Справа № 766/8785/16-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(ЗАОЧНЕ)

20.02.2017 року м.Херсон

Херсонський міський суд Херсонської області в складі:

головуючого судді Єпішина Ю.М.,

за участі секретаря Поліщук Н.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Херсоні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, про стягнення позики,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, в обґрунтування якого зазначає, що вона передала у борг ОСОБА_2 грошові кошти у сумі 600,00 дол. США, що за курсом НБУ на момент написання розписки було еквівалентно 16200,00 грн. Вказане підтверджується відповідною розпискою, за якою було визначено термін повернення грошових коштів до 28.03.2015 року, проте відповідач повернув позивачу коштів, розмов уникає, добровільно віддавати позику - відмовляється. З огляду на те, що відповідач добровільно не бажає врегулювати спір, позивач змушена звернутися до суду за поновленням своїх прав. Вважає, що має право на стягнення заборгованості за позикою з врахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, а всього: 20923,98 грн. Крім того, вважає, що протиправною поведінкою відповідача, по невчасному поверненню коштів, також заподіяно моральну шкоду, яка виразилася у погіршені стану здоров'я (в період часу з вересня 2015 року по березень 2016 року позивач була вагітною), погіршення психоемоційного стану, необхідність купувати додаткові ліки для покращення здоров'я, постійне хвилювання через ставлення відповідача, і втрату віри в справедливість і людську добропорядність, вимушена в судовому порядку повертати кошти. Через невчасне повернення коштів позивач та члени її багатодітної родини були поставлені в скрутне матеріальне становище, оскільки розраховували на вчасне отримання назад коштів, переданих в позику відповідачу і мали намір витрати їх на літню відпустку. Спричинену моральну шкоду оцінює у 10000,00 грн. Просить стягнути з відповідача на свою користь суму позики у розмір 600,00 дол. США, що еквівалентно за курсом НБУ 16200,00 грн., інфляції збитки за час прострочення виконання боржником зобов'язань у сумі 4055,56 грн. та 3% річних від простроченої суми - 668,42 грн., а всього: 20923,98 грн., а також моральну шкоду у розміри 10000,00 (десять тисяч) грн. та судові витрати сплачені при подачі вказаного позову у розмірі 560,00 грн. за подачу позову та 280,00 грн. за подачу заяви про забезпечення позову, а всього: 840,00 грн.

Позивач ОСОБА_1 у судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином. Через канцелярію суду надав письмову заяву про розгляд справи без його участі, наполягав на задоволенні позову у повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, заперечень на позов на подав.

Відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.

В матеріалах справи є достатньо доказів, які свідчать про права та взаємовідносини сторін, тому суд вважає можливим справу розглядати у відсутності відповідача. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України.

Дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей.

Відповідно до ч. 2 ст. 1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Відповідно наявної в матеріалах справи розписки від 06.03.2015 року ОСОБА_2, який проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1 позичив у ОСОБА_1, на строк 15 робочих днів грошову суму у розмірі 600 доларів США, що еквівалентно 16200,00 грн. (по курсу 27 грн. за долар) строком на 15 робочих днів та гарантував повернення грошових коштів до 28.03.2015 року в доларах або у гривні по курсу на момент повернення, у присутності свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4.

Статтею 545 ЦК України визначено, якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов'язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов'язку. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов'язання. У цьому разі настає прострочення кредитора.

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

Таким чином, виходячи з аналізу положень ст. ст. 510, 545 ЦК України та відповідно до ст. ст. 1046, 1047 ЦК України, розписка є борговим документом та може бути надана позикодавцем для підтвердження перед ним невиконаного зобов'язання за договором позики.

Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року № 6-63цс13, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для усіх судів України.

Судом встановлено, що борг згідно розписки не повернутий, борговий документ, тобто оригінал розписки Відповідача ОСОБА_2 від 06.03.2015 року, до суду представлена позивачем та долучена до матеріалів справи, на розписці напис про повернення боргу відсутній.

Згідно Постанови Верховного Суду України № 6-63 цс 13 від 18.09.2013 року письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

Договір позики як загальна договірна конструкція є підставою для виникнення правовідносин, учасниками яких є будь-які фізичні або юридичні особи, оскільки норми ЦК України не містять жодного винятку як щодо суб'єктного складу, так і щодо права на одержання від позичальника процентів від суми позики, розмір яких і порядок одержання встановлюється договором (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).

