Справа № 359/4496/16-ц Головуючий у І інстанції Муранова-Лесів І. В.
Провадження № 22-ц/780/3692/17 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 52 20.09.2017
УХВАЛА

Іменем України

20 вересня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

Головуючого судді: Ігнатченко Н.В.,

суддів: Кулішенка Ю.М., Кашперської Т.Ц.,

за участю секретаря: Волошина В.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду Київської області цивільну справу за апеляційними скаргами головного лікаря Бориспільської центральної районної лікарні ОСОБА_2 та Бориспільської центральної районної лікарні на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 26 травня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Бориспільської центральної районної лікарні, третя особа головний лікар Бориспільської центральної районної лікарні ОСОБА_2, про скасування наказів про накладення дисциплінарного стягнення та наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди,

у с т а н о в и л а:

У травні та жовтні 2016 року ОСОБА_3 звернувся до суду з вищевказаними позовами, які на підставі ухвали суду від 21 листопада 2016 року було обєднано в одне провадження, та з урахуванням неодноразово збільшених позовних вимог просив визнати незаконним та скасувати накази головного лікаря Бориспільської ЦРЛ: № 163 від 17.03.2016 року «Про дисциплінарне стягнення»; № 185 від 4.04.2016 року «Про дисциплінарне стягнення ОСОБА_3Г.»; № 362 від 9.08.2016 року «Про оголошення дисциплінарного стягнення ОСОБА_3Г.»; ЦРЛ № 373 від 18.08.2016 року «Про накладення дисциплінарного стягнення на завідуючого патологоанатомічного відділення ОСОБА_3Г.»; № 385 від 31.08.2016 року «Про накладення дисциплінарного стягнення на завідуючого патологоанатомічного відділення ОСОБА_3Г.»; № 426 від 26.09.2016 року «Про звільнення за ст. 40 п. 3 КЗпП України» і поновити його на посаді завідуючого патологоанатомічного відділення в Бориспільській ЦРЛ; стягнути з Бориспільської ЦРЛ середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 38 775,00 грн., моральну шкоду в сумі 50 000,00 грн. та документально підтверджені судові витрати.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що працює в Бориспільській ЦРЛ з 1.08.2006 року, на посаді завідуючого патологоанатомічним відділенням Бориспільської ЦРЛ, згідно наказу № 16-к від 1.02.2013 року, та за роки роботи не отримував жодного дисциплінарного стягнення.

17.03.2016 року наказом головного лікаря Бориспільської ЦРЛ № 163 «Про дисциплінарне стягнення» йому було оголошено догану за відсторонення від роботи підлеглого працівника та допущення до роботи сторонньої людини. Підставою для застосування дисциплінарного стягнення у наказі зазначено доповідну записку ОСОБА_4 та Акт проведеного службового розслідування від 17.03.2016 року. Позивач вважає такий наказ незаконним, посилаючись на те, що доповідна санітара ОСОБА_4 від 10.03.2016 року про неможливість виконувати посадові обовязки з його вини містить надумані обставини, та що 2.03.2016 року ОСОБА_4 відмовився від виконання своїх трудових обовязків без будь-якої поважної причини і ці обставини були повідомлені позивачем головному лікарю в пояснювальній записці від 11.03.2016 року. Зазначає, що комісія не дослідивши обставини справи безпідставно зробила висновки, що він відсторонив від роботи підлеглого працівника, а також що з його вини не на всіх працівників є посадові інструкції, хоча це обовязок роботодавця, та не враховано, що у звязку з відмовою ОСОБА_4 виконувати свої трудові обовязки, позивач був вимушений звернутися за допомогою, в іншому випадку відбувся б збій у роботі відділу. ОСОБА_3 вважає, що в його діях відсутні ознаки дисциплінарного проступку, а роботодавцем порушено порядок притягнення до дисциплінарної відповідальності, а саме його не ознайомлено з актом комісії та наказом, не отримано його пояснення. Оспорюваний наказ також не містить будь-яких правових посилань на законодавство, не зазначено, які саме норми посадової інструкції чи інших нормативних актів було порушено позивачем, а також відсутні посилання на те, коли і за яких обставин було вчинено дисциплінарне правопорушення, до яких негативних наслідків воно привело.

4.04.2016 року наказом головного лікаря Бориспільської ЦРЛ № 185 ОСОБА_3 було оголошено догану у звязку з тим, що він у термін до 1.04.2016 року не надав графік відпусток на підлеглих працівників та не протабелював графік обліку робочого часу молодшої медичної сестри ОСОБА_4 за березень 2016 року, у звязку з чим ОСОБА_4 не отримав заробітну плату. Позивач зазначає, що з 25.03.2016 року по 1.04.2016 року він взагалі не міг виконувати свої трудові обовязки чи інші доручення керівництва у звязку з перебуванням на лікарняному, а також, що згідно зі ст. 10 Закону України «Про відпустки» відповідальними за черговість надання відпусток працівникам є власник та профспілка, а посадовою інструкцією завідуючого патологоанатомічного відділення не передбачено обовязку надавати графік відпусток на підлеглих працівників та здійснювати табелювання обліку робочого часу. Відповідальність за дотримання на підприємстві строків виплати заробітної плати покладено на керівника, тобто головного лікаря Бориспільської ЦРЛ. Притягнення позивача до відповідальності за невиконання дій, які не входять до його трудових обовязків та які він не міг вчинити у звязку з перебуванням на лікарняному свідчить про незаконність накладення дисциплінарного стягнення. Крім того, роботодавцем порушено вимоги ст. 149 КЗпП України та не повідомлено про стягнення працівникові під розписку, а про накладення дисциплінарного стягнення позивач дізнався в судовому засіданні 11.08.2016 року.

Наказами № 362 від 9.08.2016 року та № 385 від 31.08.2016 року йому було оголошено догану за порушення ведення первинної медичної документації, тобто за одне порушення трудової дисципліни двічі притягнуто до дисциплінарної відповідальності, чим порушено вимог ч. 3 ст. 149 КЗпП України. Позивач зазначив, що під час складання акту статистичної ревізії ведення облікової первинної медичної документації та достовірності звітних даних 13.04.2016 року його не було на робочому місці, оскільки він перебував на лікарняному з 11.04.2016 року по 01.08.2016 року. Він також вважає неправомірними дії по вилученню медичної документації, а саме шляхом пошкодження сейфу вилучено 16 медичних карток померлих стаціонарних хворих, відповідальність за зберігання та заповнення яких покладена на позивача відповідно до наказу МОЗ України № 110 від 14.02.2012 року. Неправомірні дії відповідача позбавили його можливості належним чином оформити картки стаціонарних хворих після виходу з лікарняного та своєчасно передати їх в інформаційно-аналітичний відділ. Звертає увагу, що картки хворого, який вибув зі стаціонару форма 006/о заповнені та передані до інформаційно-аналітичного відділу вчасно, а медичні картки стаціонарних хворих були залишені для подальшого оформлення після отримання даних гістологічних досліджень, детального вивчення медичної документації для написання карт патологоанатомічного дослідження відповідно до вимог наказу МОЗ № 81 від 12.05.1991 року «Про розвиток та удосконалення патологоанатомічної служби».

