Справа № 359/4878/16-ц Головуючий у І інстанції Борець Є. О.
Провадження № 22-ц/780/220/17 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 18 22.02.2017
РІШЕННЯ

Іменем України

22 лютого 2017 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого судді Голуб С.А.,

суддів Білоконь О.В., Таргоній Д.О.

за участі секретаря Дрозда Р.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду Київської області цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 12 вересня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення суми інфляції за весь час прострочення та трьох відсотків річних від простроченої суми,

в с т а н о в и л а :

В червні 2016 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом посилаючись на те, що рішенням Бориспільського міськрайонного суду від 27 жовтня 2014 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Київської області від 25 грудня 2014 року та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 4 березня 2015 року, з ОСОБА_3 на його користь стягнуто грошові кошти в розмірі 1 067 254 грн. 47 коп. Відповідач сплатила ОСОБА_2 грошові кошти в розмірі 7 398 гривень 78 копійок. Від добровільної сплати решти грошових коштів в розмірі 1 059 855 грн. 69 коп. відмовляється.

На підставі викладеного, просив суд стягнути з відповідача суму інфляції за весь час прострочення в розмірі 594 049 грн. 16 коп. та три проценти річних від простроченої суми в розмірі 47 693 грн. 34 коп.

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 12 вересня 2016 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням суду позивач подав апеляційну скаргу, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

В доводах апеляційної скарги зазначає, що висновок суду першої інстанції про те, що позивач заявила вимоги про стягнення інфляційних витрат за весь час прострочення виконання зобов»язання не відповідає обставинам справи. Наголошує на тому, що зобов»язання у ОСОБА_3 повернути

позивачу кошти у розмірі 90 000 доларів США , виникло у день, коли вона ними безпідставно заволоділа, а саме з ЗО січня 2014 року. Але нарахування інфляційних втрат позивачем було здійснено з 1 січня 2015 року, тобто після набрання чинності рішенням суду, яким зобов»язання ОСОБА_3 визначено у національній валюті - гривні і ці кошти були стягнуті. Тобто нарахування інфляційних втрат на долари США позивачем не здійснювалось. А тому позиція позивача не суперечить позиції Верховного Суду України у справі № 6-36736вов10, на яку послався суд першої інстанції.

В частині відмови суду у задоволенні позову про стягнення 3% річних за ст.. 625 ЦК України позивач рішення суду не оскаржує. Просить рішення суду скасувати в частині відмови у задоволенні позову про стягнення інфляційних втрат і в цій частині ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що рішенням Бориспільського міськрайонного суду від 27 жовтня 2014 року (а.с.10), залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Київської області від 25 грудня 2014 року (а.с. 11- 12) та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 04 березня 2015 року (а.с. 13-14), з ОСОБА_3 на користь позивача стягнуті грошові кошти в розмірі 1067254 гривень 47 копійок.

З копій виписок за картковим рахунком (а.с. 17-24) вбачається, що відповідач сплатила ОСОБА_2 грошові кошти в розмірі 7398 гривень 78 копійок. Після цього розмір несплачених нею грошових коштів становить 1 059 855 грн. 69 коп.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що з підстав зазначених в позові не можна стягнути інфляційні втрати та три відсотка річних від суми прострочення, оскільки положення ст. 625 ЦК України стосується виключно грошових зобовязань та не поширюється на правовідносини, що склалися між сторонами, а саме повернення безпідставно набутого майна. При цьому послався на правову позицію Верховного Сулу України у справі №6-2491 цс 15.

Крім того, суд першої інстанції послався на аналіз практики застосування ст. 625 ЦК України, який зроблений Верховним Судом України, і в якому було зазначено, що стягнення грошового боргу в національній валюті не змінює природу грошового зобов»язання як такого, що визначене в іноземній валюті, і не є підставою для застосування положень ч.2 ст. 625 ЦК щодо сплати суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції.

Однак колегія суддів не може погодитися з таким висновком суду першої інстанції виходячи з такого.

Відповідно до ст.. 625ЦК України на яку, як на підставу позову посилався позивач, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Тобто, для застосування вказаної статті до виниклих правовідносин необхідно встановити, чи існувало між сторонами грошове зобов»язання.

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до ст.. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є:

1) договори та інші правочини;

2) створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності;

3) завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі;

4) інші юридичні факти.

Цивільні права та обов'язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства.

У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки можуть виникати з рішення суду.

Як встановлено судом першої інстанції, між сторонами виникли зобов»язальні правовідносини внаслідок безпідставного набуття відповідачем майна позивача і ці правовідносини регулюються ст. 1212 ЦК України.

Відповідно до ст. 1212 особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Вказані зобов»язання виникли не з часу ухвалення рішення суду, яким були стягнуті ці безпідставно набуті кошти, а з часу коли відповідачем були безпідставно отримані кошти. З цього часу у відповідача виникло зобов»язання повернути ці кошти і, відповідно до ч.2 ст. 1214 ЦК України, ст.. 536 ЦК України на ці кошти могли бути нараховані проценти.

Визначаючи, чи може позивач вимагати стягнення з відповідача інфляційних втрат та 3% річних на підставі ст.. 625 ЦК України, судова колегія вважає, що суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку про те, що оскільки зобов»язання було визначене в іноземній валюті, наявність судового рішення про стягнення цих коштів у національній валюті -гривні не змінює природу грошого зобов»язання як такого, що визначене в іноземній валюті і не є підставою для застосування положень ч.2 ст. 625 ЦК України.

