті того, що відповідачем були втрачені оригінали виконавчих листів ОСОБА_1 змушений був звертався із заявою про видачу дублікатів виконавчих листів в результаті чого поніс матеріальні збитки.

В процесі розгляду справи позивач неодноразово доповнював позовні вимоги, зокрема 15.06.2016 року /а.с.25-28/ просить відшкодувати майнову шкоду в розмірі 7 650 грн., яка включає в себе витрати, які позивач поніс для відновлення своїх порушених прав, зокрема такі витрати зумовлені необхідністю реалізувати право на правову допомогу; 27.07.2016 року /а.с.108-111/ просить стягнути моральну шкоду 100 000, 00 грн., востаннє 23.11.2016 року /а.с. 158-160/ просить стягнути (додатково) з відповідача моральну шкоду - в розмірі 1 000 грн., додатково майнову шкоду в розмір 1 450 грн.

Позивач зазначає, що діями відповідача йому заподіяно майнову та моральну шкоду, яка включає в себе майнові збитки заподіяні невиконанням рішення Залізничного районного суду м. Львова від 20.02.2013 року; майнові збитки повязані з втратою відповідачем виконавчого документу, що обумовило необхідність звернення до суду із заявою про поновлення строку пред'явлення виконавчого документу до виконання; майнові збитки заподіяні безпідставним накладенням арешту на майно, що обумовило необхідність звернення до суду із заявою про звільнення майна майна з-під арешту, моральну шкоду заподіяну малолітній дитині та позивачу у звязку з позбавленням дитини батьківського піклування, зокрема у звязку з невиконання рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 05.08.2014 року та закриттям виконавчого провадження постановою від 14.10.2014 року з примусового виконання вказаного рішення, моральна шкода заподіяна у звязку з нанесенням позивачу в кабінеті начальника ОСОБА_5 ВДВС ЛМУЮ тілесних ушкоджень легкого ступеня тяжкості.

У судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги та доповнення до них підтримали, надали пояснення аналогічні до позову. Просили такий задовольнити.

Представник відповідача у судовому засіданні позовні вимоги заперечив, оскільки вважає, що доводи ОСОБА_6, щодо заподіяної йому шкоди внаслідок втрати оригіналу виконавчого документу саме ОСОБА_5 ВДВС ЛМУЮ безпідставні та ґрунтуються на припущеннях. Просить у задоволенні позову відмовити.

Представник третьої особи позовні вимоги заперечила, просила в задоволенні позову відмовити.

Прокурор в судове засідання не зявився, про дату та час судового засідання був належним чином повідомлений. Суд ухвалив проводити справу у його відсутності.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, з'ясувавши дійсні обставини справи, права та обовязки сторін, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав.

Дійсно, відповідно до ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Судом встановлено, що у ОСОБА_5 ВДВС Львівського МУЮ на виконанні перебувало виконавче провадження ВП №44540760 з примусового виконання виконавчого листа № 1309/9120/12 виданого 05.08.2014 р. Залізничним районним судом м. Львова про зобов'язання ОСОБА_7 усунути перешкоди ОСОБА_6 у спілкуванні з дитиною - донькою ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, визначивши його участь у вихованні дитини на підставі графіку згідно витягу з протоколу №17 засідання комісії з питань захисту прав дитини ОСОБА_5 районної адміністрації Львівської міської ради від 13.09.2012 року, а саме:

- щотижнево з 18.00 год. п'ятниці 21.00 год. суботи за місцем проживання батька (вул. Донцова. 23 кв. 4 м.Львів);

-щотижнево з 18.00 год. до 21.00 год. середи спільна прогулянка з батьком;

-15 днів у зимовий та 15 днів у літній періоди спільного відпочинку з батьком /а.с.9/.

29.08.2014 р. державним виконавцем, у відповідності до вимог статей 17,19,20,25 Закону України «Про виконавче провадження» винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП 44540760 /а.с.114/.

14.10.2014 р. державним виконавцем, в порядку вимог п.8 ч.1 ст.49 Закону України «Про виконавче провадження», винесено постанову про закінчення виконавчого провадження ВП 44540760 /а.с.136/, згідно з п. 8 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» (далі - Закон). Вказана постанова була оскаржена позивачем в судовому порядку, за наслідками розгляду Ухвалою Залізничного районного суду від 22.04.2015 року скаргу залишено без розгляду /а.с.137,138/ (вказана ухвала залишена без змін Апеляційним судом Львівської області /а.с.139-141/).

26 жовтня 2015 року представник ОСОБА_1 ОСОБА_2 звернулася із заявою про поновлення строку предявлення виконавчого документа до виконання /а.с.9/, ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 09 грудня 2015 року заяву задоволено /а.с.7,8/.

05 лютого 2016 року ОСОБА_9 звернувся із заявою про видачу дублікатів виконавчих листів по справі № 1306/9120/12 /а.с. 6/ та оплатив судовий збір за подання вказаної заяви в сумі 41,34 грн., що підтверджується квитанцією №1/К3 від 05.02.2016 року /а.с.8/.

Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 19 лютого 2016 року /а.с.5/ заяву ОСОБА_1 задоволено, видано дублікати виконавчих листів № 1309/9120/12, виданих Залізничним районним судом м. Львова по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_7 про усунення перешкод у спілкування з дитиною та її вихованні. Судом при розгляді заяви встановлено, що оригіналу виконавчого листа не має у виконавчому провадженні, а тому суд вважає наявним факт його втрати.

Таким чином, всупереч твердженням позивача, судом при розгляді заяви не було встановлено факт втрати виконавчого документу саме відповідачем.

