Справа № 372/2266/16-ц Головуючий у І інстанції Кравченко М. В.
Провадження № 22-ц/780/639/17 Доповідач у 2 інстанції Таргоній Д. О.
Категорія 46 22.02.2017
УХВАЛА

Іменем України

22 лютого 2017 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого - судді Таргоній Д.О.,

суддів: Верланова С.М., Іванової І.В.,

за участю секретаря: Дрозда Р.І.,

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Обухівського районого суду Київської області від 09 листопада 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, треті особи - садівницьке товариство «Сонячне», Департамент державної архітектурно-будівельної інспекції у Київській області, про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши матеріали справи та доводи учасників судового процесу, колегія суддів

УСТАНОВИЛА:

у серпні 2016 року позивач ОСОБА_2 звернулась до суду з позовною заявою, в якій просила зобов'язати відповідача ОСОБА_3 усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою НОМЕР_1 (кадастровий номер НОМЕР_2) розташованою за адресою: Київська область, Обухівський район, Трипільська сільська рада, СТ «Сонячне», шляхом знесення паркану та будівлі, розташованих на землі загального користування (дорозі) між земельними ділянками НОМЕР_1 (кадастровий номер НОМЕР_2) та НОМЕР_3 (кадастровий номер НОМЕР_4). В обґрунтування позову зазначала, що відповідачем збудовано самочинно паркан та гараж частково на дорозі, яка розмежовує ділянки сторін, тому у позивача виникають перешкоди у користуванні своєї земельною ділянкою через утруднення проїзду транспортних засобів.

Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 09 листопада 2016 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, позивач звернулась з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду встановленим по справі обставинам, порушення норм матеріального та процесуального права, просила рішення скасувати та ухвалити нове про задоволення позовних вимог. В обґрунтування апеляційної скарги зазначила, що суд першої інстанції дійшов висновку, що забудову здійснено відповідачем в межах земельної ділянки спираючись на документи, які не містять інформації про фактичне розміщення об'єктів на ділянці відповідача. Суд також не звернув увагу на те, що відповідачем надано в якості доказу лише титульну сторінку технічного паспорту. В той же час, суд надав неправильну оцінку доказам, поданим позивачем, в обґрунтування своїх вимог.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновків про відхилення апеляційної скарги з таких підстав.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції виходив з того, що доводи позову про порушення прав позивача як власника земельної ділянки НОМЕР_1 (кадастровий номер НОМЕР_2), через звуження дороги, не знайшли об'єктивного підтвердження та залишились недоведеними під час судового розгляду, оскільки належних і допустимих доказів відповідних обставин суду не подано, зокрема не встановлено проектної та фактичної ширини проїжджої частини на ділянці між належними сторонам земельними ділянками, не встановлено судом фактів неможливості чи наявності перешкод у користуванні позивачем власною земельною ділянкою через винні протиправні дії відповідача тощо.

Колегія суддів апеляційного суду з такими висновками погоджується, оскільки вони відповідають встановленим по справі обставинам та ґрунтуються на вимогах чинного законодавства.

Так, судом першої інстанції встановлено, що позивачеві ОСОБА_2 на праві власності належить земельна ділянка площею 0,063 га, що знаходиться на території СТ «Сонячне» Трипільської сільської ради, кадастровий номер НОМЕР_2, цільове призначення - для ведення садівництва, що підтверджується державним актом, витягом з Державного земельного кадастру, іншими матеріалами справи. (а.с. 7-14)

Відповідач ОСОБА_3 є власником земельної ділянки НОМЕР_3 площею 0,0595 га, що знаходиться на території садового товариства «Сонячне» Трипільської сільської ради Обухівського району Київської області, кадастровий номер НОМЕР_4, цільове призначення - для індивідуального садівництва, що підтверджується державним актом, договором, витягом із Державного реєстру речових прав, інформаційною довідкою, архівною довідкою, іншими матеріалами справи.(а.с. 51-55)

Судом першої інстанції встановлено, що належні сторонам земельні ділянки не є суміжними, не накладаються, не мають спільних меж чи точок перетину, розташовані напроти один одного через дорогу загального користування СТ «Сонячне», що підтверджується матеріалами справи, зокрема: схемами, збірним кадастровим планом, іншими графічними матеріалами, фототаблицями, а також показами свідків, допитаних у суді першої інстанції.

З матеріалів справи також вбачається, що відповідачем ОСОБА_3 на території належної їй земельної ділянки було здійснено забудову, в тому числі збудовано паркан та господарську будівлю, при цьому будівництво розпочато без отримання відповідних дозволів із порушеннями архітектурно-будівельних норм щодо відстаней від межі ділянки, однак надалі в установленому законом порядку Департаментом державної архітектурно-будівельної інспекції у Київській області було зареєстровано декларацію про готовність до експлуатації відповідних об'єктів, проведена державна реєстрація садового будинку, що підтверджується листами ДАБК, деклараціями, актом узгодження меж земельної ділянки, інформаційною довідкою, державним актом, схемами, фототаблицями, постановою, актом, приписом, протоколом. (а.с. 50, 51, 75-83)

Звертаючись до суду з даним позовом, ОСОБА_2 обґрунтовувала свої вимоги тим, що відповідач, споруджуючи паркан та будівлю, порушила межі своєї ділянки та розмістила вказані об'єкти частково на дорозі, тим самим зменшуючи ширину проїзду, що створює для позивача перешкоди у реалізації права користуватись та розпоряджатись земельною ділянкою, зокрема здійснювати будівництво та облаштування господарських споруд, тощо.

Частиною 1 ст. 3 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частиною 1 ст. 15 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

За встановлених судом обставин, підстав стверджувати про те, що діями відповідача, пов'язаними із самочинним будівництвом, порушено права та інтереси позивача.

Згідно ч.1 ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Згідно ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ч. 1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Доказів того, що у зв'язку із здійсненням відповідачем самочинного будівництва позивачу створено перешкоди у користуванні належною їй земельною ділянкою, матеріали справи не містять, а отже позивач не довела наявність порушеного права, як власника, відповідно до ст. 391 ЦК України.

Крім того, суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позовних вимог, вірно послався на положення ч.7 ст.376 ЦК України та п. 5 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 р. № 6 «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)», відповідно до яких, право на звернення до суду з позовом про знесення або перебудову самочинно збудованого об'єкта нерухомості мають органи державної влади та органи місцевого самоврядування. Отже ОСОБА_2 не є належним позивачем за спором, що вирішується в порядку ст.376 ЦК України.

Рішення суду постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав до його скасування при апеляційному розгляді справи не встановлено.

Докази та обставини, на які посилається апелянт в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом першої інстанції були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Обухівського районого суду Київської області від 09 листопада 2016 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: