ВАСИЛЬКІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 362/5753/16-ц
Провадження № 2/362/570/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 січня 2017 року Васильківський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого - судді Г.М. Лебідь-Гавенко,

при секретарі - А.В. Харченко,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в місті Василькові Київської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 - законного представника його малолітньої доньки ОСОБА_3, третя особа - Служба у справах дітей та сім'ї Васильківської районної адміністрації, про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням,-

в с т а н о в и в:

В листопаді 2016 року позивач звернулася до суду з позовом, в якому просила визнати ОСОБА_3 такою, що втратила право на користування житловим приміщенням: квартирою за АДРЕСА_1, так як ОСОБА_3 не проживає в вищезазначеній квартирі, починаючи з серпня 2015 року по даний час без поважних причин, а проживає з серпня 2015 року по даний час за адресою: АДРЕСА_2 зі своїм батьком ОСОБА_2

Вказуючи на те, що їй на праві приватної особистої власності належить квартира за АДРЕСА_1. На жилій площі в даній квартирі вона не зареєстрована, а зареєстрований її син - ОСОБА_5 і ОСОБА_3, котра є рідною донькою ОСОБА_6, з якою ОСОБА_5 проживав однією сім'єю як чоловік та жінка без шлюбу. ОСОБА_6 померла ІНФОРМАЦІЯ_1. А в серпні 2015 року після того, як ОСОБА_6 захворіла та потрапила до лікарні, де й померла, приїхав батько ОСОБА_3 - ОСОБА_2 і забрав свою рідну доньку до себе додому, де вона на даний час і проживає. У зв'язку з тим, що ОСОБА_2 не виконав їхню домовленість в серпні 2015 року щодо зняття своєї доньки з реєстрації з вищевказаної адреси, а їй необхідно оформити субсидію щодо користування природним газом та електроенергією, вона позбавлена можливості розпорядитися своєю квартирою: оформити договір дарування чи договір купівлі-продажу, тобто ОСОБА_3 перешкоджає їй користуватись і розпоряджатись своєю власністю, позивач змушена звернутись до суду з вказаним позовом.

Представник ОСОБА_1 - адвокат Шумейко П.П. в судове засідання не з'явився, до суду надіслав заяву, в якій просив справу слухати в його відсутності.

ОСОБА_2 - законний представник ОСОБА_3 в судове засідання не з'явився, до суду надіслав заяву, в якій просив справу слухати у його відсутності, позов визнав.

Служба у справах дітей та сім'ї Васильківської районної адміністрації в судове засідання представника не направила, повідомлена належним чином про розгляд справи (а.с.35).

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що позивач є власницею квартири під АДРЕСА_1, що підтверджується копією договору дарування квартири від 27.04.2012 року серії ВРС № 133421, посвідченим нотаріально та зареєстрованим в електронному Реєстрі прав (а.с. 9, 10).

Як вбачається з Довідки Виконавчого комітету Саливонківської сільської ради від 17 жовтня 2016 року № 963, в АДРЕСА_1 зареєстровано 2 чоловік: ОСОБА_5 та ОСОБА_3 (а.с. 15).

З акту обстеження побутових умов від 17 жовтня 2016 року вбачається, що під час обстеження проживаючих в квартирі в АДРЕСА_1, було встановлено, що за даною адресою зареєстровані ОСОБА_5 та ОСОБА_3, в квартирі дійсно проживає один ОСОБА_5, ОСОБА_3 не проживає в даній квартирі з серпня 2015 року. На даний час вона проживає разом із своїм батьком ОСОБА_2 в Кіровоградській області Добровеличківський район село Піщаний Брід (а.с. 16).

Стаття 41 Конституції України надає право кожному володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності як сукупність правових норм, що закріплюють право людини володіти, користуватися і розпоряджатися належним їй майном та іншими матеріальними благами, і набувається в порядку, визначеному Цивільним кодексом України, є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.

Право на житло є одним з найважливіших соціально-економічних прав громадян. Конституція України у ст. 47 проголошує, що кожен має право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду.

Цивільним кодексом України визначено, що житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них. Власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.

За ч. 4 ст. 9 ЖК України, ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

За змістом ст. 72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Згідно ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Фізична особа може мати кілька місць проживання.

За змістом ч. 2 ст. 386 ЦК України, власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 317, ч. 1, ч. 2 ст. 319 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Відповідно до ст. 405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Частиною 1 ст. 163 ЖК України, встановлено, що у разі тимчасової відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається займане жиле приміщення у випадках і в межах строків, установлених частиною першою, пунктами 1 і 5 частини третьої і частиною четвертою статті 71 цього Кодексу.

Частинами 1 та 4 ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому, у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає.

Частиною 2 ст. 2 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" встановлено, що реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Як роз'яснено у п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 1 листопада 1996 року "Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя" при розгляді спорів про право користування жилим приміщенням необхідно брати до уваги, що ст. 33 Конституції гарантує кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, свободу пересування та вільний вибір місця проживання. Це означає, що наявність чи відсутність прописки /реєстрації/ самі по собі не можуть бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім'ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому.

Враховуючи, що судом достовірно встановлено та підтверджується зібраними по справі доказами те, що позивач є власником квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1, ОСОБА_3 не є членом сім'ї позивача і з серпня 2015 року не проживає в даній квартирі, тобто більше шести місяців, її реєстрація за вказаною адресою порушує права власника, враховуючи визнання позову законним представником ОСОБА_3, яка, як малолітня, проживає за місцем проживання свого батька, то останню слід визнати такою, що втратила право користування спірною квартирою.

Оскільки позовні вимоги підлягають задоволенню, то відповідно до ст. 88 ЦПК України, судові витрати, понесені позивачем у вигляді судового збору підлягають стягненню з відповідача.

Керуючись ст.ст. 9, 29, 71, 72, 163 ЖК України, ст.ст. 3, 10 СК України, ст.ст.29, 317, 319, 386, 405 ЦК України, ст.ст. 3, 4, 8, 10, 11, 15,57, 58, 60, 61, 88, 209, 212-215, 223 ЦПК України, суд -

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 - законного представника його малолітньої доньки ОСОБА_3, третя особа - Служба у справах дітей та сім'ї Васильківської районної адміністрації, про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням - задовольнити.

Визнати ОСОБА_3, такою, що втратила право на користування житловим приміщенням: квартирою за АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 сплачені нею судові витрати в розмірі 551,20 грн.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Київської області через Васильківський міськрайонний суд Київської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Г.М. Лебідь-Гавенко