АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа 753/16516/15-ц
№ апеляційного провадження:22-ц/796/1775/2017
Головуючий у суді першої інстанції: Домарєв О.В.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Семенюк Т.А.

28 лютого 2017 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду м. Києва в складі:

Головуючого - Семенюк Т.А.

Суддів - Прокопчук Н.О., Саліхова В.В.,

при секретарі - П'ятничук В.Г.,

розглянувши в судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на заочне рішення Дарницького районного суду м. Києва від 12 січня 2016 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» до ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення, -

В С Т А Н О В И Л А :

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 12 січня 2016 року позов задоволено частково.

В рахунок погашення кредитної заборгованості ОСОБА_3 перед АТ «Банк «Фінанси та Кредит», в особі філії «Центральну РУ» АТ «Банк «Фінанси та Кредит» по Кредитному договору № 43-05-И/09 від 4 жовтня 2005 року в сумі 2 700 219 грн. 78 коп., звернуто стягнення на користь Публічного акціонерного товариства «Банк Фінанси та Кредит» на предмети іпотеки: земельну ділянку площею 0,1024 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2, що належить на праві приватної власності ОСОБА_3, об'єкт незавершеного будівництва: недобудований жилий будинок номер 39 загальною площею 312,9, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2, шляхом визнання права власності на зазначене майно за Публічним акціонерним товариством «Банк «Фінанси та Кредит» за ціною, визначеною на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності на момент проведення державної реєстрації права власності на зазначене майно, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна.

Виселено ОСОБА_3 та знято її з реєстраційного обліку у будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2.

Вирішено питання щодо стягнення судових витрат.

Не погоджуючись з рішенням суду, відповідач подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову, вважаючи, що судом порушено норми матеріального та процесуального права, не враховано обставини, які мають суттєве значення для справи.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи апеляційної скарги, заперечення, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду та матеріали справи в межах апеляційного оскарження, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково.

Судом встановлено, що у вересні 2015 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про звернення стягнення на предмет іпотеки, посилаючись в обґрунтування своїх вимог на те, що 4 жовтня 2005 року між сторонами укладено Кредитний договір № 43-05-И/09, відповідно до умов якого Банком надано позичальнику в тимчасове користування на умовах забезпеченості, поворотності, строковості, платності кредитні кошти у сумі 1 313 000 грн. з терміном повного погашення заборгованості до 3 жовтня 2025 року.

У забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між Банком та ОСОБА_3 4 жовтня 2005 року укладено іпотечний договір, відповідно до якого відповідачем передано в іпотеку земельну ділянку площею 0,1024 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 та об'єкт незавершеного будівництва: недобудований жилий будинок номер 39 загальною площею 312,9 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2.

Зазначив, що Банк виконав свої зобов'язання та надав кредитні кошти, проте відповідач належним чином не виконує взяті на себе зобов'язання у зв'язку із чим, станом на 25 серпня 2015 року виникла заборгованість, яка становить 2 700 219, яка включає в себе: 886 074,23 грн. - сума строкової заборгованості; 79 043,08 грн. - сума простроченої заборгованості, 12 295,33 грн. - сума строкової заборгованості по нарахованим відсоткам, 376 065,07 грн. - сума простроченої заборгованості по нарахованим відсоткам, 1 346 742,07 грн. - сума нарахованої пені за прострочення заборгованості по основному боргу, відсотків та комісії.

У зв'язку із викладеним, просив суд звернути стягнення на предмет іпотеки земельну ділянку площею 0,1024 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 та об'єкт незавершеного будівництва: недобудований жилий будинок номер 39 загальною площею 312,9, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 шляхом визнання права власності на зазначене майно за ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит».

Як вбачається з матеріалів справи, 4 жовтня 2005 року між сторонами укладено Кредитний договір № 43-05-И/09, відповідно до якого Банком надано позичальнику в тимчасове користування на умовах забезпеченості, поворотності, строковості, платності кредитні кошти у сумі 1 313 000 грн. з терміном повного погашення заборгованості до 3 жовтня 2025 року.

У забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором, між Банком та ОСОБА_3 4 жовтня 2005 року укладено іпотечний договір, відповідно до якого відповідачем передано в іпотеку земельну ділянку площею 0,1024 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 та об'єкт незавершеного будівництва: недобудований жилий будинок номер 39 загальною площею 312,9 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2.

