Справа №487/3509/16-ц 14.09.2017 14.09.2017 14.09.2017
Справа № 487/3509/16-ц Головуюча першої інстанції Нікітін Д.Г.
Провадження № 22-ц /784/2015/17 Доповідач апеляційного суду: Царюк Л.М.
УХВАЛА

Іменем України

14 вересня 2017 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючого Царюк Л.М,

суддів: Козаченка В.І., Кушнірової Т.Б.,

із секретарем судового засідання - Тищенком Л.С.,

за участю: представників позивача - ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4,

відповідачки - ОСОБА_5,

представника відповідача - ОСОБА_6, ОСОБА_7, розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_8 на рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 25 липня 2017 року за позовом ОСОБА_8 до ОСОБА_9 про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою та знесення будівель та за зустрічним позовом ОСОБА_9 до ОСОБА_8 про усунення перешкод у володінні, користуванні та розпорядженні своєю власністю, нерухомим майном, відшкодування збитків, майнової і моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И Л А:

11 липня 2016 року ОСОБА_8 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5 про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою та знесення будівель.

Позивач зазначав, що він є власником будинку АДРЕСА_1 та земельної ділянки за вказаною адресою, на підставі договору дарування від 30 жовтня 2015 року. Відповідачка є власницею сусідньої земельної ділянки по АДРЕСА_2, на якій розпочала будівництво двоповерхового будинку. Проте, вказане будівництво не погоджене з ним, як суміжним землевласником та не відповідає державним будівельним нормам. У зв'язку з чим він звернувся до Управління державної архітектурно - будівельної інспекції у Миколаївській області. Листом від 2 липня 2016 року його повідомлено про те, що в ході позапланової перевірки за адресою відповідачки встановлено, що під час будівництва з боку останньої порушені вимоги п.3.25* ДБН 360-92*, про що було складено акт та протокол про адміністративне правопорушення. Крім того, у разі завершення відповідачкою спірного будівництва, його домоволодіння буде позбавлене сонячного світла та буде затінюватись, що призведе до погіршення стану житла.

Посилаючись на викладені обставини та положення ст. ст. 321, 373, 391, 376 ЦК України ОСОБА_8 просив суд усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою шляхом знесення незаконної будівлі.

16 серпня 2016 року ОСОБА_5 звернулася до суду з зустрічним позовом, який в подальшому уточнила, до ОСОБА_8 про усунення перешкод у володінні, користуванні та розпорядженні своєю власністю, нерухомим майном, відшкодування збитків, майнової і моральної шкоди. В обґрунтування позову, позивачка вказувала на те, що відповідач самовільно зайняв частину її земельної ділянки та перемістив паркан з узгодженої межі, чим порушив її права як власника, а тому просила відновити становище, яке існувало до порушення її прав землекористувача та повернути самовільно зайняті частини земельної ділянки.

Ухвалою Заводського районного суду м. Миколаєва від 21 вересня 2016 року зазначені позови об'єднані в одне провадження.

Рішенням того ж суду від 25 липня 2017 року в задоволенні позову ОСОБА_8 та у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_9 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_8 посилаючись на те, що рішення суду є незаконним, необґрунтованим та ухвалене з неповним з'ясуванням всіх обставин у справі, а саме судом не дана оцінка тим обставинам, що відповідачка проводить будівництво з порушенням будівельних норм, що підтверджено приписом та актом, складеним будівельною інспекцією, а також внаслідок цього будівництва його будинок буде позбавлено сонячного світла та буде затінюватись, що призведе до погіршення стану житла.

Отже, позивач просить скасувати рішення в частині відмови в задоволенні його позовних вимог та в цій частині ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги в повному обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі, перевіривши наведені в скарзі доводи та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню із наступних підстав.

Вирішуючи спір між сторонами, суд першої інстанції дійшов висновку, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами, що його права, як власника житлового будинку АДРЕСА_1 та присадибної земельної ділянки за цією адресою, порушені відповідачкою.

Колегія суддів погоджується з такими висновками.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Положення статті 376 ЦК України регулюють правовідносини меж особами, що здійснили самочинне будівництво та органами державної і місцевої влади, власниками земельних ділянок з приводу зведених споруд.

Відповідно до роз'яснень п. 5 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування статті 376 ЦК України (про правовий режим самочинного будівництва)» від 30 березня 2012 року № 66, за яким у випадках порушення прав інших осіб право на звернення до суду належить таким особам за умови, що вони доведуть наявність порушеного права.

Згідно до норм ст.ст. 10, 60 ЦПК України, кожна особа повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК України.

За змістом ст. 11 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів та інших осіб, які беруть участь у справі.

Таким чином при розгляді спору між сторонами ОСОБА_8 необхідно було довести факт порушення відповідачкою його суб'єктивного права. Якщо ж при розгляді справи буде встановлено, що суб'єктивні права або законні інтереси позивача, про захист яких він просить, не порушувалися, суд повинен відмовити в позові за безпідставністю матеріально-правової вимоги.

