У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 травня 2017 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Рівненської області в складі:

головуючої судді - Шеремет А.М.,

суддів: Ковальчук Н.М., Хилевича С.В.

секретар судового засідання: Пиляй І.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Рівне апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 14 лютого 2017 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу, відсотків за користування коштами, неустойки за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань-

в с т а н о в и л а :

13 вересня 2016 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу.

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 14 лютого 2017 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 три проценти річних в сумі 4781 ( чотири тисячі сімсот вісімдесят одна ) грн.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави 640 грн. судового збору.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу в якій доводить про незаконність та необґрунтованість вказаного рішення через порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Вказує, що висновок суду першої інстанції про трансформацію валютного зобовязання в гривневе є передчасним та не базується на нормах чинного законодавства, в рішенні не зазначені норми права, які дозволили суду зробити такий висновок.

Крім того, під час судового розгляду справи позивачем заявлено, що строк позовної давності переривався перебуванням справи на завершальній стадії судового провадження примусовому виконанні рішення та відповідно діями відповідача спрямованими на ухилення від примусового виконання рішення.

Просить рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 14 лютого 2017 року скасувати, та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, беручи до уваги пояснення учасників процесу, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Судом встановлено, що рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 07 лютого 2009 року з відповідача на користь позивача стягнуто 56210 грн. основного боргу за договором позики від 20 листопада 2007 року, 3 % річних від простроченої суми за договором позики в сумі 1308,96 грн., сума встановленого індексу інфляції за весь час прострочення боргу в розмірі 10180,41 грн., відсотки за договором позики на рівні облікової ставки Національного банку України в сумі 4940,92 грн., 1000 грн. завданої моральної шкоди та судові витрати у справі. Вказаним рішенням встановлено факт отримання відповідачем позики в розмірі 7300 доларів США із терміном повернення до 31 грудня 2007 року, заборгованість за якою на день ухвалення рішення визначена судом за офіційним курсом Національного банку України гривні до долара США в сумі 56210 грн.

Рішенням Апеляційного суду Рівненської області від 14 квітня 2009 року в задоволенні позовних вимог про застосування до суми боргу індексу інфляції та про відшкодування моральної шкоди відмовлено, в решті рішення суду першої інстанції залишене без змін.

Виконавчий лист у даній справі перебуває на примусовому виконанні Рівненського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області. Станом на 01 липня 2016 року із заробітної плати відповідача на користь позивача утримано кошти в сумі 2546,06 грн.

Відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Таким чином, суд першої інстанції врахувавши, що спір між сторонами щодо стягнення боргу за договором позики вже вирішений судом, заборгованість стягнута у національній валюті - гривні, виходячи з офіційного курсу НБУ на день ухвалення рішення, яке набрало законної сили і знаходиться на примусовому виконанні, прийшов до обґрунтованого висновку, що позовна вимога про стягнення основного боргу в сумі 190384 грн. ( по курсу долара США до гривні станом на 01 вересня 2016 року ) до задоволення не підлягає.

За змістом ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику у строк та порядок, що встановлені договором. Відповідно до ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Днем виконання зобовязання за укладеним між сторонами договором позики визначено 31 грудня 2007 року. З цього часу розпочався перебіг трирічного строку позовної давності для предявлення позову до боржника щодо стягнення процентів за користування позикою. Рішенням Рівненського міського суду від 7 лютого 2009 року з відповідача було стягнуто проценти за користування позикою. Повторне звернення позивача до суду за захистом порушеного права також повинне відбуватися із дотриманням строків позовної давності, однак, позивач звернувся до суду 13 вересня 2016 року.

Згідно із ч.4 ст.267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у справі, є підставою для відмови у позові.

24 січня 2017 року ОСОБА_2 подав заяву про застосування наслідків спливу позовної давності.

Таким чином, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позовної вимоги про стягнення процентів за користування позикою у звязку з пропуском строку позовної давності.

У відповідності до п.17 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобовязання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК України, оскільки зобовязання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог ст.526, 599 ЦК.

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 07 лютого 2009 року про стягнення основного боргу за договором позики грошове зобов'язання відповідача не припинилось, оскільки позивач грошові кошти не отримав, відповідно має право на нарахування передбачених ст.625 ЦК України 3 % річних до моменту фактичного виконання грошового зобов'язання боржником.

Таким чином, 3 % річних виникають не одномоментно, а мають триваючий характер та нараховуються за весь час користування коштами, тому сплив строку позовної давності на зазначені вимоги спливає за кожний період нарахування окремо.

Колегія суддів Апеляційного суду Рівненської області погоджується з таким висновком суду першої інстанції про задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача 3 % річних та їх розрахунком.

Суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку щодо задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача 3% річних,нарахованих на встановлену рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 7 лютого 2009 року суму заборгованості за договором позики з вирахуванням утриманої із заробітної плати відповідача суми боргу за виконавчим листом (56210 грн. - 2546,06 грн. = 53663,94 грн.) та з врахуванням заяви відповідача про застосування спливу позовної давності.

Позивач звернувся до суду з даним позовом 13 вересня 2016 року, отже, підлягає до задоволення вимога про стягнення 3 % річних за період з 13 вересня 2013 року до 1 вересня 2016 року (в межах заявлених позовних вимог, оскільки розрахунок позивачем проведений до 1 вересня 2016 року). Розмір 3 % річних за період з 13 вересня 2013 року до 1 вересня 2016 року становить 4781 грн. (сума боргу 53663,94 грн. х 3 % : 100 % : 365 днів сума боргу).

Суд першої інстанції обгрнутовано відмовив в задоволенні позовних вимог щодо стягнення 3 % річних за період з 01 лютого 2009 року (дата, по яку було нараховано 3 % річних рішенням суду від 07 лютого 2009 року) до 12 вересня 2013 рокуу зв'язку з пропуском строку позовної давності та у стягненні 3 % річних за період з 20 листопада 2007 року до 01 лютого 2009 року, оскільки вказані кошти стягнуті рішенням суду від 07 лютого 2009 року.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують правильності оскаржуваного рішення, оскільки ці доводи зводяться до посилання на ті ж самі обставини та наведення відповідного обґрунтування щодо заявлених вимог, яким суд першої інстанції надав належну оцінку в оскаржуваному рішенні і колегія суддів повністю погоджується із цією оцінкою та прийнятим рішенням у даній цивільній справі.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що рішення суду постановлене без порушень норм матеріального та процесуального права, судом в повній мірі з'ясовано обставини, що мають значення для справи, апеляційна скарга не спростовує правильності висновків суду, а тому відсутні підстави для його скасування.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 313-315, 317, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 14 лютого 2017 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуюча

Судді :