Наказом № 373 від 18.08.2016 року йому оголошено чергову догану, і роботодавцем не надано можливість ознайомитися з документом, що став підставою для застосування стягнення та надати обґрунтовані пояснення, а також зазначає, що до Акту службового розслідування від 16.08.2016 року не додані будь-які докази, що підтверджують вину позивача у порушенні трудового законодавства. Повідомлення, викладені в доповідних не відповідають дійсності, є надуманими, та є підстави вважати, що були надані під тиском головного лікаря ОСОБА_2, оскільки судом вже розглядалася справа за його позовом до Бориспільської ЦРЛ. В порушення вимог ст. 149 КЗпП України будь-яких вимог від роботодавця чи працівників відділу кадрів про надання пояснень позивач не отримував, а також в порушення вимог чинного законодавства з наказом № 373 від 18.08.2016 року позивач був ознайомлений через пять днів - 23.08.2016 року, з наказом від 31.08.2016 року - через шість днів 6.09.2016 року, що свідчить про порушення власником вищевказаних вимог закону. Крім того, наказ про накладення дисциплінарного стягнення повинен обовязково містити нормативне посилання, тобто роботодавець повинен зазначити назву, статтю, її частину, абзац, пункт, підпункт нормативно-правового акта чи акта локального нормотворення, на підставі якого працівник притягується до дисциплінарної відповідальності, однак керівником Бориспільської ЦРЛ вказана вимога дотримана не була, що призвело до порушення вимог законодавства під час накладення дисциплінарних стягнень на ОСОБА_3

Щодо свого звільнення, то позивач зазначав, що 26.09.2016 року був присутній на роботі. Перед обідньою перервою він був викликаний до кабінету головного лікаря та повідомлений про звільнення, проте пояснення про підстави звільнення ні письмово ні усно йому надані не були, наказ про звільнення і трудова книжка йому видані не були. Позивач стверджує, що факт порушення ним трудової дисципліни нічим не підтверджується, вина в порушенні трудового законодавства відсутня. Профспілковий комітет Бориспільської ЦРЛ не надав свою згоду на його звільнення як члена профспілкового комітету, засідання з розгляду даного питання не відбувалося, на розгляд письмового подання власника про розірвання трудового договору він не запрошувався.

Також позивач вказав, що вказані дії з боку відповідача є порушенням його законних прав на працю, які завдали йому моральних страждань. Після свого звільнення із займаної посади позивач залишився без роботи і без засобів для існування, що негативно позначилось на його фізичному стані. Одразу після звільнення він знаходився у пригніченому стані. Вказана ситуація призвела до тяжких моральних страждань, через незаконне звільнення він нервує і знаходиться у депресивному стані, оскільки після звільнення через зазначення у його трудовій книжці причин звільнення за п. 3 ст. 40 КЗпП України, йому важко знайти подібну роботу. Це призвело до втрати позивачем нормальних життєвих зв'язків і вимагає додаткових зусиль для організації свого життя.

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 26 травня 2017 року позов задоволено частково.

Визнано незаконним та скасовано накази головного лікаря Бориспільської ЦРЛ :№ 163 від 17.03.2016 року «Про дисциплінарне стягнення»;

№ 185 від 4.04.2016 року «Про дисциплінарне стягнення ОСОБА_3Г.».

№ 373 від 18.08.2016 року «Про накладення дисциплінарного стягнення на завідуючого патологоанатомічного відділення ОСОБА_3Г.».

№ 385 від 31.08.2016 року «Про накладення дисциплінарного стягнення на завідуючого патологоанатомічного відділення ОСОБА_3Г.».

№ 426 від 26.09.2016 року «Про звільнення за ст. 40 п. 3 КЗпП України» і поновлено ОСОБА_3 на посаді завідуючого патологоанатомічного відділення в Бориспільській ЦРЛ з 26.09.2016 року.

Стягнуто з Бориспільської ЦРЛ на користь ОСОБА_3 середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 39 010,00 грн.

моральну шкоду в сумі 5 000,00 грн.

судові витрати в сумі 6 380,00 грн.

Стягнуто з Бориспільської ЦРЛ на користь держави судовий збір в сумі 2756,00 грн.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Рішення в частині поновлення на роботі допущено до негайного виконання.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, третя особа - головний лікар Бориспільської ЦРЛ ОСОБА_2 та відповідач - Бориспільська ЦРЛ подали апеляційні скарги, в яких просять його скасувати, з мотивів неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального та порушення норм процесуального права, та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

В апеляційній скарзі третьої особи вказано про те, що зібрані у справі докази та показання свідків спростовують доводи позивача, а притягнення останнього до дисциплінарної відповідальності, а також звільнення відбулось з дотриманням вимог чинного законодавства. При цьому профспілкова організація Бориспільської ЦРЛ в порушення вимог ст. 43 КЗпП України не розглянула подання адміністрації, а також не надала обґрунтовану відповідь на вимогу суду.

У своїй апеляційній скарзі відповідач вказав, що накладення дисциплінарних стягнень та звільнення позивача відбулось з дотриманням вимог чинного законодавства, а в ході судового розгляду факти вчинення позивачем порушень трудової дисципліни, за які його притягнуто до дисциплінарної відповідальності, знайшли своє підтвердження. Позивач звільнений з роботи за систематичне невиконання своїх обовязків, а також у звязку із вчиненням ним порушенням трудової дисципліни протабелюванням тимчасово виконуючого обовязки патологоанатома та завідуючого патологоанатомічного відділення ОСОБА_5, який підлягав звільненню після виходу позивача на роботу з лікарняного, натомість працівник був протабельований та йому виплачена заробітна плата.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення сторін, що зявилися, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги слід відхилити з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права рішення суду без змін. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 з 1.08.2006 року перебував з відповідачем у трудових відносинах, а згідно наказу № 16-к від 1.02.2013 року Бориспільської ЦРЛ переведений з посади лікаря-патологоанатома патологоанатомічного відділення на посаду завідуючого патологоанатомічним відділенням з посадовим окладом згідно штатного розкладу та йому було надано 0,5 ставки лікаря-патологоанатома за сумісництвом.

У 2016 році позивач неодноразово перебував на лікарняному, що підтверджується долученими до матеріалів справи копіями листків непрацездатності, а також листом Київського міського відділенні Виконавчої дирекції Фонду соціального страхування з тимчасової непрацездатності «Про результати перевірки обґрунтованості видачі листа непрацездатності на імя ОСОБА_3Г по догляду за дитиною» № 3973-08 від 1.12.2016 року, зокрема в періоди: з 25.03.2016 року по 1.04.2016 року включно, з 11.04.2016 року по 1.08.2016 року включно, з 8.09.2016 року по 21.09.2016 включно.

З матеріалів справи вбачається, що протягом 2016 року ОСОБА_3 шість разів притягнуто до дисциплінарної відповідальності та накладено пять доган, також звільнено з займаної посади за систематичне невиконання без поважних причин обовязків, покладених трудовим договором і правилами внутрішнього трудового розпорядку на підставі оспорюваних позивачем наказів: № 163 від 17.03.2016 року «Про дисциплінарне стягнення»; № 185 від 4.04.2016 року «Про дисциплінарне стягнення ОСОБА_3Г.»; № 362 від 9.08.2016 року «Про оголошення дисциплінарного стягнення ОСОБА_3Г.»; № 373 від 18.08.2016 року «Про накладення дисциплінарного стягнення на завідуючого патологоанатомічного відділення ОСОБА_3Г.»; № 385 від 31.08.2016 року «Про накладення дисциплінарного стягнення на завідуючого патологоанатомічного відділення ОСОБА_3Г.»; № 426 від 26.09.2016 року «Про звільнення за ст. 40 п. 3 КЗпП України».

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив з недоведеності систематичного невиконання позивачем без поважних причин обов'язків, покладених на нього посадовою інструкцією та правилами внутрішнього трудового розпорядку, що призвело до накладення дисциплінарних стягнень у вигляді догани, а тому вважав звільнення на підставі п. 3 ч. 1 ст. 40 КЗпП України незаконним та необґрунтованим.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду з огляду на наступне.

Відповідно до п. 3 ст. 40 КЗпП України трудовий договір може бути розірвано у випадку систематичного невиконання працівником без поважних причин обовязків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо раніше до нього застосовувались заходи дисциплінарного стягнення.

Виходячи зі змісту даної норми, для звільнення працівника за систематичне порушення трудової дисципліни необхідно, щоб він вчинив конкретний дисциплінарний проступок, тобто допустив невиконання або неналежне виконання трудових обовязків, щоб це невиконання або неналежне виконання трудових обов'язків було протиправним та винним і носило систематичний характер, а за попередні порушення трудової дисципліни (одне чи декілька) до працівника застосовувались заходи дисциплінарного чи громадського стягнення з додержанням порядку їх застосування, але вони не дали позитивних наслідків і працівник знову вчинив дисциплінарний проступок.

Систематичним порушенням трудової дисципліни вважається порушення, вчинене працівником, який і раніше порушував трудову дисципліну, за що притягувався до дисциплінарної відповідальності та порушив її знову.

Отже, виходячи зі змісту заявлених позовних вимог та вимог ч. 1 п. 3 ст. 40 КЗпП України, до юридичних фактів, які підлягали встановленню судом відповідно до вимог ст. 214 ЦПК України при вирішенні спору про законність звільнення позивача з цих підстав, є: чи мав місце дисциплінарний проступок (вина, протиправна поведінка), який став безпосередньо підставою для звільнення працівника; чи передувала його звільненню система порушень, за які до нього з додержанням вимог ст. ст. 147 149 КЗпП України були застосовані дисциплінарні стягнення.

Як розяснено у п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» при розгляді справ про поновленні на роботі судам необхідно зясувати, з яких підстав проведено звільнення працівника згідно з наказом (розпорядженням) і перевіряти їх відповідність законові.

У разі не зазначення в наказі підстав звільнення, обовязок щодо зясування всіх обставин і відповідність їх законові покладено на суд.

Таким чином, при звільненні працівника з підстав, передбачених вказаною нормою закону, власник або уповноважений ним орган повинен навести конкретні факти допущеного ним невиконання обов'язків, зазначити, коли саме вони мали місце, які проступки вчинив працівник після застосування до нього стягнення.

Так, наказом головного лікаря Бориспільської ЦРЛ № 163 від 17.03.2016 року «Про дисциплінарне стягнення» позивачу оголошено догану за порушення трудового законодавства, а саме за те, що завідуючий патологоанатомічним відділенням ОСОБА_3 відсторонив від роботи підлеглого працівника та допустив до роботи у відділенні сторонню людину.

Підставою для притягнення позивача до дисциплінарною відповідальності була доповідна ОСОБА_4 та акт проведеного службового розслідування від 17.03.2016 року.

Згідно із доповідною санітара ОСОБА_4, поданої на імя головного лікаря Бориспільської ЦРЛ ОСОБА_2, він повідомив, що з 1 березня завідуючий патологоанатомічним відділенням ОСОБА_3 не допускає його до роботи без пояснень, він на роботу приходить вчасно, знаходиться на своєму робочому місці, але виконувати посадові обовязки ОСОБА_3 йому не дозволяє, його обовязки виконує позаштатна людина.

На підставі наказу головного лікаря Бориспільської ЦРЛ № 152 від 10.03.2016 року «Про створення комісії з службового розслідування» було проведено службове розслідування та згідно з Актом службового розслідування від 17.03.2016 року, комісією працівників Бориспільської ЦРЛ встановлено, що завідувачем патологоанатомічного відділення ОСОБА_3 перевищено свої повноваження, що призвело до збою в роботі відділення та грубим порушенням трудової дисципліни, а саме завідувач патологоанатомічним відділенням відсторонив від роботи молодшу медичну сестру ОСОБА_4 та допустив до робочого процесу та приміщення сторонню людину, які дозволив виконувати обовязки молодшої медичної сестри.

З вказаним Актом позивача ознайомлено не було, він складений 18.03.2016 року, тобто на день пізніше після видачі наказу про дисциплінарне стягнення, про відмову позивача ознайомлюватися під розпис з Актом від 17.03.2016 року «Про проведення службового розслідування».

Крім того, комісією було виявлено, що в патологоанатомічному відділенні не на всіх працівників є посадові інструкції, а ті, на кого є, складені з порушенням. Комісія вважала, що в патологоанатомічному відділенні відсутня належна організація роботи за яку несе відповідальність завідуючий.

Зі змісту Акту вбачається, що комісією враховані пояснення завідуючого патологоанатомічним відділенням ОСОБА_3, а саме що йому не подобається, як працює штатний працівник ОСОБА_4, проте письмових пояснень позивач членам комісії не надавав.

Водночас, з матеріалів справи вбачається, що 11.03.2016 року позивачем було надано письмові пояснення на імя головного лікаря ОСОБА_2 на доповідну ОСОБА_4 від 10.03.2016 року, в яких зазначено, що ОСОБА_4 2.03.2016 року сам відмовився від виконання своїх обовязків згідно посадової інструкції «Про санітара патологоанатомічного відділення», яка підписана сторонами 20.07.2015 року, а саме на звернення до ОСОБА_4 виконувати певні завдання, він отримав відповідь: «Я нічого робити не буду, ви мені не платите». Також зазначено, що з 2.03.216 року по сьогоднішній день ОСОБА_4 на робочому місці немає і функціональні обовязки не виконуються. Позивачем зазначено, що ОСОБА_4 самовільно припинив будь-які виконання, забравши свої речі та «розкурочив» секційний стіл, залишивши його без необхідного обладнання.

Однак ці пояснення залишились поза увагою як членів комісії, яка проводила службове розслідування, так і не були враховані відповідачем при вирішенні питання про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності, що вбачається зі змісту оспорюваного наказу. Матеріали службового розслідування не містять інших пояснень чи письмових доказів, на підставі яких відповідач прийшов до висновку про порушення позивачем трудового законодавства. Ані акт проведеного службового розслідування від 17.03.2016 року, ані наказ № 163 від 17.03.2016 року «Про дисциплінарне стягнення» не містять будь-яких посилань на законодавство, норми посадової інструкції, Правил внутрішнього трудового розпорядку, тощо, які були порушені позивачем, та за порушення яких до позивача застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді догани.

На помилковість висновків комісії, яка проводила службове розслідування від 17.03.2016 року було також звернуто увагу в Акті проведення перевірки порушених питань у скарзі завідуючого патологоанатомічного відділення Бориспільської ЦРЛ ОСОБА_3, складеному комісією депутатів Бориспільської районної ради та представниками виконавчого комітету Бориспільського міської ради Київської області.

Крім того, судом першої інстанції встановлено, що старша медична сестра патологоанатомічного відділення Бориспільської ЦРЛ ОСОБА_4 з 2.03.2016 року або, як стверджував сам ОСОБА_4, з 1.03. по 10.03.2016 року не виконував свої посадові обовязки, покладені на нього посадовою інструкцією санітара патологоанатомічного відділення, він відмовився виконувати розпорядження завідуючого патологоанатомічним відділенням ОСОБА_3, не знаходився в секційному залі під час розтину, не допомагав позивачу піднімати тіла померлих хворих до секційного залу, не прибирав секційне приміщення, в робочі часи знаходився біля приміщення патологоанатомічного відділення, на сходах або в магазині ритуальних послуг.

Відповідно до п. 3 вступної частини Посадової інструкції санітара патологоанатомічного відділення, з якою ОСОБА_4 був ознайомлений 20.07.2015 року, він безпосередньо підпорядковується завідуючому патологоанатомічним відділенням та старшому лаборанту, а відповідно до п. 4 ст. 3 «Права» Посадової інструкції завідуючого патологоанатомічним відділенням Бориспільської ЦРЛ ОСОБА_3, затвердженої головним лікарем Бориспільської ЦРЛ ОСОБА_2 та погодженої головою ПК медпрацівників ОСОБА_6, за своєю посадою позивач має право відстороняти від роботи підпорядкований медичний персонал, зокрема за грубі порушення трудової дисципліни.

Проте наявність підстав для відсторонення підпорядкованого позивачу працівника ОСОБА_4, ані комісію зі службового розслідування ані уповноваженим власником органом в особі головного лікаря Бориспільської ЦРЛ, не перевірялись.

Суд першої інстанції також врахував, що ОСОБА_4, за доповідної якого було призначено проведення службової перевірки, до 10.03.2016 року дії завідуючого патологоанатомічним відділенням ОСОБА_3 до керівництва лікарні не оскаржував, а доповідна була написана на наступний день після складання табелю обліку робочого часу по патологоанатомічному відділенню за березень 2016 року, підписаного ОСОБА_3 9.03.2016 року, що підтверджує доводи позивача, що його підлеглий працівник ОСОБА_4 без поважних причин не виконував свої трудові обовязки.

Щодо висновків комісії, а також доводів відповідача про те, що позивач допустив до роботи у відділенні лікарні сторонню особу, то суд дійшов висновку, що ані в оскаржуваному наказі, ані в своїх письмових запереченнях та поясненнях, наданих сторонами, не було зазначено які саме норми посадової інструкції чи інших нормативних актів, якими мав керуватися в своїй трудовій діяльності позивач, ним було порушено.

Належних і допустимих доказів на підтвердження того, що вказана в наказі стороння особа, як встановлено судом, виконував будь-яку іншу роботу у відділенні, окрім, як визнано позивачем та підтверджено допитом свідків, декількох випадків, коли на прохання позивача він допомагав покласти тіло покійника на стіл, що потребує значних фізичних зусиль, та вочевидь є складним для позивача без сторонньої допомоги.

Роботодавець цієї обставини також не врахував, а також не врахував, що таким чином позивач організував та забезпечив роботу відділення.

Посилання представника третьої особи на недотримання позивачем вимог п. 3.1.9 Правил внутрішнього трудового розпорядку Бориспільської ЦРЛ, а саме: вживати заходів до термінового усунення причин і умов, які перешкоджають або ускладнюють нормальну роботу, негайно інформувати про це керівництво ЦРЛ, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки доказів того, що позивач був ознайомлений з відповідними вимогами Правил внутрішнього трудового розпорядку Бориспільської ЦРЛ, надано не було.

При аналізі Посадової інструкції завідуючого патологоанатомічним відділенням Бориспільської ЦРЛ ОСОБА_3 установлено відсутність посилання на зазначені Правила внутрішнього трудового розпорядку Бориспільської ЦРЛ.

Відсутність такого посилання, а також та обставина, що комісія зі службового розслідування вважала, що посадові інструкції складені з порушенням, не спростовують того факту, що посадова інструкція затверджена уповноваженим власником, органом, на якого згідно з вимогами ст. 29 КЗпП України покладено обовязок, до початку роботи: 1) роз'яснити працівникові його права і обов'язки та проінформувати під розписку про умови праці, наявність на робочому місці, де він буде працювати, небезпечних і шкідливих виробничих факторів, які ще не усунуто, та можливі наслідки їх впливу на здоров'я, його права на пільги і компенсації за роботу в таких умовах відповідно до чинного законодавства і колективного договору; 2) ознайомити працівника з правилами внутрішнього трудового розпорядку та колективним договором; 3) визначити працівникові робоче місце, забезпечити його необхідними для роботи засобами; 4) проінструктувати працівника з техніки безпеки, виробничої санітарії, гігієни праці і протипожежної охорони.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов до обгрунтованого висновку, що відповідач не довів факту порушення позивачем трудової дисципліни, безпідставно та з порушенням встановленого порядку притягнув позивача до дисциплінарної відповідальності, у звязку з чим наказ № 163 від 17.03.2016 року «Про дисциплінарне стягнення» суд першої інстанції вірно визнав таким, що підлягає визнанню незаконним та скасуванню.

Судом встановлено, що наказом головного лікаря Бориспільської ЦРЛ № 185 від 4.04.2016 року «Про дисциплінарне стягнення ОСОБА_3Г.» позивачу оголошено догану у звязку з тим, що завідуючий патологоанатомічним відділенням не виконує свої посадові обовязки та перевищує свої повноваження, саме не надав в термін до 1.04.2016 року графік відпусток на підлеглих працівників патологоанатомічного відділення, а також безпідставне непротабелювання молодшої медичної сестри ОСОБА_4 за березень місяць 2016 року, в звязку з чим ОСОБА_4 не отримав заробітну плату.

Підставою для притягнення позивача до дисциплінарною відповідальності була доповідна оператора відділу кадрів ОСОБА_7

За змістом вищевказаної доповідної, датованою 31.03.2016 року, у звязку з відсутністю графіка відпусток по патологоанатомічному відділенню, вона не може надати відпустку молодшій медичній сестрі ОСОБА_8, завідувач відділенням ОСОБА_3 неодноразово ігнорував її прохання надати графік ще до грудня 2015 року.

Суд установив, що відповідно до показань свідка ОСОБА_7 до її повноважень не віднесено надання відпусток працівникам лікарні.

Разом з тим, Посадовою інструкцією завідуючого патологоанатомічним відділенням Бориспільської ЦРЛ ОСОБА_3, затвердженою головним лікарем Бориспільської ЦРЛ ОСОБА_2 та погодженою головою ПК медпрацівників ОСОБА_6 не передбачено обовязку щодо складання графіку відпусток. Відповідачем не надано доказів, що таке розпорядження головного лікаря Бориспільської ЦРЛ було доведено до відома позивача.

Посилання відповідача та третьої особи на протокол № 208 оперативної наради у головного лікаря від 3.11.2015 року, як на доказ для підтвердження присутності позивача на даній нараді, колегія суддів вважає безпідставним, оскільки з даного протоколу вбачається, що позивач був відсутній на нараді, на якій обговорювалась необхідність підготувати графіки відпусток до 15.12.2015 року. Також відсутні докази що в подальшому ОСОБА_3 був ознайомлений з його змістом.

Також матеріали справи містять доповідну начальника відділу кадрів ОСОБА_9 від 31.12.2015 року на імя головного лікаря Бориспільської ЦРЛ ОСОБА_2, згідно якої завідувач патологоанатомічного відділення ОСОБА_3 не надав графік відпусток на 2016 рік, а про здачу графіків відпусток повідомляла завідувачів відділень на оперативній нараді в головного лікаря, яка відбулася 3.11.2015, протокол № 208.

Таким чином, якщо відповідач вважав, що до посадових обовязків позивача віднесено складання та надання графіку відпусток на підлеглих працівників, який мав бути поданий до 15.12.2015 року, строк притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності сплинув 29.01.2016 року, тобто у місячний строк з моменту подання уповноваженому власником головному лікарю Бориспільської ЦРЛ вищевказаної доповідної начальника відділу кадрів ОСОБА_9 про не надання такого графіку завідуючим патологоанатомічного відділення ОСОБА_3 (ст. 148 КЗпП України).

Доказів того, що позивача було зобовязано подати такий графік в строк до 1.04.2016 року, як зазначено в наказі, надано не було.

Судом враховано, що посадовими обовязками позивача не передбачено обовязку здійснювати табелювання обліку робочого часу, а отже твердження відповідача, що позивач не виконує свої посадові обовязки та перевищив свої повноваження безпідставним непротабелюванням молодшої сестри медичної ОСОБА_4 за березень 2016 року, є необгрунтованими.

Як вбачається з приєднаної до матеріалів справи копії табелю обліку робочого часу патологоанатомічного відділення від 9.03.2016 року, який складений відповідальною особою - лаборантом Нестеровською та підписаний керівником структурного відділу - позивачем ОСОБА_3, напроти прізвища ОСОБА_4 значаться відмітки про відсутність на роботі «нб» 01,02,03,04,07,09,10 березня 2016 року, а відповідні відмітки «нб» за 11 та 12 березня закреслені.

При винесенні оспорюваного наказу № 185 від 4.04.2016 «Про дисциплінарне стягнення ОСОБА_3Г.», відповідачем не було враховано, що в період з 25.03.2016 року по 1.04.2016 року позивач перебував на лікарняному, а до застосування дисциплінарного стягнення уповноважений власником головний лікар Бориспільської ЦРЛ не зажадати від позивача письмових пояснень.

Так, на доповідній оператора відділу кадрів ОСОБА_7 мається резолюція в.о. головного лікаря ОСОБА_10: «ОСОБА_11 До виконання».

В матеріалах справи наявний Акт про відмову від надання пояснення на доповідну від 4.04.2016 року, складений юристом Шубенко І.І., начальником відділу кадрів ОСОБА_9, діловодом ОСОБА_12 про те, що завідуючий патологоанатомічного відділення ОСОБА_3 відмовився ознайомлюватись з доповідною на нього про порушення виконання трудових обовязків ОСОБА_7 та написати пояснення по даному факту. Однак доказів того, що головний лікар Бориспільської ЦРЛ ОСОБА_2, яким 4.04.2016 року був виданий оспорюваний наказ, уповноважив зазначених в акті осіб ознайомити позивача з доповідною та отримати від позивача письмові пояснення, суду надано не було. В тексті оспорюваного наказу відсутні посилання на зазначений акт про відмову від надання пояснень на доповідну.

Крім того, як встановлено судом, у квітні 2016 року до авансу ОСОБА_13 було донараховано та виплачено заробітну плату за березень 2016 року. Посилання відповідача на те, що заробітна плата не була вчасно виплачена з вини позивача, суд вважає надуманими та необґрунтованими, оскільки про факт недопуску до роботи ОСОБА_4 повідомив відповідача 10.03.2016 року, а табель обліку робочого часу патологоанатомічного відділення за березень 2016 року був складений 9.03.2016 року.

З урахуванням викладеного колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відповідач не довів факту порушення позивачем трудової дисципліни, безпідставно та з порушенням встановленого порядку притягнув останнього до дисциплінарної відповідальності, а відтак оспорюваний наказ № 185 від 4.04.2016 року «Про дисциплінарне стягнення ОСОБА_3Г.» підлягає скасуванню.

Встановлено, що наказом в. о. головного лікаря Бориспільської ЦРЛ № 373 від 18.08.2016 року «Про накладення дисциплінарного стягнення на завідуючого патологоанатомічного відділення ОСОБА_3Г.» оголошено догану завідуючому патологоанатомічним відділенням ОСОБА_3 за порушення трудової дисципліни, що проявилась в недотриманні кодексу медичної етики та деонтології та перевищенні своїх службових обовязків.

Як вбачається зі змісту наказу, підставою для накладення дисциплінарного стягнення був Акт службового розслідування від 16.08.2016 року, доповідні ОСОБА_14, ОСОБА_4, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17 та Акт про відмову від надання письмового пояснення від 18.08.2016 року.

Під час дослідження оспорюваного наказу встановлено, що в ньому відсутні посилання на відповідні положення (норми) зазначеного кодексу медичної етики та деонтології, а також не зазначені підстави застосування цього нормативного акту по відношенню до позивача, оскільки Посадовою інструкцією завідуючого патологоанатомічним відділенням не передбачена відповідальність за недотримання такого кодексу.

Крім того, ні в колективній записці працівників патологоанатомічного відділення ОСОБА_4, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_18, ОСОБА_16 від 17.08.2016 року, а також в окремо поданих заяв про звільнення за власним бажанням та доповідних ОСОБА_14Д, ОСОБА_4, ОСОБА_15, ОСОБА_17, ОСОБА_19 та ОСОБА_16, жодного факту грубого, некоректного відношення, морального приниження в зазначених заявах не зазначено, не встановлено це і з показань допитаних в суді першої інстанції свідків.

Так, судом встановлено, що приводом та підставою для написання заяви було проведена 15.08.2016 року нарада, на якій було позивачем підлеглим працівникам доведено, що вони мають працювати відповідно до встановленого штатним розпорядком графіку, а не позмінно відповідно до усної домовленості, яка була досягнута між працівниками патологоанатомічного відділення до виходу позивача на роботу з лікарняного у 2015 році.

В акті службового розслідування від 16.08.2016 року не зазначено конкретного встановленого комісією факту некоректної, грубої поведінки завідуючого патологоанатомічного відділення ОСОБА_3 по відношенню до підлеглих працівників. Крім того, встановлено, що комісією жодним чином немотивовані твердження щодо некоректної поведінки позивача зі всіма членами комісії, недотримання субординації, оскільки єдиним прикладом такої поведінки за змістом акту є відмова позивача відповідати на постановлені йому питання, а також його відповідь в.о. головному лікаря ОСОБА_10 на пропозицію написати пояснення до даному факту: «ОСОБА_16 напишеш».

Звертає на себе увагу недоведені належними і допустимими доказами висновки комісії проте, що комісією було підтверджено факти викладені працівниками патологоанатомічного відділення не безпідставні, а саме завідуючий відділенням ОСОБА_3 неналежним чином організовує роботу патологоанатомічного відділення, чинить тиск на підлеглих йому працівників, відноситься до колег нечемно та не поважно, не дотримується правил лікарської етики та деонтології.

Більш того, видається сумнівним питання, чому в Акті проведення службового розслідування від 16.08.2016 року зазначено про те, що позивач відмовився написати письмові пояснення, а також працівниками Бориспільської ЦРЛ, зокрема, членами комісії зі службового розслідування ОСОБА_11 та ОСОБА_20 складено Акт про відмову від надання письмового пояснення від 18.08.2016 року, за змістом якого в їх присутності 17.08.2016 року завідуючому патологоанатомічним відділенням ОСОБА_3 було запропоновано надати письмове пояснення на доповідні працівників відділення ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_4 ОСОБА_17, ОСОБА_16, та що ОСОБА_3 для надання пояснень не зявився, на телефонні дзвінки не відповідав.

Зважаючи на це, суд прийшов до обгрунтованого висновку про те, що відповідачем не доведено наявність підстав для притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності, у вязку з чим оспорюваний ним наказ № 373 від 18.08.2016 року не може бути залишений в силі та був скасований.

Судом встановлено, що наказом в. о. головного лікаря Бориспільської ЦРЛ № 385 від 31.08.2016 «Про накладення дисциплінарного стягнення на завідуючого патологоанатомічного відділення ОСОБА_3Г.» позивачу оголошено догану за неналежне виконання завдань та обовязків завідуючого патологоанатомічного відділення згідно посадової інструкції.

Відповідно до наказу, він виданий на підставі Акту статистичної ревізії первинної документації патологоанатомічного відділення медичного статиста інформаційно-аналітичного відділу ОСОБА_21 від 17.08.2016 року.

Як вбачається з Акту статистичної ревізії ведення первинної медичної документації та достовірності звітних даних, складеного статистом інформаційно-аналітичного відділу ОСОБА_21 від 17.08.2016 року, метою статистичної ревізії є перевірка ведення первинної медичної документації на виконання наказу МОЗ № 110 від 14.02.2012 року та відповідно наказу № 359 по Бориспільській ЦРЛ від 18.08.2012 року «Про затвердження форм первинної облікової документації та інструкції щодо їх заповнення, що використовуються у закладах охорони здоровя незалежно від форм власності та підпорядкування».

Проте зазначені доповідна та Акт статистичної ревізії не містять даних, коли та ким саме вони були допущені виявлені недоліки в заповненні медичної документації.

Як було встановлено судом, позивач з 11.04.2016 року по 2.08.2016 року перебував на лікарняному та його обовязки завідуючого патологоанатомічним відділенням з 11.04.2016 на підставі наказу № 138-к від 11.04.2016 виконував ОСОБА_22

Щодо встановлених в Акті статистичної ревізії ведення первинної медичної документації та достовірності звітних даних (п. 5) недоліків, а саме, що після повторної перевірки недоліків в неоформлених історіях померлих в стаціонарі не усунуті, то колегією суддів не вбачається які саме недоліки та у яких саме історіях хвороби недоліки не усунуто.

Крім того, історії хвороби, щодо неналежного оформлення яких відповідача було притягнуто до дисциплінарної відповідальності наказом № 362 від 09.08.2016 року, були вилучені із сейфу в кабінеті позивача, коли він перебував на лікарняному, і відповідачем не доведено, що позивачу було надано таку можливість усунути раніше виявлені недоліки в неоформлених історіях померлих в стаціонарі, а повторне притягнення до одного і того самого виду відповідальності за одне й те саме правопорушення, не допускається.

Таким чином, суд прийшов до правильного висновку, що відповідачем не доведено наявність підстав для притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності, тому оспорюваний ним наказ № 385 від 31.08.2016 року підлягає скасуванню.

Згідно зі ст. 148 КЗпП України дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника з роботи у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці. Дисциплінарне стягнення не може бути накладене пізніше шести місяців з дня вчинення проступку.

Відповідно до ч. 1 ст. 147-1 КЗпП України дисциплінарні стягнення застосовуються органом, якому надано право прийняття на роботу (обрання, затвердження і призначення на посаду) даного працівника.

Статтею 149 КЗпП України встановлено, що до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку.