У зв'язку із неналежним виконанням взятих на себе зобов'язань, станом на 25 серпня 2015 року виникла заборгованість, яка становить 2 700 219, яка включає в себе: 886 074,23 грн. - сума строкової заборгованості; 79 043,08 грн. - сума простроченої заборгованості, 12 295,33 грн. - сума строкової заборгованості по нарахованим відсоткам, 376 065,07 грн. - сума простроченої заборгованості по нарахованим відсоткам, 1 346 742,07 грн. - сума нарахованої пені за прострочення заборгованості по основному боргу, відсотків та комісії.

Відповідно до п. 4.1. Кредитного договору Позичальник сплачує Банку відсотки за користування Кредитними ресурсами у валюті кредиту, за процентною ставкою 15% (п'ятнадцять цілих) відсотків річних.

Відповідно п. 3.2. Кредитного договору Позичальник зобов'язується повернути Кредитні ресурси, отримані за Кредитним договором, до 3 жовтня 2025 року. Погашення проводиться шляхом зарахування відповідної суми на Позичковий рахунок.

Згідно статті 548 ЦК України, виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

За положенням ст. 3 Закону України «Про іпотеку», у разі порушення Боржником основного зобов'язання відповідно до іпотеки Іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами.

Стаття 33 Закону «Про іпотеку» закріплює за Іпотекодержателем право на задоволення своїх вимог за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання або неналежного виконання Боржником основного зобов'язання.

Відповідно до ст. 7 Закону про іпотеку Іпотекодержатель має право за рахунок предмета іпотеки задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій Іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, ОСОБА_3 не виконано взятих на себе зобов'язань, за кредитним договором, у зв'язку із чим виникла заборгованість, яка підлягає задоволенню за рахунок іпотечного майна.

Колегія суддів не може погодитися з доводами апеляційної скарги, що судом першої інстанції не зазначено початкову ціну предмета іпотеки,оскільки відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеної в постанові від 23 грудня 2015 року у справі № 6-1205цс15, у разі задоволення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки резолютивна частина рішення суду має відповідати вимогам частини шостої статті 38, статті 39 Закону України «Про іпотеку» і положенням пункту 4 частини першої статті 215 Цивільного процесуального кодексу України й у ній повинна зазначатись, крім іншого, початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації. При цьому суд повинен зазначити, що початкова ціна встановлюється на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

Судом зазначено, що ціну визначено на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності на момент проведення державної реєстрації права власності на зазначене майно, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна.

За вибором іпотекодержателя може бути здійснено в позасудовому порядку згідно умов договору про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом переходу до іпотекодержателя права власності на предмет іпотеки, продажу предмета іпотеки.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що позивач просив визнати за рішенням суду право власності у спосіб, передбачений ст. 37 Закону України «Про іпотеку».

Проте, колегія суддів не може погодитися з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Згідно ст. 37 Закону України «Про іпотеку», іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання.

Разом з тим, порядок реалізації предмета іпотеки за рішенням суду врегульоване статтею 39 цього Закону, якою передбачено, що у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначається, зокрема, спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону.

Можливість виникнення права власності за рішенням суду ЦК України передбачає лише у статтях 335 та 376 ЦК України. У всіх інших випадках право власності набувається з інших не заборонених законом підстав, зокрема із правочинів (частина перша статті 328 ЦК України).

Стаття 392 ЦК України, у якій йдеться про визнання права власності, не породжує, а підтверджує наявне в позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, у тому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне в позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності.

Як встановлено в судовому засіданні, жилий будинок номер 39 загальною площею 312,9 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 недобудований, в експлуатацію не введений.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові № 6-159 цс15, визнання права власності на об'єкт незавершеного будівництва, не прийнятого в експлуатацію, в судовому порядку нормами ЦК України чи іншими нормативними актами не передбачено.

Враховуючи викладене, визнання права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, незавершеним будівництвом, на підставі рішення суду Законом України «Про іпотеку» та діючим законодавством не передбачено.

Крім того, задовольняючи позовні вимоги про виселення відповідачки з житлового будинку по АДРЕСА_2 суд першої інстанції не врахував, що спірний будинок є об'єктом незавершеного будівництва, в експлуатацію не прийнятий, та не перевірив, чи проживає відповідачка у зазначеному будинку, при наявності у неї місця постійного проживання та реєстрації - квартира АДРЕСА_1.

З огляду на встановлене, колегія суддів вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають.

За наведених обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції постановлено з порушенням норм матеріального права, висновки суду не відповідають обставинам справи, а тому рішення на підставі ст. 309 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 12 січня 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення наступного змісту.

У задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» до ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення відмовити.

Рішення набирає чинності з моменту його проголошення, може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді