У х в а л а

20 лютого 2017 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Лященко Н.П.,

Романюка Я.М.,

Сімоненко В.М.,

розглянувши заяву ОСОБА_4 про перегляд Верховним Судом України рішення Апеляційного суду м. Києва від 5 жовтня 2016 року та ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 листопада 2016 року у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про поділ спільного майна подружжя та зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про поділ спільного майна подружжя,

в с т а н о в и л а :

Оболонський районний суд м. Києва рішенням від 1 грудня 2014 року позовні вимоги ОСОБА_5 та зустрічні позовні вимоги ОСОБА_4 задовольнив частково, визнав у порядку поділу спільного майна подружжя:

- за ОСОБА_4 право власності на автомобілі Renault Scenic, Mersedes-Benz 100 D, Peugeot 205 D загальною вартістю 191 тис. 906 грн;

- за ОСОБА_5 право власності на відповідне майно, яке складається з побутової техніки, загальною вартістю 61 тис. 700 грн;

- стягнув з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 в порядку компенсації Ѕ частини вартості вищевказаних автомобілів 95 тис. 953 грн;

- стягнув з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 в порядку компенсації Ѕ частини вартості побутової техніки та меблів 30 тис. 850 грн.

У задоволенні іншої частини позовних вимог ОСОБА_5 та іншої частини зустрічних позовних вимог ОСОБА_4 суд відмовив.

Апеляційний суд м. Києва 5 жовтня 2016 року скасував рішення суду першої інстанції в частині вирішення позовних вимог про поділ доходу від підприємницької діяльності та поділ вартості взуття, приналежностей та аксесуарів та ухвалив у цій частині нове рішення, яким зазначені позовні вимоги ОСОБА_5 задовольнив, ухвалив у порядку поділу спільного майна подружжя визнати за ОСОБА_5:

- право власності на Ѕ частину доходів від підприємницької діяльності та стягнути з ОСОБА_4 на її користь Ѕ частину суми доходів від підприємницької діяльності в розмірі 1 млн 99 тис. 365 грн 50 коп.;

- право власності на Ѕ частину вартості взуття, приналежностей та аксесуарів для взуття та стягнути з ОСОБА_4 на її користь компенсацію Ѕ частини суми їх вартості в розмірі 1 млн 375 тис. 460 грн 40 коп.

Зазначене майно суд залишив у власності ОСОБА_4

У решті рішення суду першої інстанції апеляційний суд залишив без змін.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 3 тис. 441 грн судового збору.

Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ ухвалою від 16 листопада 2016 року у відкритті касаційного провадження у вказаній справі за касаційною скаргою ОСОБА_4 відмовив на підставі пункту 5 частини четвертої статті 328 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України).

9 лютого 2017 року ОСОБА_4 звернувся до Верховного Суду України із заявою про перегляд рішення Апеляційного суду м. Києва від 5 жовтня 2016 року та ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 листопада 2016 року в частині вирішення позовних вимог щодо визнання за ОСОБА_5 права власності на Ѕ частину доходів від підприємницької діяльності та Ѕ частину вартості взуття, приналежностей та аксесуарів для взуття з передбачених пунктами 1, 4 частини першої статті 355 ЦПК України підстав: неоднакового застосування судом касаційної інстанції норм матеріального права, а саме статей 57, 60, 61, 63, 70 Сімейного кодексу України; невідповідності судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

Обґрунтовуючи підставу подання заяви про перегляд зазначених судових рішень, передбачену пунктом 1 частини першої статті 355 ЦПК України, заявник посилається на ухвали Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23 квітня і 4 червня 2014 року, в яких, на його думку, по-іншому застосовано вказані норми матеріального права.

На підтвердження підстави перегляду вищевказаних судових рішень, передбаченої пунктом 4 частини першої статті 355 ЦПК України, заявник посилається на постанову Верховного Суду України від 18 травня 2016 року.

Перевіривши наведені в заяві доводи, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України дійшла висновку про те, що в допуску справи до провадження необхідно відмовити з огляду на таке.

За положеннями пунктів 1, 4 частини першої статті 355 ЦПК України підставами для подання заяви про перегляд судових рішень у цивільних справах є: неоднакове застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах; невідповідність судового рішення суду касаційної інстанції, про перегляд якого подано заяву, викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

При цьому під судовими рішеннями у подібних правовідносинах слід розуміти такі рішення, де тотожними є предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені судом фактичні обставини справи, а також наявне однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.

Постановляючи ухвалу від 16 листопада 2016 року, про перегляд якої подано заяву, суд касаційної інстанції, відмовивши у відкритті касаційного провадження, погодився з висновком апеляційного суду про те, що відповідач не спростував належними та допустимими доказами факту придбання майна (для здійснення підприємницької діяльності) за спільні кошти подружжя, а тому це майно відповідно до статті 60 СК України є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя та підлягає поділу.

При цьому суд касаційної інстанції також погодився з висновком апеляційного суду про те, що відповідно до частини першої статті 61 СК України та Рішення Конституційного Суду України від 19 вересня 2012 року № 17-рп/2012 доходи від підприємницької діяльності також є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, якщо набуті за час шлюбу та за спільні кошти.

Разом з тим у наданій для порівняння ухвалі від 4 червня 2014 року Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ, залишивши без змін судові рішення, погодився з їх висновками про наявність правових підстав для поділу незакінченого будівництвом житлового будинку (який відповідним судовим рішенням визнано спільним майном подружжя) шляхом визнання права власності на Ѕ частину будівельних матеріалів згідно з положеннями статті 331 ЦК України; крім того, суд касаційної інстанції погодився з висновками судів про те, що кошти, отримані відповідачем від здійснення підприємницької діяльності за 2001 - 2009 роки були використані ним як кошти сімейного бюджету, а тому відсутні правові підстав для стягнення з нього на користь позивачки Ѕ частини доходів.

Отже, в ухвалі суду касаційної інстанції, про перегляд якої подано заяву, та у судовому рішенні, наданому заявником для порівняння, встановлено різні фактичні обставини, що не свідчить про неоднакове застосування судом касаційної інстанції норм матеріального права у подібних правовідносинах.

Крім того, відсутні й підстави для перегляду ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 листопада 2016 року у зв'язку з її невідповідністю висновку, викладеному у постанові Верховного Суду України від 18 травня 2016 року, оскільки судове рішення, про перегляд якого подано заяву, не суперечить цьому висновку.

Ухвала Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23 квітня 2014 року не може бути прикладом неоднакового застосування судом касаційної інстанції норм матеріального права, оскільки суд касаційної інстанції скасував судові рішення та передав справу на новий розгляд з підстав, передбачених статтею 338 ЦПК України, у зв'язку з порушенням норм процесуального права, що призвело до неможливості встановити та перевірити фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи.

За викладених обставин вважати заяву ОСОБА_4 обґрунтованою немає підстав.

Керуючись статтями 353, 355, частиною другою статті 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а :

У допуску до провадження Верховного Суду України справи за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про поділ спільного майна подружжя та зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про поділ спільного майна подружжя за заявою ОСОБА_4 про перегляд Верховним Судом України рішення Апеляційного суду м. Києва від 5 жовтня 2016 року та ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 листопада 2016 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді : Н.П. Лященко

Я.М. Романюк

В.М. Сімоненко