У п. п. 22, 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» судам розяснено, що у справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, судам необхідно з'ясувати, в чому конкретно проявилось порушення, що стало приводом до звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за пунктами 3, 4, 7, 8 ст. 40 і п. 1 ст. 41 КЗпП України, чи додержаним власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147-1, 148, 149 КЗпП України правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи застосовувалось вже за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховувались при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника.

За передбаченими п. 3 ч. 1 ст. 40 КЗпП України підставами працівник може бути звільнений лише за проступок, вчинений після застосування до нього дисциплінарного чи громадського стягнення за невиконання без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку. У таких випадках ураховуються ті заходи дисциплінарного стягнення, які встановлені чинним законодавством і не втратили юридичної сили за давністю або не зняті достроково (ст. 151 КЗпП України), і ті громадські стягнення, які застосовані до працівника за порушення трудової дисципліни відповідно до положення або статуту, що визначає діяльність громадської організації, і з дня накладення яких до видання наказу про звільнення не минуло більше одного року.

З матеріалів справи вбачається, що наказом головного лікаря Бориспільської ЦРЛ № 426 від 26.09.2016 року «Про звільнення за ст. 40 п. 3 КЗпП України» позивача звільнено з посади завідуючого патологоанатомічним відділенням за систематичне невиконання без поважних причин обовязків, покладених трудовим договором і правилами внутрішнього трудового розпорядку.

Встановлено, що підставою для звільнення позивача зазначено: доповідна молодшої медичної сестри ОСОБА_4 від 10.03.2016 року, доповідна оператора компютерного набору відділу кадрів ОСОБА_7, доповідна завідуючої ІАВ Бориспільської ЦРЛ ОСОБА_23, доповідна охоронця господарчої діяльності ОСОБА_17, доповідна молодшої медичної сестри ОСОБА_4, доповідна лікаря патологоанатомічного відділення ОСОБА_14, доповідна молодшої медичної сестри патологоанатомічного відділення ОСОБА_16, доповідна молодшої сестри медичної патологоанатомічного відділення ОСОБА_15, колективна записка працівників патологоанатомічного відділення, доповідна заступника головного лікаря з медичної частини ОСОБА_10, копії наказів № 163 від 17.03.2016 року, № 185 від 4.04.2016 року, № 362 від 9.08.2016 року, № 373 від 18.08.2016 року, № 385 від 31.08.2016 року, пояснююча ОСОБА_3 від 10.03.2016 року, акт про відмову надання пояснення на доповідну від 4.04.2016 року, акт про відмову надання пояснення на доповідну від 3.08.2016 року, акт про відмову надання пояснення на доповідну від 18.08.2016 року, акт про відмову надання пояснення на доповідну від 18.08.2016 року, подання до голови ПК Бориспільської ЦРЛ ОСОБА_6 про отримання згоди на звільнення завідуючого патологоанатомічного відділення ОСОБА_3, доповідна головного бухгалтера ОСОБА_24, акт про відмову надання пояснення від 22.09.2016 року, акт службового розслідування від 22.09.2016 року.

Виходячи з наведеного, підставою для притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності за порушення трудової дисципліни та звільнення були усі зазначені позивачем накази про накладення дисциплінарного стягнення, письмові документи, що були підставою для застосування цих стягнень, а також доповідна головного бухгалтера ОСОБА_24, акт про відмову надання пояснення від 22.09.2016 року, акт службового розслідування від 22.09.2016 року, які нібито підтверджують вчинення дисциплінарного проступку, за який позивач був звільнений з роботи.

Так, з долученої до матеріалів справи доповідної головного бухгалтера ОСОБА_24 на імя головного лікаря ОСОБА_2 від 8.09.2016 року убачається, що цією доповідною вона доводить до відома головного лікаря, що при щомісячній вибірковій перевірці праці відділу бухгалтерії, була виявлена помилка при нарахуванні заробітної плати лікарю паталого-анатомічного відділення ОСОБА_18, а саме згідно наказу № 114-К по Бориспільській ЦРЛ від 28.03.2016 року року він був прийнятий тимчасово на період лікарняного листка завідуючого лікаря патологоанатомічного відділення ОСОБА_3 З 1.08.2016 року згідно табелю відпрацювання робочого часу одночасно були протабельовані і ОСОБА_18 і ОСОБА_3 та повністю виплачена заробітна плата обом працівникам, що суперечить наказу № 114-К від 28.03.2016 року.

З копій наказів по Бориспільській ЦРЛ встановлено, що наказом № 114-К від 28.03.2016 року було прийнято ОСОБА_18 на посаду лікаря-патологоанатома-стажиста патологоанатомічного відділення на період лікарняного листа ОСОБА_3 з 28.03.2016 року по трудовому договору; наказом № 138-К від 11.04.2016 року ОСОБА_18 прийнято на посаду тимчасово в.о. завідуючого патологоанатомічного відділення на 0,5 ставки по контракту на період лікарняного листа ОСОБА_3 з 12.04.2016 року.

Згідно з графіком обліку використання робочого часу та підрахунку заробітку за серпень 2016 року зазначено про те, що позивачем відпрацьовано 25 днів, 126,9 годин, а також лікарем ОСОБА_18 26 днів, 66 годин.

Вказаний графік підписаний як від імені завідуючого паталогії ОСОБА_3, так і від імені в.о. головного лікаря ОСОБА_10, при цьому саме в.о. головного лікаря ОСОБА_10 був підписаний вищевказаний наказ № 114-К від 28.03.2016 року, на порушення якого у своїй доповідній від 8.09.2016 року посилалась головний бухгалтер ОСОБА_24

Зазначений в наказі про звільнення Акт службового розслідування від 22.09.2016 року взагалі суду наданий не був, натомість до матеріалів справи долучена копія Акту проведення службового розслідування від 9.09.2016 року, зі змісту якого вбачається, що на підставі доповідної головного бухгалтера Бориспільської ЦРЛ ОСОБА_24 від 9.09.2016 року проведено службове розслідування, в якому зазначено що в серпні наступного року завідуючий патологоанатомічного відділення ОСОБА_3 протабелював працівника ОСОБА_18, якому була нарахована та виплачена заробітна плата, що суперечить наказу № 114-К.

Як зазначено в Акті, в ході бесіди з завідуючим патологоанатомічного відділення ОСОБА_3 причини безпідставного протабелювання виявлено не було, в звязку з відмовою надання пояснень ОСОБА_3 Таким чином, в ході розслідування, комісією було підтверджено: факти, викладені в доповідній головного бухгалтера ОСОБА_24

Отже, суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку, що відповідачем не доведено наявність підстав для застосування до позивача дисциплінарного стягнення та, відповідно звільнення позивача за систематичне невиконання без поважних причин обовязків, покладених трудовим договором і правилами внутрішнього трудового розпорядку на підставі ч. 1 п. 3 ст. 40 КЗпП України.

