Справа № 333/6306/16-ц
Провадження №2-з/333/4/17
УХВАЛА

Іменем України

01 березня 2017 року м. Запоріжжя

Суддя Комунарського районного суду м. Запоріжжя Круглікова А.В., розглянувши заяву позивача за зустрічним позовом ОСОБА_1 про забезпечення позову, -

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою від 28.02.2017 р. (суддя Кулік В.Б.) судом задоволено заяву представника відповідача про відвід судді у справі № 333/6306/16-ц за позовом: ПАТ «ПроКредит Банк» до ОСОБА_1 про усунення перешкод у здійсненні власником права користування та розпорядження своїм майном шляхом виселення, справу передано до канцелярії Комунарського районного суду м.Запоріжжя для передачі іншому судді, визначеному в порядку ч. 3 ст. 11-1 ЦПК України.

Автоматизованою системою розподілу справ між суддями наведену вище справу призначено до розгляду судді Кругліковій А.В.

Ухвалою від 01.03.2017 року судом (суддя Круглікова А.В.) прийнято до розгляду наведену вище справу, розгляд якої розпочато спочатку.

Ухвалою від 01.03.2017 року судом залишено без руху зустрічний позов: ОСОБА_1 до відповідача 1: публічного акціонерного товариства «ПроКредит Банк», відповідача 2: приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: товариство з обмеженою відповідальністю «Росвен Інвест Україна» про визнання дій відповідачів по задоволенню забезпеченої іпотекою вимоги шляхом набуття права власності на предмет іпотеки неправомірними, а рішення про реєстрацію права власності на нерухоме майно, що є предметом іпотеки недійсним із застосуванням наслідків недійсності правочину.

Як вбачається з матеріалів справи, 06.12.2016 року ОСОБА_1 звернулась до Комунарського районного суду м. Запоріжжя із заявою про забезпечення зустрічного позову. У вказаній заяві ОСОБА_1 посилається на те, що предметом спору є право власності на конкретне індивідуально визначене майно і забезпечення реального виконання рішення суду можливе при наявності цього майна в натурі з відповідною реєстрацією в Державному реєстрі. Відповідач за зустрічним позовом може скористатися своїм правом на відчуження майна, що не лише утруднить виконання рішення суду, а й взагалі буде неможливим.

Вивчивши вимоги заявника за зустрічним позовом, викладені у заяві про забезпечення позову, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 151 ЦПК України забезпечення позову за заявою осіб, які беруть участь у справі, допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Відповідно до ч. 2 ст. 151 ЦПК України, у заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено: причини, у звязку з якими потрібно забезпечити позов; вид забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Згідно зі ст. 152 ЦПК України позов забезпечується, зокрема: накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб; забороною вчиняти певні дії; встановленням обовязку вчинити певні дії; забороною іншим особам здійснювати платежі або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо цього інші зобовязання; зупиненням продажу описаного майна, якщо подано позов про право власності на це майно або про виключення його з опису; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам.

Відповідно до розяснень п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; зясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.

При вирішенні питання про забезпечення позову суддею беруться до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів. Зокрема, такий вид забезпечення позову як арешт майна передбачає обмеження права власника майна на користування цим майном.

Частина 1 статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлює, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном; ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. За змістом наведеного, жодне з положень Конвенції не може бути витлумачене як таке, що легітимізує набуття права власності одним суб'єктом за рахунок протиправного позбавлення майнового права іншого суб'єкта, із відмовою, до того ж, у можливості захисту порушеного права. Кожен, чиї права та свободи було порушено має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження (Статті 13 і 14 Конвенції).

З приписів норм цивільно-процесуального законодавства України вбачається, що процесуальне законодавство обумовлює допустимість застосування заходів із забезпечення позову наявністю обставин, які свідчать про те, що невжиття таких заходів може ускладнити чи зробити неможливим виконання рішення суду. Забезпечення позову застосовується як засіб запобігання можливим порушенням майнових чи охоронюваних законом інтересів особи.

Так, розглянувши матеріали заяви про забезпечення доказів судом встановлено, що заявник не надав суду жодних доказів на підтвердження того, що ПАТ «ПроКредит Банк» приймає заходи щодо відчуження спірного обєкту нерухомого майна - нежитлового приміщення загальною площею 346, 1 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Запоріжжя, вул. Барикадна, буд. 25, з метою уникнення виконання рішення суду.

Саме ж посилання позивача у заяві про забезпечення позову на потенційну можливість відповідача відчужувати належне йому майно без надання відповідних доказів такого відчуження не є достатньою підставою для задоволення заяви про забезпечення позову.

З огляду на викладене, а також приймаючи до уваги те, що достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими повязується застосування певного виду забезпечення позову, а також не надання заявником (позивачем за зустрічним позовом) доказів, які можуть свідчити про вчинення ПАТ «ПроКредит Банк» дій із реалізації майна чи підготовки до такої реалізації, суд дійшов висновку про відсутність, станом на час розгляду вказаної заяви, правових підстав для забезпечення позову у справі № 333/6306/16-ц.

А тому, як наслідок, у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову б/д б/н судом відмовляється через недоведеність.

Згідно з абзацом 3 п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» за змістом ст. 293 ЦПК України окремо від рішення суду в апеляційному порядку можуть бути оскаржені ухвали суду першої інстанції про задоволення заяви про забезпечення позову, а також про його скасування, проте ухвали про відмову у забезпеченні позову оскарженню не підлягають.

Керуючись ст. ст. 151-153, 210 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову б/д б/н відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Комунарського районного суду

м. Запоріжжя А.В.Круглікова