Крім того, суд не приймає до уваги твердження позивача, що постанова від 14.10.2014 року є незаконною, оскільки така станом на сьогодні є чинною.

Головним державним виконавцем Личаківського ВДВС ЛМУЮ 22.10.2014 р. винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, якою накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно боржника. Арешт накладався державним виконавцем на все рухоме та нерухоме майно, що належить боржнику - ОСОБА_1, а не на конкретний об'єкт нерухомості, що перебуває в спільній сумісній власності.

Рішенням Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 12.10.2015 р. по справі № 452/1735/15-ц /а.с.48-51/ звільнено з-під арешту житлову квартиру № 12 на пл. Ринок в м. Самборі Львівської області, що накладений згідно з постановою державного виконавця від 22.10.2014 р. та знято заборону на відчуження даної квартири, стягнуто із ОСОБА_5 відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції майнову шкоду в розмірі 544,38 грн. та судовий збір 730,80 грн.

Рішення Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 12.10.2015 р. в частині стягнення з ОСОБА_5 ВДВС ЛМУЮ майнової шкоди скасоване рішенням Апеляційного суду Львівської області від 20.04.2016 року /а.с.64-67/.

Щодо відшкодування моральної шкоди, у звязку з нанесенням позивачу легких тілесних ушкоджень, судом встановлено, що за наслідками подій, які відбулися 29.10.2014 року в кабінеті начальника ОСОБА_5 ВДВС ЛМУЮ відкрито кримінальне провадження щодо ОСОБА_6 Відповідно до Ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 21.01.2016 року /а.с.144-147/ вирок Галицького районного суду м. Львова від 20.01.2015 року та ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 26.06.2016 року залишено без змін. За вироком районного суду ОСОБА_1 засуджено за ч.2 ст. 350 КК України до покарання у виді обмеження волі строком на 3 роки, на підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування з іспитовим строком тривалістю 1 рік.

Згідно ст. 11 ЗУ «Про державну виконавчу службу» державні виконавці несуть дисциплінарну відповідальність в порядку, встановленому законом. У разі вчинення державним виконавцем під час виконання службових обов'язків діяння, що має ознаки злочину чи адміністративного правопорушення, він підлягає кримінальній чи адміністративній відповідальності у порядку, встановленому законом. Шкода, заподіяна державним виконавцем фізичним чи юридичним особам під час виконання рішення, підлягає відшкодуванню у порядку, передбаченому законом, за рахунок держави.

Згідно ч. 2 ст. 87 ЗУ «Про виконавче провадження» збитки, завдані державним виконавцем фізичним чи юридичним особам під час проведення виконавчого провадження, підлягають відшкодуванню в порядку, встановленому законом.

Частинами 1 та 4 ст. 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Шкода, завдана правомірними діями, відшкодовується у випадках, встановлених цим Кодексом та іншим законом.

Відповідно до ст. 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

За змістом ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Відповідно до роз'яснень, викладених у п. 28 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» № 6 від 07 лютого 2014 року при розгляді позовів фізичних чи юридичних осіб про відшкодування завданої шкоди рішеннями, діями чи бездіяльністю державного виконавця під час проведення виконавчого провадження суди повинні виходити з положень ст. 56 Конституції України, ст. 11 Закону «Про державну виконавчу службу», частини другої статті 87 Закону про виконавче провадження, а також з положень ст. ст. 1173, 1174 ЦК і враховувати, що в таких справах відповідачами є держава в особі відповідних органів державної виконавчої служби, що мають статус юридичної особи, в яких працюють державні виконавці, та відповідних територіальних органів Державної казначейської служби України.

Підставою для цивільно-правової відповідальності за завдання шкоди у такому випадку є правопорушення, що включає як складові елементи шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв'язок між ними. Належним доказом протиправних (неправомірних) рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця є, як правило, відповідне судове рішення (вирок) суду, що набрало законної сили, або відповідне рішення вищестоящих посадових осіб державної виконавчої служби.

Таким чином, вищенаведені норми Конституції України та положення Законів України визначають, що матеріальна та моральна шкода, завдана громадянам незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується за рахунок держави.

Окремо слід зазначити, що згідно з роз'ясненнями, викладеними у п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31 березня 1995 року у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому ця шкода полягає, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

У відповідності до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього кодексу. Згідно ч. 4 цієї ж статті доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно вимог ст. ст. 57 - 60 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтвердженні певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

За таких обставин суд приходить до висновку про те, що позивачем не доведено того, що дії відповідача призвели до заподіяння йому матеріальної та моральної шкоди. Протиправні дії, бездіяльність державного виконавця не встановлені жодним судовим рішенням, а між діями державного виконавця та завданою моральною і матеріальною шкодою позивачу відсутній причинно-наслідковий зв'язок і відсутня вина державного виконавця у завданні збитків позивачу, що виключає можливість відшкодування таких за рахунок бюджету.

Належних та допустимих доказів в розумінні ст.ст. 58, 59 ЦПК України, в обґрунтування заподіяння позивачу моральної шкоди в розмірі 100 000 грн. 00 коп. останнім не надано.

Окрім того, позивачем не надано суду достовірних доказів на підтвердження того, що саме діями відповідача йому було заподіяно моральної та матеріальної шкоди.

Аналізуючи наведені обставини, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_5 ВДВС Львівського МУЮ, третя особа: Головне управління державної казначейської служи України у Львівській області про відшкодування майнової та моральної шкоди - слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 3-11,88,212-215, 224-228 ЦПК України, суд

вирішив:

у задоволенні позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга протягом 10-ти днів після його оголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя К.О. Котельва