При цьому аналіз норм чинного законодавства (зокрема п.п.6,7 ст. 4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», ст.ст. 553,1046 ЦК України) дає підстави для висновку, що окремі послуги, які відносяться до фінансових послуг (наприклад, надання коштів у позику, поручительства) можуть надаватися не тільки фінансовими установами, які є учасниками ринку з надання фінансових послуг або юридичними особами, які за своїм правовим статусом не є фінансовими установами, але і фізичними особами, які не є суб'єктами підприємницької діяльності.

За змістом ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики на рівні облікової ставки Національного банку України лише у тому разі, якщо договір позики не передбачає інших умов. Передбачене у цій нормі право сторін на встановлення умов оплати за користування позикою з урахуванням норм ст.6, ч. 1 ст.627 ЦК України слід розуміти як право сторін на визначення саме розміру процентів та порядку їх сплати, а не обрання ними іншого способу оплати (наприклад, у твердій грошовій сумі безвідносно до суми боргу), оскільки закон ст. ст. 536, 1048 ЦК України визначає, що плата за користування чужими грішми встановлюється і нараховується у вигляді процентів на основну суму боргу.

Відповідно до ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, не його банківський рахунок.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є право відношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичайного ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно п.п.1-4 ч.1 ст. 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.

Відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідач своїх зобов'язань перед Позивачем не виконав, внаслідок чого виникла заборгованость за позикою з врахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, а всього: 20923,98 грн. При цьому, розрахунок суми боргу наданий позивачем, суд приймає як вірний.

За змістом ст. 11 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Виходячи зі змісту положень ст.ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до статті 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Вирішуючи питання щодо заявлених Позивачем вимог про стягнення моральної шкоди суд виходить з наступного.

Згідно ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди , завданої внаслідок порушення її прав. Пунктом 3 частини 2 цієї ж статті визначено, що моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна

Статтею 1167 ЦК України визначено підстави відповідальності за завдану моральну шкоду. Згідно з частиною 1 зазначеної статті моральна шкода, завдана фізичній або юридичній собі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Пунктом 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України за № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», регламентовано, що розмір відшкодування такої шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, духовних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Судом встановлено, що внаслідок дій Відповідача позивач зазнав душевних страждань у зв'язку із необхідністю звернення до суду за захистом своїх порушених прав, чим був порушений уклад його життя.

Вирішуючи питання про розмір відшкодування моральної шкоди, суд враховує характер та обсяг моральних страждань, яких зазнав Позивач, час і зусилля, необхідні для відновлення його попереднього стану та виходить при цьому із засад розумності, виваженості та справедливості, суд вважає можливим стягнути з відповідача на користь позивача на відшкодування моральної шкоди у розмірі 5000,00 грн.

Оцінюючи в сукупності всі зібрані у справі докази, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню.

Крім того, з урахуванням вимог ст. 88 ЦПК України, суд вважає необхідним стягнути з Відповідача судові витрати.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 202, 207, 509-510, 525-526, 530, 545, 553-554, 559, 1046-1047, 1049-1050 ЦК України, ст.ст.3,10-11,58-60, 79, 88,146, 213-215,224-226 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, про стягнення позики - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму позики у розмір 600 (шістсот) дол. США, що еквівалентно за курсом НБУ 16200 (шістнадцять тисяч двісті) грн., інфляції збитки за час прострочення виконання боржником зобов'язань у сумі 4055 (чотири тисячі п'ятдесят п'ять) грн. 56 коп., та 3% річних від простроченої суми - 668 (шістсот шістдесят вісім) грн. 42 коп., а всього: 20923 (двадцять тисяч дев'ятсот двадцять три) грн. 98 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 5000 (пять тисяч) грн.

В іншій частині позовних вимог відмовити у зв'язку з необгрунтованістю.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 551 грн. 20 коп.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку через Дніпровський районний суд м. Херсона шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги, з подачею до апеляційного суду Херсонської області. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: Ю.М.Єпішин