_______________________________________________________________________________________________________________________
Справа № 520/3504/16-ц
Провадження № 6/520/180/17
У Х В А Л А

про залишення подання без задоволення

20.02.2017 року

Київський районний суд м. Одеси у складі:

Головуючого судді - Куриленко О.М.,

за участю секретаря - Баранової Ю.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні подання Київського відділу державної виконавчої служби міста ОСОБА_1 територіального управління юстиції в Одеській області про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України,

ВСТАНОВИВ:

17.02.2017 року старший державний виконавець Нємазєнко А.В. звернувся до суду з поданням, в якому просить суд вирішити питання щодо тимчасового обмеження у праві виїзду боржника ОСОБА_2, і.н. НОМЕР_1, місце реєстрації: м. Одеса, вул. Фонтанська дорога 143/18, за межі України до виконання зобовязання за рішенням Київського районного суду м. Одеси №520/3504/16-ц, яке набрало законної сили 14.11.2016 року.

В своєму подані посилається на те, що боржник вимоги за виконавчим документом в добровільному порядку не виконує, його місцезнаходження встановити не представляється можливим, тому державний виконавець звертається до суду для вирішення питання щодо тимчасового обмеження у праві виїзду боржника за межі України.

Відповідно до ст. 377-1 ЦПК України суд негайно розглядає подання, без виклику чи повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного виконавця.

Сторони по справі про час, дату та місце розгляду подання сповіщались належним чином. Клопотань та заяв про відкладання розгляду справи до суду не надходило.

Дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, суд вважає, що подання не підлягає задоволенню з таких підстав.

В судовому засіданні встановлено, що в провадженні Київського районного суду м. Одеси перебувала цивільна справа № 520/3504/16-ц за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, третя особа ОСОБА_4 про стягнення кошті

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 22.09.2016 року позовну заяву ОСОБА_3 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 (Фонтанська дорога, 143/18 м. Одеса, реєстраційний номер облікової картки платника податків з Державного реєстру фізичних осіб платників податків НОМЕР_1) на користь ОСОБА_3 (АДРЕСА_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків з Державного реєстру фізичних осіб платників податків НОМЕР_2) грошові кошти в сумі 2 597 462 (два мільйона пятсот девяносто сім тисяч чотириста шістдесят дві) гривень, що за офіційним курсом, встановленим Національним банком України станом на день ухвалення рішення, складає 100 000 (сто тисяч) доларів США. Стягнуто з ОСОБА_2 (Фонтанська дорога, 143/18 м. Одеса, реєстраційний номер облікової картки платника податків з Державного реєстру фізичних осіб платників податків НОМЕР_1) на користь ОСОБА_3 (АДРЕСА_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків з Державного реєстру фізичних осіб платників податків НОМЕР_2) витрати по сплаті судового збору у розмірі 6890 гривень. В іншій частині у задоволенні позову відмовлено.

09 грудня 2016 року Київський районний суд м. Одеси видав виконавчий лист №520/3504/16-ц щодо примусового виконання рішення суду.

16 грудня 2016 року старшим державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 53148483, копії якої із супровідним листом в порядку, встановленому ст. 31 Закону України «Про виконавче провадження» направлено сторонам.

Боржником рішення суду в добровільному порядку не виконано, у зв'язку з чим державним виконавцем проведено дії щодо розшуку майна, належного ОСОБА_2 шляхом направлення запитів до реєструючих установ.

Так згідно відповіді Пенсійного фонду України, про осіб боржників, які працюють за трудовими та цивільно-правовими договорами, про останнє місце роботи, відносно боржника ОСОБА_2 інформації не знайдено.

Згідно відповіді Пенсійного фонду України, про осіб боржників, які отримують пенсії, відносно боржника ОСОБА_2 інформації не знайдено.

Відповідно відповіді Державної фіскальної служби України, про номери рахунків, відкритих юридичними особами та/або фізичними особами-підприємцями, боржник ОСОБА_2 на обліку в органах ДПС не перебуває.

Згідно відповіді Державної фіскальної служби України, інформація стосовно боржників фізичних осіб щодо сум доходу, нарахованого (сплаченого) податковим агентом на користь платників податку, та сум утриманого з них податку в ДРФО відсутня.

18.01.2017 року старшим державним виконавцем було внесено постанову, якою накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно, що належить боржнику ОСОБА_2, у межах суми звернення з урахуванням виконавчого збору 2 857 208, 2 гривень.

27.01.2017 року старший державний виконавець надіслав на адресу боржника вимогу державного виконавця, про повідомлення власних відомостей про майновий стан та явкою на прийом до державного виконавця.

Окрім того, 27.01.2017 року державним виконавцем зі слів стягувача складено акт, згідно якого встановлено, що Боржник за адресою що вказана у виконавчому документі, не мешкає та на даний час переховується у Туреччині, а на території України зявляється один раз на 4-5 місяців.

Проте, при вирішенні даного питання суд враховує той факт, що право громадян України на пересування є конституційним правом (ст. 33 Конституції України), тому обмеження такого права може бути передбачено тільки Законами України.

Згідно п. 18 ч. 3 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов'язань за рішенням.

Відповідно до положень пункту 5 частини першої статті 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» вiд 21.01.1994 року № 3857-XII громадянинові України може бути тимчасово відмовлено у видачі паспорта, зокрема, якщо він ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи), - до виконання зобов'язань.

Громадянинові України, який має паспорт, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон у випадках, передбачених пунктами 1-9 частини першої цієї статті.

Разом із тим, в сенсі ст.2 Протоколу №4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який гарантує деякі права і свободи, не передбачені в Конвенції та у Першому протоколі до неї, яка є частиною національного законодавства, та ст. 33 Конституції України, кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Також при вирішенні даного питання суд керується узагальненнями Верховного суду України від 01 лютого 2013 року «Про судову практику щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України», Законом передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявність факту невиконання зобовязань, а за ухилення від їх виконання. У звязку з цим з метою всебічного і повного зясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обовязків учасників спірних правовідносин, суду належить зясувати, чи дійсно особа свідомо не виконувала належні до виконання зобовязання в повному обсязі або частково.

Згідно ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи

Частиною 1 статті 58 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування

Відповідно до ч. 2. ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі виникає спір.

Відповідно до п. 27 Постанови Пленуму ВСУ № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення.

Виходячи зі змісту подання, а також відсутності у матеріалах справи документів, які могли б підтвердити злісне ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням, суд не вбачає підстав для прийняття рішення про обмеження ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України.

На підставі викладеного та керуючись ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України та вїзду в Україну громадян України», п.8 ст. 19 Закону України «Про державну прикордонну службу України», ст.377-1 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ :

У задоволені подання Київського відділу державної виконавчої служби міста ОСОБА_1 територіального управління юстиції в Одеській області про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України - відмовити в повному обсязі.

Ухвала може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня отримання її копії через Київський районний суд м. Одеси.

Суддя Куриленко О. М.