Справа №560/1134/16-ц
У Х В А Л А

24 лютого 2017 року суддя Дубровицького районного суду Рівненської області Сидоренко З.С., розглянувши матеріали позову ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права власності на 1/3 житлового (індивідуального) будинку, земельні ділянки в порядку спадкування за законом,

в с т а н о в и в:

Позивачі ОСОБА_1, ОСОБА_2 звернулися в суд з позовом до відповідача ОСОБА_3 та просять:

- визнати за ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 право власності на 1/3 житлового (індивідуального) будинку кожній, що розташований в с.Підлісне по вул.Володимирецька,118 Дубровицького району Рівненської області, згідно Технічного паспорта на садибний (індивідуальний) житловий будинок, виготовленого Рівненським обласним бюро технічної інвентаризації станом на 03 листопада 2014 року, як за спадкоємцями першої черги за законом після смерті батька - ОСОБА_4, померлого 04.06.2013 року;

- визнати за ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 право власності на 1/3 земельної ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд загальною площею 0,2500 га (кадастровий номер 56:218:806:00:03:001:0044) кожній, яка розташована в с.Підлісне по вул.Володимирецька Дубровицького району Рівненської області, як за спадкоємцями першої черги за законом після смерті батька - ОСОБА_4, померлого 04.06.2013 року;

- визнати за ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 право власності на 1/3 земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства загальною площею 0,3486 га (кадастровий номер 56:218:806:00:03:001:0045) кожній, яка розташована в с.Підлісне по вул.Володимирецька Дубровицького району Рівненської області, як за спадкоємцями першої черги за законом після смерті батька - ОСОБА_4, померлого 04.06.2013 року.

Подаючи даний позов до суду, позивачами було допущено ряд недоліків, які полягають в наступному.

Відповідно до чинного законодавства України позовна заява є процесуальним документом, який повинен містити в собі, зокрема, виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують кожну обставину або наявність підстав для звільнення від доказування.

Тобто в позовній заяві має міститись посилання, зокрема, на те, що саме вимагає позивач (предмет позову); обставини, на яких ґрунтується вимога (матеріально-правова підстава позову); зазначення доказів, що підтверджують кожну обставину.

При цьому позовна заява про вирішення спору, що виникає з певних правовідносин, за формою і змістом повинна відповідати загальним правилам встановленим ст.119 ЦПК України, а залежно від предмета та підстави позову - і вимогам, які містяться у спеціальному законодавстві.

Таким чином, на цій стадії цивільного процесу позивач зобов'язаний виконувати вимоги щодо доведення певного кола фактів, що мають процесуальне значення, для підтвердження наявності права на пред'явлення позову та дотримання процесуального порядку його пред'явлення.

Вивченням матеріалів позовної заяви, встановлено, що даний позов не відповідає вимогам ст.119 ЦПК України, оскільки позивачами порушено вимоги ч.5 ст.119 ЦПК України, а саме до позовної заяви не додано документ, що підтверджує сплату судового збору.

Позивачем ОСОБА_1 додано до матеріалів позовної заяви посвідчення особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи (категорія 1) серія А №136226 з вкладкою №684173.

Пунктом 10 ч.1 ст.5 Закону України "Про судовий збір" (далі - ОСОБА_5) передбачено, що позивачі - громадяни, віднесені до 1 та 2 категорій постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи звільняються від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях.

Отже, зважаючи на вказану норму Закону, позивач ОСОБА_1 звільнена від сплати судового збору.

Однак, позивачем ОСОБА_2 не додано документу, який надавав би право останній бути звільненою від сплати судового збору, а тому такий має бути сплачений у відповідності до ч.6 ст.6, ст.4 Закону України "Про судовий збір", ч.5 ст.119 ЦПК України.

Частиною 1 ст.4 вищевказаного Закону передбачено, що судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Згідно ч.6 ст.6 Закону у разі якщо позов подається одночасно кількома позивачами до одного або кількох відповідачів, судовий збір обчислюється з урахуванням загальної суми позову і сплачується кожним позивачем пропорційно долі поданих з них вимог окремим платіжним документом.

Дана норма Закону покладена в основу п.10 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 року №10 "Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах" (далі - Постанова).

Зі змісту вказаного пункту Постанови вбачається, що у випадку якщо один із позивачів звільнений від сплати судового збору, загальна сума збору зменшується пропорційно до заявлених вимог.

Законом України "Про судовий збір" встановлено, що судовий збір справляється з урахуванням загальної суми позову.

Загальна сума судового збору (ціна позову) визначається відповідно до ст.80 ЦПК України.

Як передбачено п.п.9, 10 ч.1 ст.80 ЦПК україни у позовах про право власності на нерухоме майно, що належить фізичним особам на праві приватної власності - ціна позову визначається дійсною вартістю нерухомого майна, а у позовах, які складаються з кількох самостійних вимог - загальною сумою всіх вимог.

Така вимога закону, при подачі позовної заяви до суду, позивачами виконана не була. Її невиконання заключається в тому, що загальна сума позову (ціна позову), в даному випадку, зазначена лише частково, а саме зазначена сума вартості спірного житлового будинку. При цьому позивачами не зазначено суми вартості спірних земельних ділянок, без якої неможливо визначити загальну суму усіх вимог.

Слід наголосити на тому, що процес визначення вартості земельної ділянки - експертна грошова оцінка, здійснюється на основі Методики експертної грошової оцінки земельних ділянок, затвердженої постановою КМУ від 11.10.2002 року №1531.

Отже, позивачами не додано до позовної заяви звіту про оцінку спірних земельних ділянок для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд загальною площею 0,2500 га та для ведення особистого селянського господарства загальною площею 0,3486 га, що розташовані в с.Підлісне по вул.Володимирецька Дубровицького району Рівненської області.