Доводи відповідача про безпідставне протабелювання працівника ОСОБА_18 колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки за змістом наказу № 114-К від 28.03.2016 року ОСОБА_18 було прийнято на посаду лікаря-патологоанатома-стажиста патологоанатомічного відділення на період лікарняного листа ОСОБА_3 з 28.03.2016 року по трудовому договору, а доказів того, що він був звільнений з посади, або був відсутній на роботі, надано не було.

Згідно з посадовою інструкцією завідуючого патологоанатомічного відділення, до повноважень позивача не віднесено повноваження прийняття на роботу та звільненні працівників, а також щодо табелювання працівників. Крім того, доказів того, що позивач був ознайомлений з вищевказаним наказом № 114-к від 28.03.2016 року, виданим під час його перебування на лікарняному, також не надано.

Крім того, в матеріалах справи наявна копія заяви ОСОБА_18 від 02.08.2016 року на імя головного лікаря ОСОБА_2 про його звільнення від т.в.о у звязку з виходом з лікарняного ОСОБА_3, проте, замість звільнення працівника на підставі поданої заяви та раніше виданих наказів № 114-К від 28.03.2016 року та № 138-К від 11.04.2016 року, третьою особою у справі головним лікарем ОСОБА_2 накладено резолюцію: «ОСОБА_11 Службове розслідування».

Колегія суддів звертає увагу, що в оспорюваному наказі № 426 від 26.09.2016 року відсутні будь-які посилання на застосування до позивача дисциплінарного стягнення у звязку з порушенням ним трудової дисципліни, а зазначено лише про його звільнення за систематичне невиконання без поважних причин обовязків, покладених трудовим договором і правилами внутрішнього трудового розпорядку.

Наведене дає підстави дійти до висновку, що відповідачем застосовано звільнення позивача без будь-яких підстав, передбачених ст. 147 КЗпП України, оскільки чотири з пяти попередньо застосованих до позивача дисциплінарних стягнення, підлягають скасуванню, в звязку з чим наказ про звільнення позивача підлягає скасуванню також з тих підстав, що в його діях відсутнє систематичне невиконання без поважних причин обовязків, покладених трудовим договором і правилами внутрішнього трудового розпорядку.

Відповідно до ст. 43 КЗпП України розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 25, 7 ст. 40 і п. 2 і 3 ст. 41цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник.

Встановлено, що подання адміністрації Бориспільської ЦРЛ не було розглянуто первинною профспілковою організацією в звязку із знаходженням позивача на лікарняному. Проте, після виходу позивача з лікарняного, відповідач профспілкову організацію не повідомив, повторне подання до профспілкової організації не направив та звільнив позивача, що також підтверджено показаннями допитаної в якості свідка голови Бориспільської районної організації професійної спілки працівників охорони здоровя України ОСОБА_6

Не була надана така згода і за зверненням суду з підстав, що позивач у звязку зі звільненням з Бориспільської ЦРЛ не являється членом профспілкової організації.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції наведене врахував та прийшов до правильного висновку, що позовні вимоги ОСОБА_3 про скасування наказу головного лікаря Бориспільської ЦРЛ № 426 від 26.09.2016 року «Про звільнення за ст. 40 п. 3 КЗпП України», а також поновлення на посаді завідуючого патологоанатомічного відділення в Бориспільській ЦРЛ підлягають задоволенню і позивач має бути поновлений з дати звільнення, тобто з 26.09.2016 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Закон не наділяє орган, який розглядає трудовий спір повноваженнями на обрання іншого способу захисту трудових прав, ніж зазначені в ч. 1 ст. 235 та ст. 240 КЗпП України, а тому встановивши, що звільнення позивача відбулось із порушенням установленого законом порядку, суд зобовязаний поновити працівника на попередній роботі.

Згідно ч. 2 ст. 235 КЗпП України при ухваленні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, ухвалює рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

З матеріалів справи вбачається, що з наказом про звільнення № 426 від 26.09.2016 року позивач ознайомлений не був, до суду звернувся 17.10.2016 року, судовий розгляд тривав вісім місяців не з вини позивача, тому суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що середній заробіток за час вимушеного прогулу йому повинен бути виплачений за весь час вимушеного прогулу, тобто з моменту звільнення і до ухвалення рішення.

Відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 8 лютого 1995 року, у разі коли середня місячна заробітна плата визначена законодавством як розрахункова величина, вона обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин). Середньомісячне число робочих днів розрахову-ється діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства.

Таким чином з відповідача на користь позивача підлягав стягненню середній заробіток за час вимушеного прогулу: за період з 26.09.2016 по 26.05.2017, що складає 166 робочих днів, виходячи із середньоденної заробітної плати за два повних календарних місяці роботи перед звільненням 235,00 грн., а всього на загальну суму 39 010,00 грн.

Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Ураховуючи вимоги ст. ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Судом встановлено, що неодноразове притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності, а також звільнення позивача відбулось з порушенням чинного законодавства та законних прав позивача ОСОБА_3, що завдало позивачу моральних переживань та вимагало від нього вжиття додаткових зусиль для організації свого життя, необхідність звернення з позовом до суду. Визначаючи розмір такого відшкодування, суд першої інстанції обґрунтовано вважав можливим стягнути з відповідача на користь позивача саме суму 5 000,00 грн., що відповідає кількості безпідставно накладених на позивача дисциплінарних стягнень, а також не перевищує середньомісячної заробітної плати позивача.

Зважаючи на вищевикладене, суд першої інстанції на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, дійшов до правильного висновку про наявність правових підстав для скасування оскаржуваних наказів, поновлення позивача на роботі та стягнення середнього заробітку, оскільки звільнення працівника з порушенням установленого законом порядку свідчить про незаконність такого звільнення та тягне за собою поновлення порушених прав працівника. Крім того, частково задовольняючи позовні вимоги в частині відшкодування моральної шкоди, суд дійшов правильного висновку, виходячи із засад розумності та справедливості.

Доводи апеляційних скарг та зміст оскаржуваного судового рішення не дають підстав для висновку про те, що судом при розгляді справи були допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, які відповідно до ст. 309 ЦПК України є підставами для скасування рішення суду першої інстанції.

Відповідно до п. 1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

За таких обставин, суд першої інстанції правильно встановив правову природу заявленого позову, в достатньому обсязі визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку в силу вимог ст. ст. 10, 11, 60, 61, 212 ЦПК України, правильно встановив обставини справи, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам ст. ст. 213, 214 ЦПК України, підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст. ст. 303, 307-308, 313 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Апеляційні скарги головного лікаря Бориспільської центральної районної лікарні ОСОБА_2 та Бориспільської центральної районної лікарні відхилити.

Рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 26 травня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий Н.В. Ігнатченко

Судді: Ю.М. Кулішенко

ОСОБА_25