Судова колегія звертає увагу на те, що суд першої інстанції зробив такий висновок пославшись на аналіз практики застосування ст.. 625 ЦК України зроблений Верховним Судом України, в якому було зазначене таке положення. Однак аналіз практики не є нормою права, правовим висновком Верховного Суду в розумінні ст..360-7 ЦПК України, а тому не може бути покладений в основу рішення суду.

Враховуючи наведене, судова колегія вважає, що до того часу, коли було ухвалене судом рішення про стягнення з відповідача на користь позивача безпідставно набутих 90 000 доларів США, але в національній валюті гривні, ці кошти були захищені від знецінення саме тим, що вони визначені в іноземній валюті. Після ухвалення рішення і визначення зобов»язання в національній валюті - гривні, у позивача (кредитора) виникає право на відшкодування його матеріальних втрат від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів. Тому до виниклих правовідносин може бути застосована ст.. 625 ЦК України.

Тобто, судова колегія вважає, що оскільки рішенням суду з відповідача на користь позивача стягнуто грошову суму у розмірі 1 067 254,47 грн. і таке зобов»язання зводиться до сплати грошей, отже є грошовим зобов»язанням, яке ОСОБА_4 належним чином не виконує, це дає підстави для стягнення на користь позивача інфляційних витрат за весь час прострочення, оскільки боржник зобов»язаний відшкодувати інфляційні витрати від знецінення неповернутих коштів за час виконання рішення суду про стягнення суми. Саме в такий спосіб можуть бути відшкодовані матеріальні втрати кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів.

Щодо правової позиції Верховного Суду України від 2 березня 2016 року у справі №6-2491 цс 15, на яку послався суд першої інстанції відмовляючи у позові, судова колегія вважає, що вона висловлена щодо застосування ст.. 625 ЦК України, лише в контексті стягнення 3% річних . Верховний Суд в цій постанові не вказував про неможливість стягнення інфляційних втрат у випадку стягнення за рішенням суду безпідставно одержаних коштів.

Враховуючи наведене, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, рішення суду першої інстанції скасуванню в частині відмови у задоволенні позову про стягнення інфляційних втрат з ухваленням в цій частині нового рішення .

При проведені розрахунку інфляційних втрат судова колегія виходила із таких обставин.

Рішенням суду від 27 жовтня 2014 року, яке набрало чинності 25 грудня 2014 року з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 стягнуто 1 067 254,47 грн. безпідставно набутих коштів, (а.с. 10-12)

ЗО січня 2015 року ОСОБА_2 пред»явив виконавчий лист до виконання, (а.с.43)

В період з 10 червня 2015 року по 07 червня 2016 року ОСОБА_3 сплачувала ОСОБА_2 щомісячно кошти на виконання рішення суду у розмірі від 494 грн. до 602 грн. Всього сплачено 7398,78 грн. (а.с. 17-29)

Відповідно до Порядку проведення індексації грошових доходів населення, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 р. № 1078 визначено правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення і поширюється на підприємства, установи та організації незалежно від форми власності і господарювання, а також на фізичних осіб, що використовують працю найманих працівників.

Індексація грошових доходів населення проводиться у разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який встановлюється в розмірі 101 відсотка (в редакції що діяла до 01 січня 2016 року) та 103 відсотка (з 01 січня 2016 року).

Розрахунок інфляційних втрат розраховується за наступною формулою:

Збитки від інфляції = (сума боргу*індекс інфляції)/100 % - сума боргу

Інфляційні втрати розраховуються починаючи з січня 2015 року. При цьому, починаючи з червня 2015 року будуть враховані суми, що сплачені в примусовому порядку на виконання рішення суду.

Січень 2015: (1067254,47* 103,10)/100 - 1067254,47 = 33084,89; лютий 2015: (1067254,47* 105,3)/100 - 1067254,47 = 56564,49; березень 2015: (1067254,47* 110,8)/100 - 1067254,47 = 115263,48; квітень 2015: (1067254,47* 114,0)/100 - 1067254,47 = 149415,63; травень 2015: (1067254,47* 102,2)/100 - 1067254,47 = 23479,60; в червні 2015, липні 2015 та серпні 2015 поріг інфляції не перевищував 101 %, тому інфляційних втрат не було;

вересень 2015: (1065083,28*102,3)/100 - 1065083,28 = 24496,92 (сума боргу станом на вересень зменшена з урахуванням сплачених сум червні 2015, липні 2015, серпні 2015 та вересні 2015);

у жовтні 2015 поріг інфляції не перевищував 101 %, тому інфляційних втрат не було;

листопад 2015: (1063997,65* 102)/100 - 1063997,65 = 21279,95 (сума боргу станом на вересень зменшена з урахуванням сплачених сум у жовтні 2015 та листопаді 2015);

у грудні 2015 поріг інфляції не перевищував 101 %, тому інфляційних втрат не було;

у січні 2016, лютому 2016 та березні 2016 поріг інфляції не перевищував 103 %, тому інфляційних втрат не було;

квітень 2016: (1061029,91*103,5)/100 - 1061029,91 = 37136,05; у травні 2016 та червні 2016 поріг інфляції не перевищував 103 %, тому інфляційних втрат не було.

Підсумовуючи викладене, загальна сума інфляційних втрат за період з січня 2015 по червень 2016 становить 460 721,01 грн. Вказані кошти підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

З врахуванням наведеного, судова кодегія вважає, що рішення суду в оскаржуваній частині підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову.

Керуючись ст. ст. 303, 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України колегія суддів,

ВИРІШИЛА :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 12 вересня 2016 року в частині відмови у стягненні інфляційний втрат скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення.

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення суми інфляції задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, на користь ОСОБА_2, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2, інфляційні втрати в розмірі 460721 грн. 01 коп.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді