РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

ун. № 759/4874/16-ц

пр. № 2/759/364/17

20 лютого 2017 року м. Київ

Святошинський районний суд м. Києва

у складі: головуючого судді Миколаєць І.Ю.

при секретарі Слєпець Є.

за участю позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, третя особа: ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,

ВСТАНОВИВ :

ОСОБА_2 звернуллась до Святошинського районного суду м.Києва із позовною заявою вимогами якої є визнання ОСОБА_1 такою, що втратила право користування квартирою АДРЕСА_1. У своїх вимогах посилається на своє право власності на вищезазначену квартиру, на факт реєстрації 09.10.2010 р. відповідачки у спірній квартирі як дружини її сина ОСОБА_3, а також не проживання відповідачки, яка на даний час є колишньою дружиною її сина з січня 2015 р. Іншою вимогою позивач просить зобов»язати ОСОБА_1 не чинити їй перешкод у користуванні та володінні квартирою.

У судовому засіданні позивачка підтримує свої позовні вимоги та просить їх задовольнити.

Відповідачка у судове засідання не з»явилась, про місце та час розгляду справи повідомлялась судом належним чином.

Третя особа у судове засідання не з»явилась, про місце та час розгляду справи повідомлялась судом належним чином.

Суд вважає за можливе ухвалити у справі заочне рішення, оскільки позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Суд, заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку, що позов задоволенню непідлягає з огляду на наступне.

Одним із принципів цивільного судочинства є його диспозитивність, яка передбачає розгляд справ за зверненням осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі наданих доказів.

Відповідно до ч.1,2 ст.57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обгрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Відповідно до ч.1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов"язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Судом встановлено, що Свідоцтвом про право власності, що видане Головним управлінням житлового забезпечення Виконавчого органу Київської міської ради (Київська міська державна адміністрація) від 16.10.2007 р. посвідчено, що квартира АДРЕСА_1 належить ОСОБА_2 на праві приватної власності (а.с.4).

Згідно довідки Ф-3 у вищезазначеній квартирі зареєстровані: з 22.12.1978 р. - ОСОБА_2, з 20.12.1994 р. - ОСОБА_3 - син власника, з 09.10.2010 р. - ОСОБА_1- джружина сина власника (а.с.5).

Рішенням Святошинського районного суду м.Києва від 29.03.2016 р. шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 був розірваний (а.с.21).

Доказом не проживання у спірніому житловому приміщенні ОСОБА_1 позивач підтверджує актом про непроживання від 07.03.2016 р., який підписаний сусуідами ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 як членами комісії. Даний акт також містить печатку ЖБК «Алмаз-2 з підписом голови кооперативу без зазначення його прізвища (а.с.7).

Інших доказів прзивач не надає, а також не робить заяв пбо про забезпечення доказів, або про їх витребування. Позивачу декілька разів були роз»яснені її права щодо можливих клопотань.

Відповідно до ст. 156 Житлового Кодексу України члени сім"ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням.

Відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України, член сім»ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім»ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним та власником житла або законом.

Таким чином судом достовірно встановлено, що позивач є власником житла, у 2010 році відповідач була зареєстрована як член сім»ї власника, вселена та проживала у спірному помешканні. Як доказ не проживання відповідача, позивач надає лише вищезазначений акт. Також, при ухваленні рішення суд виходить із того факту, що рішенням Святошинського районного суду м.Києва від 29.03.2016 р. про розірвання шлюбу судом не встановлювалась і не була встановлена обставина щодо дати роздільного проживання ОСОБА_3 та ОСОБА_1

Таким чином, судом не було встановлено обставин на які посилається позивач в обгрунтування своїх позовних вимог, а саме не проживання відповідачки більш як один рік без поважних причин у квартирі АДРЕСА_1.

Керуючись ст.ст. 10, 57, 60, 130, 174, 209, 212-215, 218, 224-228, 292, 294 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1, третя особа: ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: