Справа № 569/2296/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 травня 2017 року м. Рівне

Рівненський міський суд Рівненської області в складі:

головуючого судді Першко О.О.

з секретарем Прокопчук Л.М.,

за участю позивача ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Рівному справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на утримання неповнолітнього сина,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 (далі - відповідач) про стягнення з відповідача на її користь додаткових витрат на утримання неповнолітнього ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, в сумі 17 580 грн.

Свої позовні вимоги мотивує тим, що з 25 лютого 2011 року вона та відповідач перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 04 серпня 2016 року. Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, який проживає разом зі нею та знаходиться на її утриманні. Згідно рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 05 травня 2016 року з відповідача стягнуто на її користь аліменти на утримання дитини в розмірі 1/3 частини всіх видів прибутку, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи із 22 січня 2016 року до досягнення дитиною повноліття. Разом з тим, дитина має хронічне захворювання, перебуває на реабілітаційному лікуванні в КЗ «Рівненський обласний спеціалізований будинок дитини», а тому потребує постійних витрат на лікування та на розвиток в спеціалізованих дитячих закладах. Відповідач жодної участі у додаткових витратах на лікування, розвиток дитини не приймає, хоча зобовязаний брати у них участь, а тому іншої можливості захисту своїх прав, окрім як звернення до суду у неї немає.

У судовому засіданні позивач позов підтримала в повному обсязі, з підстав викладених в позовній заяві. Вказала, що додаткові витрати на дитину викликані особливими обставинами, а саме хворобою та розвитком здібностей дитини. Окрім того вказала, що поведінка відповідача негативно позначається на психічному здоровї дитини, має вплив на його несформований імунітет і як наслідок дитина часто хворіє, що призводить до додаткових витрат на його лікування, які слід стягнути з відповідача.

Відповідач в судовому засіданні позов визнав частково, вказав, що спільна дитина з позивачем не відрізняється від інших дітей, має аналогічні для інших дітей хвороби, участь у лікуванні яких він також приймає оплачуючи ліки. Необхідності у відвідуванні інших закладів, окрім лікарні, а саме ДЦ «Валео», немає. Разом з тим, він бажає, щоб його дитина розвивалася, а тому бере участь у таких витратах та не заперечує щодо відшкодування витрат повязаних з розвитком дитини, які були понесені позивачем, та часткової оплати ліків. Окрім того вказав, що негативна поведінка позивача також завдає стресу дитині.

Заслухавши сторін, дослідивши матеріали справи та наявні в них докази, суд приходить до наступних висновків.

Як вбачається з матеріалів справи сторони є батьками малолітнього ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується свідоцтвом про народження серії І-ГЮ №151274 (а.с.7).

Рішенням Рівненського міського суду від 04 серпня 2016 року шлюб між сторонами розірвано та визначено місце проживання малолітнього ОСОБА_3 з матірю ОСОБА_1Ю.(а.с.9-14).

Рішенням Рівненського міського суду від 05 травня 2016 року стягнуто з відповідача на користь позивача аліменти на утримання малолітнього ОСОБА_3 в розмірі 1/3 частини всіх видів прибутку, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 22 січня 2016 року до досягнення дитиною повноліття (а.с.15).

Статтею 185 СК України передбачено, що той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

Пунктом 18 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року № 3 роз'яснено, що до передбаченої ст. 185 СК України участі в додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом тощо), можна притягати лише батьків. У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі. При одночасному розгляді вимог про стягнення аліментів і додаткових витрат їх має бути визначено у рішенні окремо.

До особливих обставин, викладених у ст. 185 СК України, закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв'язку із розвитком певних її здібностей, страждає на тяжку хворобу, є калікою. Особливі обставини можуть бути зумовлені як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, навчання дитини відповідно до навиків та здібностей дитини, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Такі особливі обставини є індивідуальними у кожному конкретному випадку.

Доказами, що підтверджують наявність особливих обставин, що спричинили додаткові витрати на дитину, можуть бути документи, які свідчать про витрати на придбання спеціальних інструментів, призначених для розвитку здібностей людини (наприклад, музичного інструменту або спортивного спорядження тощо), витрати на навчання дитини у платному навчальному закладі, на заняття у музичних, мистецьких або спортивних закладах, на додаткові заняття, висновки МСЕК, довідки медичних закладів та інші документи, що підтверджують відповідний стан здоров'я дитини (хвороба, каліцтво), і свідчать про необхідність додаткових витрат (на лікування, на придбання ліків, спеціальний медичний догляд, санаторно-курортне лікування тощо).

Разом з тим, додаткові витрати, зумовлені особливими обставинами, можуть бути присуджені судом у вигляді конкретної суми, що підлягає одноразовій сплаті, або у вигляді щомісячних чи інших періодичних платежів, здійснюваних протягом певного строку чи постійно. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення.

