Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 січня 2017 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Ізмайлової Т.Л., Кузнєцова В.О., Мостової Г.І.
розглянувши у попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Сокальського районного суду Львівської області від 04 лютого 2015 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 01 березня 2016 року, -

вс т а н о в и л а:

У вересні 2014 року Публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» (далі - ПАТ «Державний ощадний банк України») звернулось до суду із позовом до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості, мотивуючи тим, що 28 листопада 2007 року між Відкритим акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» (далі - ВАТ «Державний ощадний банк України»), правонаступником якого є ПАТ «Державний ощадний банк України», та ОСОБА_4 був укладений договір відновлювальної кредитної лінії, згідно з яким останній отримав кредит у розмірі 240 тис. грн зі сплатою 15,5 % річних та терміном повернення до 28 листопада 2017 року. На забезпечення виконання зобов'язань за вказаним договором між банком та відповідачем було укладено іпотечний договір від 28 листопада 2007 року, за умовами якого ОСОБА_4 передав в іпотеку житловий будинок з господарськими будівлями, загальною площею 107,4 кв. м, житловою площею 88,8 кв. м по АДРЕСА_1 та земельну ділянку загальною площею 0,1720 га, надану для будівництва та обслуговування цього будинку. У зв'язку з неналежним виконанням позичальником умов кредитного договору на іпотечному договорі вчинено виконавчий напис. У межах процедури виконавчого провадження в порядку, передбаченому ст. 49 Закону України «Про іпотеку», з урахуванням ст. 54 Закону України «Про виконавче провадження» 08 травня 2014 року банк придбав предмет іпотеки за початковою ціною 303 320 грн шляхом заліку своїх забезпечених вимог в рахунок ціни майна. Після реалізації предмета іпотеки заборгованість відповідача станом на 03 вересня 2014 року склала 234 284 грн 86 коп., з яких: 58 952 грн 11 коп. - прострочені платежі за кредитом; 921 грн 15 коп. - прострочені платежі за відсотками; 36 048 грн 73 коп. - сума нарахованої пені за відсотками; 71 074 грн 14 коп. - сума нарахованої пені за кредитом; 44 411 грн 65 коп. - рівень інфляції; 22 877 грн 08 коп. - 3 % річних від простроченої суми.

Враховуючи вищенаведене та те, що зобов'язання відповідача залишаються невиконаними, позивач просив стягнути з нього суму, якої не вистачає для повного погашення заборгованості.

Рішенням Сокальського районного суду Львівської області від 04 лютого 2015 року позов ПАТ «Державний ощадний банк України» задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ПАТ «Державний ощадний банк України» заборгованість за договором відновлювальної кредитної лінії від 28 листопада 2007 року, яка станом на 03 вересня 2014 року становить 234 284 грн 86 коп., з яких: 58 952 грн 11 коп. - прострочені платежі за кредитом, 921 грн 15 коп. - прострочені платежі за відсотками, 36 048 грн 73 коп. - сума нарахованої пені за відсотками, 71 074 грн 14 коп. - сума нарахованої пені за кредитом, 44 411 грн 65 коп. - рівень інфляції, 22 877 грн 08 коп. - 3 % річних від простроченої суми. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Львівської області від 03 серпня 2015 року скасовано рішення суду першої інстанції та ухвалено нове про відмову ПАТ «Державний ощадний банк України» у задоволенні позовних вимог. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних вправах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 02 грудня 2015 року рішення апеляційного суду Львівської області від 03 серпня 2015 року скасовано та направлено справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвалою апеляційного суду Львівської області від 01 березня 2016 року рішення Сокальського районного суду Львівської області від 04 лютого 2015 року залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VІІІ «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2ст. 324 ЦПК Українипідставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судами встановлено, щовідповідно до договору відновлювальної кредитної лінії від 28 листопада 2007 року, укладеного між ВАТ «Державний ощадний банк України» та ОСОБА_4, останній отримав кредит в розмірі 240 000 грн зі сплатою 15,5 % річних та терміном повернення до 28 листопада 2017 року.

Відповідно до п. 7.8 вказаного договору сторони домовились про збільшення строків позовної давності відповідно до ч. 1 ст. 259 Цивільного кодексу України до 3 (трьох) років для всіх грошових зобов'язань позичальника (в тому числі, але виключно, щодо повернення суми кредиту, сплати процентів за його користування, комісійних винагород, штрафів, пені), що передбачені умовами цього договору.

На забезпечення виконання зобов'язання за вказаним договором між сторонами було укладено іпотечний договір від 28 листопада 2007 року, посвідчений приватним нотаріусом Сокальського районного нотаріального округу Львівської області Бойчук Н.І., за умовами якого відповідач передав в іпотеку банку житловий будинок з господарськими будівлями, загальною площею 107,4 кв. м, житловою площею 88,8 кв. м, розташований по АДРЕСА_1, та земельну ділянку загальною площею 0,1720 га, надану для будівництва та обслуговування цього будинку.

У зв'язку з неналежним виконанням позичальником умов кредитного договору на іпотечному договорі вчинено виконавчий напис. Крім того, рішенням Сокальського районного суду Львівської області від 14 березня 2012 року стягнуто з відповідача на користь позивача кредитну заборгованість у розмірі 58 209 грн 29 коп. шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

У межах процедури виконавчого провадження в порядку, передбаченому ст. 49 Закону України «Про іпотеку», з урахуванням ст. 54 Закону України «Про виконавче провадження» 08 травня 2014 року ПАТ «Державний ощадний банк України» придбало предмет іпотеки за початковою ціною 303 320 грн шляхом заліку своїх забезпечених вимог у рахунок ціни майна.

Після реалізації предмета іпотеки заборгованість відповідача перед банком станом на 03 вересня 2014 року склала 234 284 грн 86 коп.

Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог -відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Договір є обов'язковим для виконання сторонами відповідно до ст. 629 ЦК України.

У п. 17 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» судам роз'яснено, що зобов'язання припиняється з підстав, передбачених договором або законом (частина перша статті 598 ЦК України). Такі підстави, зокрема, зазначені у ст. ст. 599-601, 604-609 ЦК України.

Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК України, оскільки зобов'язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог ст. ст. 526, 599 ЦК України.

Згідно зі ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Отже у кредитора за договором залишається право вимоги до боржника, а боржник не звільняється від обов'язку розрахуватися з кредитором, відповідне право вимоги залишається навіть після спливу строку договору.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції, з висновком якого погодився і апеляційний суд, визначившись належним чином з характером спірних правовідносин, дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, встановивши фактичні обставини справи, що мають суттєве значення для її вирішення, дійшов до обґрунтованого висновку про те, що внаслідок не виконання відповідачем взятих на себе договором зобов'язань, із ОСОБА_4 на користь ПАТ «Державний ощадний банк України» підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором у сумі 234 284,86 грн, згідно розрахунку позивача, який відповідачем не спростовано.

Наведені в касаційній скарзі доводи висновків судів не спростовують, а фактично стосуються переоцінки доказів та незгоди заявника з висновками судів попередніх інстанцій.

Колегією суддів встановлено та вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані рішення судів першої та апеляційної інстанцій ухвалені з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

За таких обставин, правові підстави для скасування оскаржуваних рішень відсутні.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,-

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Сокальського районного суду Львівської області від 04 лютого 2015 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 01 березня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Т.Л. Ізмайлова
В.О. Кузнєцов
Г.І. Мостова