Як встановлено судом ОСОБА_8 є власником житлового будинку АДРЕСА_1, на підставі договору дарування житлового будинку від 30 жовтня 2015 року ( т. 1 а.с. 10-11).

На підставі договору дарування земельної ділянки від тієї ж дати земельна ділянка, площею 0,0559 га за вказаною адресою з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, також належить ОСОБА_8 (т. 1 а.с. 14-15).

Власницею будинку АДРЕСА_2 та присадибної земельної ділянки за цією ж адресою є ОСОБА_9 (т. 1 а.с. 60, 61, 62). Зазначений будинок та земельна ділянка перейшли у власність відповідачки від попереднього власника Шушпанової Т.Д.

Висновком експерта № 115-021 встановлено, що фактично встановлені межі між земельними ділянками на дату проведення експертизи за адресами: АДРЕСА_1 не відповідають межам, встановлених та відображених в Державному акті на право власності на землю НОМЕР_1 від 25 липня 1997 року на ім'я Шушпанової Т.Д. і Державному акту на право приватної власності на землю НОМЕР_2 від 31 жовтня 1996 року на ім'я ОСОБА_3 (т. 2 а.с. 49-114).

Відповідачкою на підставі будівельного паспорту № 616, виданого 3 грудня 2015 року управління містобудування та архітектури Миколаївської міської ради, здійснюється перебудова свого житлового будинку. 27 грудня 2015 року повідомлено про початок виконання будівельних робіт (т. 1 а.с. 43-44).

Обґрунтовуючи свої висновки щодо недоведеності позивачем порушення своїх прав, суд першої інстанції правильно послався на висновки судової будівельно-технічної експертизи, за якими було встановлено, що межі земельних ділянок сторін не відповідають правовстановлюючим документам на ці земельні ділянки, тобто фактично не визначені за цими документами.

Доводи представника позивача, що ці висновки не вірні, оскільки експертом дослужувалися документи щодо земельних ділянок сторін, що мали місце в 1997 році, не можуть бути взяті до уваги з огляду на те, що такі твердження спростовуються змістом дослідницької частини експертизи, де експертом досліджувалися всі документи стосовно спірних земельних ділянок, зокрема, й правовстановлюючі документи, що посвідчують право власності сторін на ці земельні ділянки.

Також судом правильно не взяті до уваги дані акту перевірки дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил від 1 липня 2016 року, складеного інспектором будівельного нагляду відділу будівельного нагляду за діяльністю органів державного архітектурно-будівельного контролю та ринкового нагляду Управління Державної архітектурно-будівельної інспекції у Миколаївській області, з огляду на таке.

Зі змісту вказаного акту вбачається, що інспектор, виходячи з мінімально допустимої відстані об'єкту будівництва до меж земельної ділянки - 1.0 м, встановив, що фактична відстань від кута будинку, що будується, до межі сусідньої земельної ділянки по АДРЕСА_1, становить 1.10 м, з тильної його сторони до вказаної межі на рівні паркану - 0.65 м та 0.69 м на рівні фундаменту, в середній частині будинку відстань до межі складає - 0.90 м. З огляду на це, інспектор дійшов висновку, що будівельні роботи не відповідають вимогам будівельних норм.

Між тим, цей висновок зроблений на підставі фактичної межі по існуючому паркану, що відповідно висновку експерта не відповідає межі, встановленої правовстановлюючими документами на земельні ділянки сторін, а тому такі обміри не можуть вважатися правильними.

Також є безпідставними твердження позивача, що у разі завершення відповідачкою спірного будівництва, його домоволодіння буде позбавлене сонячного світла та буде затінюватись, що призведе до погіршення стану житла, оскільки ці твердження не підтверджені відповідними доказами, ґрунтуються на припущеннях про можливі в майбутньому перешкоди для користування та проживання в його будинку.

За такого, колегія суддів вважає, що звертаючись за захистом цивільного права, ОСОБА_8 не надав суду доказів, які б свідчили, що саме в результаті розпочатого будівництва житлового будинку ОСОБА_5 були порушені права власника сусіднього будинку № 25 та присадибної земельної ділянки ОСОБА_8, внаслідок чого до відповідачки необхідно застосовувати такий спосіб захисту порушеного цивільного права як примушування знести будинок, розпочатий будівництвом у встановленому законом порядку.

За такого, колегія суддів не вбачає підстав, визначених ст. 309 ЦПК України, для скасування рішення суду, яке ухвалене з дотриманням вимог матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. ст. 303, 308, 315 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_8 відхилити, а рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 25 липня 2017 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і з цього часу протягом двадцяти днів може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: Л.М. Царюк

Судді: В.І. Козаченко

Т.Б. Кушнірова