Як вбачається із матеріалів справи, малолітній син сторін ОСОБА_3 хворіє на хронічний необструктивний бронхіт, дискенезію жовчевиведних шляхів, диспанкреатизм, невротичні реакції дитячого віку, невроз нав'язлевих станів, має затримку в психомовному розвитку, що підтверджується консультативними висновками гастроентеролога КЗ «Рівненська обласна дитяча лікарня» від 11 та 30 грудня 2014 року, консультативним висновком Приватного діагностичного центру «Валєо» від 28 липня 2015 року, копіями виписок з медичної карти амбулаторного хворого ОСОБА_3, епікризами Міської дитячої лікарні Рівненської міської ради, Комунального закладу «Рівненський обласний спеціалізований будинок дитини», копією направлення на реабілітаційне лікування в Комунальний заклад «Рівненський обласний спеціалізований будинок дитини», копією картки призначень дитині, яка перебуває на реабілітаційному лікуванні в Комунальному закладі «Рівненський обласний спеціалізований будинок дитини», довідкою №256 про потребу дитини (дитини-інваліда) у домашньому догляді від 03 вересня 2014 року, довідками Приватного діагностичного центру «Валєо» №0047 та №02 від 08 лютого 2017 року (а.с.16-70, 88).

Позивач за період з вересня 2015 року по січень 2017 року включно понесла додаткові витрати, пов'язані з лікуванням сина.

Зокрема, за вказаний період, відповідно до призначень лікарів, що було встановлено в судовому засіданні та не заперечувалося відповідачем, на придбання ліків нею було витрачено 9 602 грн. 30 коп., що підтверджується дослідженими в судовому засіданні оригіналами та копіями фіскальних чеків (а.с.71-84), за виключенням із них тих препаратів, які не були призначені малолітній дитині. На відвідування Приватного діагностичного центру «Валєо» позивачем було витрачено 5 390 грн., що підтверджується копіями чеків (а.с.85-87).

Крім того, в позовній заяві позивач вказувала про те, що малолітній ОСОБА_3 відвідує зразкову студію музично-естетичного виховання «Ладоньки», заняття в якій необхідні як для розвитку дитини, так і для його лікування. На підтвердження витрат на заняття в студії надала копії квитанцій про сплату благодійних внесків на розвиток дитячої студії «Ладоньки» за період з травня 2016 року по березень 2017 року включно в сумі 2 100 грн. (а.с.92-98).

З довідки Благодійного фонду «Майбутнє України» слідує, що ОСОБА_3 відвідує студію «Ладоньки» з березня 2016 року. За цей період внесена благодійна допомога на забезпечення навчального процесу і всього необхідного для навчання та розвитку дитини в студії. Благодійна допомога в розмірі 2 100 грн. перерахована з березня місяця на благодійний фонд «Майбутнє України» (а.с.99).

Суд зауважує, що благодійні внески, які позивач сплачувала на розвиток дитячої студії «Ладоньки», не можуть вважатися додатковими витратами на дитину, оскільки є добровільними і їх внесення не носить обов'язковий характер. Доказів, що заняття у студії музично-естетичного виховання «Ладоньки» є платними, та з відвідувачів стягуються щомісячні обов'язкові платежі позивач не надала. Разом з тим, враховуючи, що в судовому засіданні відповідач визнав позов в цій частині та погодився оплатити половину від даних витрат, таке визнання позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, тому суд вважає за можливе стягнути половину від вказаних благодійних внесків із відповідача.

Таким чином, із відповідача на користь позивача підлягають стягненню додаткові витрати в розмірі 8 546 грн. 15 коп., які складаються із витрат понесених на придбання ліків, відвідування Приватного діагностичного центру «Валєо», заняття у студії музично-естетичного виховання «Ладоньки» ((9 602,30+5390+2100) : 2) = 8 546,15).

Відповідно до приписів ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Водночас, статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доводи позивача про те, що хвороби дитини викликані негативною поведінкою відповідача, а тому з нього слід в повному обсязі стягнути додаткові витрати за період вересня 2015 року по січень 2017 року жодними доказами в судовому засіданні не підтверджені. Згідно вимог ст.ст. 141, 180 СК України батько та мати мають рівні права та обов'язки відносно своєї дитини і зобов'язані спільно її утримувати. В зв'язку з чим, суд вважає, що вищевказані витрати повинні бути розподілені між батьками у рівних частках.

Витрати, які були здійснені позивачем, на оплату послуг домової служби по аварійному відкриттю дверей 29 червня 2016 року в сумі 350 грн. (а.с.91) не можуть розглядатися як додаткові витрати на дитину в розумінні положень ст. 185 СК України.

За таких обставин, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову.

З огляду на те, що позивачем при пред'явлені позову сплачено судовий збір в розмірі 640 грн. 00 коп. (а.с.1,108), то з урахуванням часткового задоволення позовних вимог, відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в сумі 311 грн. 12 коп.

Керуючись статтями 141, 185 СК України, статтями 2, 10, 11, 60, 88, 209, 212-215, 218, 294 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

В И Р I Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на утримання неповнолітнього сина - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 додаткові витрати на неповнолітню дитину ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 8 546 (всім тисяч пятсот сорок шість) гривень 15 копійок.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 311 (триста одинадцять) гривень 12 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Рівненської області через Рівненський міський суд Рівненської області шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутніми у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Повний текст рішення суду виготовлено 15 травня 2017 року.

Суддя О.О. Першко