Тому позивачами також не виконані вимоги п.6 ч.2 ст.119 ЦПК України та не зазначено доказів, що підтверджують кожну обставину.

Відповідно до п.7 Постанови Пленуму Верховного суду України від 12.06.2009 року №2 "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції" позовна заява подається до суду в письмовій формі і за змістом повинна відповідати вимогам статті 119 ЦПК. У зв'язку з цим суди мають звертати особливу увагу, зокрема, на те, що у позовній заяві повинні не лише міститися позовні вимоги, а й бути викладені обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, і зазначені докази, що підтверджують кожну обставину.

Крім того, слід наголосити на тому, що право на звернення до суду реалізується особою в порядку, встановленому ЦПК України.

Згідно ч.1 ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Аналізуючи дану норму Закону, слід зазначити, що право на звернення до суду є невід'ємним особистим правом і від цього права особа не може відмовитися.

Отже, особа має право звернутися до суду за захистом саме своїх прав, тобто право на позов має особа, права, свободи або інтереси якої порушені. Тому, особа не має права звертатися до суду у разі, якщо права, за захистом яких вона звернулася, їй не належать.

Аналізуючи викладені позивачами обставини, якими вони обґрунтовують свої вимоги, вбачається, що вони стосуються інтересів іншої особи, яка є відповідачем у справі, тобто особою, яка за цивільною позовною заявою позивача притягається до відповідальності за порушення чи оспорювання її прав та охоронюваних законом інтересів.

В даному випадку реалізується принцип диспозитивності цивільного процесу, відповідно до якого кожна особа самостійно вирішує звертатися їй до суду чи ні.

Незважаючи на вказані норми закону, позивачі звертаються до суду з вимогами на захист іншої особи, тобто відповідача по справі, що є недопустимим.

Ухвалою від 17.11.2016 року позивачам було надано пятиденний строк з дня отримання копії ухвали для усунення цих недоліків.

Вказана ухвала суду була надіслана позивачам на вказані ними ж адреси в позовній заяві. Позивач ОСОБА_2 ухвалу суду про усунення недоліків отримала 29.11.2016 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, але будь-яких дій для усунення вказаних недоліків у зазначений термін, не вчинила.

Однак, поштова кореспонденція адресована позивачу ОСОБА_1, повернулася на адресу суду за закінченням терміну зберігання такої. Аналогічна ситуація повторилася, після направлення позивачу ОСОБА_1 вищезазначеної ухвали повторно.

У статті 157 ЦПК України зазначено, що суд має розглядати справи протягом розумного строку, але не більше двох місяців з дня відкриття провадження у справі.

Протягом вказаного строку розгляду справи суд повинен провести підготовку справи до розгляду, судовий розгляд (з урахуванням перерв та відкладень) та ухвалити рішення.

Зі змісту пункту 2 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України "Про деякі питання дотримання розумних строків розгляду судами цивільних, кримінальних справ і справ про адміністративні правопорушення" від 17.10.2014 року №11 вбачається, що строки, встановлені Цивільним процесуальним кодексом україни є обов'язковими для судів та учасників судових процесів, оскільки визначають тривалість кожної стадії процесу або час, протягом якого має бути вчинено процесуальну дію. Зазначене є завданням цивільного судочинства (стаття 1 ЦПК України).

Строки, що встановлюються судом (наприклад, строк для усунення недоліків позовної заяви чи апеляційної скарги), повинні відповідати принципу розумності. Визначаючи (на власний розсуд) тривалість цих строків, суду необхідно враховувати принципи диспозитивності та змагальності, граничні строки, встановлені законом, для розгляду справи при визначенні строків здійснення конкретних процесуальних дій, складність справи, кількість учасників процесу, можливі труднощі у витребуванні та дослідженні доказів тощо.

Судом, в даному випадку, було дотримано всіх вимог, передбачених законодавством, і повторне направлення ухвали про усунення недоліків позовної заяви свідчить лише про захист прав, свобод та інтересів позивачів, як того вимагає стаття 4 ЦПК України.

Пунктом 3 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України "Про деякі питання дотримання розумних строків розгляду судами цивільних, кримінальних справ і справ про адміністративні правопорушення" від 17.10.2014 року №11 передбачено, що розумним, зокрема, вважається строк, що є об'єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.

З урахуванням практики Європейського суду з прав людини критеріями розумних строків у цивільних справах є: правова та фактична складність справи; поведінка заявника, а також інших осіб, які беруть участь у справі, інших учасників процесу, поведінка органів державної влади (насамперед суду); характер процесу та його значення для заявника (справи "Федіна поти України" від 02.09.2010 року, "Смірнова роти України" від 08.11.2005 року, "Матіка проти Румунії" від 02.11.2006 року, "Літоселітіс проти Греції" від 05.02.2004 року).

Тому, зважаючи на дії суду, направленні для захисту прав та законних інтересів позивачів та поведінку позивача ОСОБА_1, яка вказала адресу проживання за якою неможливо надіслати процесуальні документи, а також на вимоги законодавства щодо розумності строків розгляду справи, суд приходить до висновку, що позовну заяву слід повернути позивачеві у зв'язку з невиконанням останніми вимог ухвали про усунення недоліків позовної заяви.

Керуючись ч.2 ст.121, ст.ст.292, 294 ЦПК України,

у х в а л и в:

Позовну заяву ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права власності на 1/3 житлового (індивідуального) будинку, земельні ділянки в порядку спадкування за законом вважати неподаною та повернути позивачам.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду Рівненської області через Дубровицький районний суд з поданням апеляційної скарги протягом пяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя: підпис.

З оригіналом згідно.

Голова Дубровицького

районного суду: ОСОБА_5