Номер провадження: 22-ц/785/3392/17
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Погорєлова С. О.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.05.2017 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Одеської області у складі:

головуючого судді: Погорєлової С.О.

суддів: Калараш А.А., Заїкіна А.П.

при секретарі Гарбуз В.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на заочне рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 10 лютого 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа Товарна біржа «Центральна Одеська біржа» про визнання договору купівлі-продажу дійсним,-

встановила:

ОСОБА_2 звернулася до суду із позовом до відповідача, який було уточнено, про визнання договору купівлі-продажу 17/50 частин домоволодіння № 70 по вул. Штильовій у м. Одесі від 21.11.1997 року дійсним (а. с. 4-5, 59-60).

В обґрунтування свого позову посилалася на те, що відповідно до договору купівлі-продажу за № 3799 від 21.11.1997 року ОСОБА_4, яка діяла від імені ОСОБА_3 продала, а ОСОБА_5 купив 17/50 частин спірного домоволодіння. Цей договір був зареєстрований на Товарній біржі «Центральна Одеська біржа». 20.01.1998 року вказана частина домоволодіння була зареєстрована в КП «ОМБТІ та РОН» на імя ОСОБА_5 на праві приватної власності. 14.06.2016 року ОСОБА_5 помер. Після його смерті відкрилася спадщина на вказану частину домоволодіння, проте оформити спадкові права після смерті свого чоловіка ОСОБА_2 не має можливості, оскільки договір купівлі-продажу не був нотаріально посвідчений. Вказані обставини стали підставою для звернення до суду із зазначеним позовом.

Заочним рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 10 лютого 2017 року у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено (а. с. 62).

В апеляційній скарзі апелянт просить рішення скасувати, ухвалити нове, яким позов задовольнити у повному обсязі, посилаючись на його необґрунтованість, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права (а. с. 64-65).

Дослідивши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи скарги, судова колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Судом встановлено, що 21 листопада 1997 року між ОСОБА_4, яка діяла від імені ОСОБА_3 (продавець) та ОСОБА_5 було укладено договір купівлі-продажу 17/50 частин домоволодіння № 70 по вул. Штильовій у м. Одесі, який зареєстровано Товарною біржею «Центральна Одеська біржа» за реєстровим № 3799 (а. с. 8).

Згідно зі ст. 227 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу). Договір купівлі-продажу жилого будинку підлягає реєстрації у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів.

На виконання вимог ч. 2 ст. 227 ЦК УРСР (1963 року) 20 січня 1998 року договір купівлі-продажу вказаної частини домоволодіння був зареєстрований в Одеському міському бюро технічної інвентаризації та відповідні відомості про нового власника ОСОБА_5 були внесені в реєстраційну книгу № 229, стр. 193, р. № 23570 (а. с. 9).

За змістом ст. ст. 128, 153 ЦК УРСР (1963 року) право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором. Договір вважається укладеним, коли між сторонами в потрібній у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах. Істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом або необхідні для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою однієї з сторін повинно бути досягнуто згоди.

Відповідно до ст. 224 ЦК УРСР (1963 року) за договором купівлі-продажу продавець зобов'язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов'язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. Статтею 227 ЦК УРСР передбачалася обов'язкова нотаріальна форма договору купівлі-продажу житлового будинку (квартири) і його реєстрація органами місцевого самоврядування.

Згідно ст. 15 Закону України «Про товарні біржі» не підлягали нотаріальному посвідченню угоди, які зареєстровані на біржі, якщо вони являють собою купівлю-продаж, поставку та обмін товарів, допущених до обігу на товарній біржі.

Реєстрація Одеським міським бюро технічної інвентаризації за ОСОБА_5 права власності на спірну частину домоволодіння на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого біржею, а не нотаріусом, станом на листопад 1997 року не суперечила чинному законодавству. Правила державної реєстрації об'єктів нерухомого майна, що знаходяться у власності юридичних та фізичних осіб, затверджені наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству N 56 від 13 грудня 1995 року, зареєстровані в Міністерстві юстиції України 19 січня 1996 року за N 31, передбачали підставу для державної реєстрації договорів купівлі-продажу, зареєстрованих біржею.

Відповідно до п. 5 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» від 01.07.2004 року за N 1952-IV право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою. На підставі цього Закону реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень здійснюється лише в разі вчинення правочинів щодо нерухомого майна, а також за заявою власника (володільця) нерухомого майна.

Оскільки покупець ОСОБА_5 повністю виконав умови договору купівлі-продажу квартири, сплатив за придбане майно 9 383 гривень, разом зі своєю сім'єю з 1998 року зареєструвався в спірній квартирі, договір у відповідності з вимогами ч. 2 ст. 227 ЦК УРСР зареєстрований в ОМБТІ, у передбаченому законом порядку угода купівлі-продажу з підстав недотримання нотаріальної форми судом не визнавалася недійсною, а відтак ОСОБА_5 на підставі ст. ст. 128, 153 ЦК УРСР і ст. 49 Закону України «Про власність» набув право власності на спірну частину домоволодіння і правомірно володів нею.

З огляду на зазначені обставини апеляційний суд дійшов висновку про відсутність передбачених законом підстав для визнання в судовому порядку дійсним неоспореного договору купівлі-продажу спірної частини домоволодіння.

14.06.2016 року ОСОБА_5 помер (а. с. 6).

Постановою приватного нотаріусу Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_6, відмовила ОСОБА_2 у вчиненні нотаріальної дії, а саме у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, мотивуючи це тим, що на підтвердження права власності спадкодавця на 17/50 частин домоволодіння № 70 по вул. Штильовій у м. Одесі надано договір купівлі-продажу нерухомого майна, зареєстрований на товарній біржі «Центральна Одеська біржа» 21.11.1997 року за реєстровим № 3799.

Отже, підставою для звернення до суду є наявність перешкод в одержанні свідоцтва про права на спадщину.

За положеннями статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого порушеного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого права. Одним зі способів захисту права та інтересу є, зокрема, визнання права.

Захист майнових прав на спадкове майно здійснюється в порядку, визначеному законодавством.

Статтею 392 діючого ЦК України передбачено право власника майна на пред'явлення позову про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою.

Судова колегія вважає, що між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 спір відсутній, а тому відповідно до положень статей 15, 16 ЦК України немає підстав для захисту цивільних прав та інтересів, у спосіб обраний позивачем.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що, суд першої інстанції не зясував природу спірних правовідносин, які виникли між сторонами, не визначився з нормами права, які підлягають застосуванню, що призвело до неправильного мотивування судового рішення, а відтак рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 10 лютого 2017 року підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову з підстав, викладених в цьому рішенні.

Керуючись п. 2 ч. 1 ст. 307, п. 3, 4 ч.1 ст. 309, 314, 316, 317, 319 ЦПК України колегія суддів,-

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Заочне рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 10 лютого 2017 року скасувати.

У задоволенні прозову ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа Товарна біржа «Центральна Одеська біржа» про визнання договору купівлі-продажу дійсним відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржено в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя: С.О.Погорєлова

Судді: А.А.Калараш

ОСОБА_7