Справа № 226/310/17
Провадження № 2/226/195/2017
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

14 квітня 2017 року м. Мирноград

Димитровський міський суд Донецької області у складі:

головуючого судді Коваленко Т.О.,

за участі секретаря Трифонової І.О.,

учасники судового провадження:

позивач ОСОБА_1,

представник позивача ОСОБА_2,

відповідачі ОСОБА_3, ОСОБА_4 (відсутній),

представник відповідача ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Мирнограді Донецької області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про вселення в житлове приміщення,

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до відповідача ОСОБА_3 про вселення в житлове приміщення, зазначивши в обґрунтування своїх вимог, що з відповідачем вона знаходиться в юридичному шлюбі з 18 вересня 2010 року. Під час спільного подружнього життя відповідач 29.10.2010 року вселив позивача до належної йому ? частини квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1. Інша ? частина квартири належить батькові відповідача ОСОБА_4, який дав згоду на вселення позивача. Позивач за вищевказаною адресою фактично зареєстрований. Починаючи з 07.02.2017 року відносини між сторонами погіршились внаслідок зловживання відповідачем спиртних напоїв, відповідач застосував до позивача фізичну силу, виганяв з квартири. 10.02.2017 року сторони подали заяву до Мирноградського відділу реєстрації актів цивільного стану про розірвання шлюбу. Позивач сподівалась продовжувати мешкати разом з позивачем. Однак при поверненні з роботи додому 17.02.2017 року виявилось, що відповідач поміняв замки на дверях і з того часу вона не може потрапити до свого місця проживання. З 17.02.2017 року, вона була змушена піти проживати до своїх батьків. З огляду на вищевикладене, позивач просить суд, вселити її в квартиру, розташовану в АДРЕСА_2.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 наполягала на задоволенні її позовних вимог, та додатково пояснила, що 7 лютого 2017 року близько 18.00 години позивач йшла з роботи, а відповідач йшов від своїх батьків. Вона подзвонила відповідачу і вони разом прийшли додому. Вдома вони займалися домашніми справами. Відповідач був напідпитку і хотів ще кудись піти. Позивач просила його залишитися вдома, але він став позивача ображати і висловлюватися нецензурною лайкою. Її чоловік сказав їй, що вона жінка легкої поведінки, що він її утримує, що вона витрачає багато коштів, занадто дорого одягається. Для неї це було принизливо. Врешті-решт її чоловік сказав, що вона тут ніхто, а він господар, і що вона повинна забиратися з квартири. Відповідач став викидати з шафи її речі. Після погроз викликами поліцію, чоловік взяв пульт від телевізора і ліг на диван дивитися телевізор. Це було близько 21.00 години, піти їй не було куди. Вона склала всі свої речі назад у шафу. Конфлікт тривав протягом 1,5-2 годин. Вона дзвонила своїй свекрусі і розповіла про скандал і попросила її, якщо її чоловік не заспокоїться, чи може вона приїти до неї додому переночувати. 10 лютого 2017 року позивач подала заяву в Драцс на розлучення, на яке чоловік погодився, що для неї було несподіванкою. Вона хотіла лише налякати чоловіка, гадала він нею дорожить і перегляне своє ставлення до неї. Шлюб так і не був розірваний, так-як 1 березня 2017 року вона забрала заяву з Драцсу, бо хоче зберегти свою сім'ю і хоче далі проживати з чоловіком. 17 лютого 2017 року вона в квартиру потрапити вже не могла, оскільки її чоловік змінив замки, про що вона дізналась повернувшись додому з роботи. Після 17 лютого у них з чоловіком не було розмови. Перебуваючи на роботі вона зателефонувала чоловікові і попросила віддати її особисті речі. Чоловік знаходився поруч зі своєю мамою, і вона йому підказувала, що говорити. Чоловік їй відмовив. Вона вирішила ввечері зустрітися з чоловіком і поговорити. Вони зустрілися, але її чоловік прийшов зі своїм братом. З її боку є бажання продовжувати жити однією сім'єю, але якщо її чоловік не згоден, то вона згодна проживати в квартирі за місцем своєї реєстрації. Вона разом з чоловіком ходила в ЖЕК і прописалася в квартирі, а її свекор писав заяву, що він не заперечує. вона з квартири забрала свої особисті речі, оскільки 16 лютого 2017 року їй зателефонувала ОСОБА_6, яка є дружиною брата її чоловіка. Вона чула розмову між двома братами і повідомила їй, що її чоловік збирається поміняти замки в квартирі. В цей день вона забрала мультиварку, швейну машинку, яку їй подарували на день народження, а так само ноутбук, який їй дали її батьки у тимчасове користування, поки вона не придбає новий.

Представник позивача ОСОБА_2 вимоги позову підтримала, наполягала на задоволенні їх у повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_3 позовні вимоги не визнав та показав, що 20 березня 2017 року він виписався з квартири за адресою пров. Львівський, 2/32, а прописався на вул. Плеханова, 67. Він заперечує проти позову, так як його дружиною був поданий позов до суду на розділ майна і позивачка стала вивозити речі з квартири. 7 лютого 2017 року між ними був конфлікт. В цей день він випив пляшку пива, і хотів ще піти купити пива і прийти додому, але дружина його не пустила. Вони почали лаятися. Ініціатором конфлікту стала дружина, так як не пустила його за пивом. Його дружина стала йому погрожувати, сказала, що вона його згноїть, що вона все-одно вселиться, народить дітей і пропише їх в квартирі і пропише свого майбутнього чоловіка. Він запропонував дружині, щоб вона поїхала до батьків, щоб далі не лаятися, щоб заспокоїтися. В той день, коли дружина передавала ноутбук, мультиварку, швейну машинку, вона вивезла ще два стільці. Після конфлікту його дружина не виїхала з квартири, стала проживати далі. До 17 лютого 2017 року між ними більше не було конфліктів. Він не говорив дружині, що вона не роба. 10 лютого 2017 року вони з дружиною ходили в Драцс і подали заяву на розлучення, він не став опиратися, вона цього захотіла і він підтримав, оскільки всередині був згоден на розлучення. Вони стали проживати до 17 лютого разом в одній квартирі. 17 лютого 2017 року об 11.00 годині він поміняв замок у вхідних дверях, так як дізнався, що на передодні його дружина вивезла речі з квартири. Після 10 лютого 2017 року вони розмовляли з дружиною і домовлялися з нею, щоб вона забрала собі комод, ліжко, машинку, піч, просив залишити йому холодильник і диван, але жінка відмовилася. Мати його дружини взяла кредит і купила його дружині ноутбук. Але дружина сама виплачувала кредит, він не заперечував. Два хромованих стільця вони купували разом. Він побоявся, що дружина забере ще речі, які належать їм, побоявся і змінив замок в квартирі. 17 лютого 2017 року він зателефонував дружині і повідомив, що замінив замок в квартирі. Дружина поклала трубку і нічого йому не сказала. В цей же день, ввечері, було темно приїхав дільничний. Він опитав, склав заяву про те, що він поміняв замок, так як вивозилися речі з квартири. Дільничний йому сказав, що його дружина має забрати свої особисті речі. Він погодився. 20 лютого він зателефонував своїй дружині. Приблизно о 18.00 годині вона приїхала зі своїм батьком ОСОБА_7. Стали збирати сумки, сміялися, казали, що вони залишаться ночувати на кілька днів і будуть тут жити. Почався конфлікт, він став просити батька піти. Батько його скрутив. Він встиг подзвонити своєму братові. Після того, як прийшов брат, конфлікт заспокоївся. Дружина в цей момент фотографувала речі в квартирі, щоб він їх не вивіз. Після цього дружина поїхала з батьком. У його дружини є його номер телефону, вона могла вирішити питання миром. Він не намагався розмовляти зі своєю дружиною. Його мати в даний момент після операції, потребує постійного догляду, тому він проживає з нею, а його батько інвалід 1 групи, який пересувається на інвалідній колясці з кінця березня 2017 року проживає сам в спірній квартирі. Йому допомагає його брат, який живе ближче до квартири.

Представник відповідача ОСОБА_5 вимоги позовної заяви не визнав, підтримавши позицію відповідача, викладену в судовому засіданні.

Відповідач ОСОБА_4 в судове засідання не зявився, у наданих суду письмових запереченнях позов не визнав, зазначивши, що він як співвласник майна не надавав згоду на проживання його невістки позивача ОСОБА_1 у належній йому квартирі. Крім того у спірній квартирі наразі проживає він і планується проживання його іншого сина ОСОБА_8, який буде здійснювати догляд за ним, тому проживання за таких умов із позивачем у двокімнатній квартирі, одна кімната з яких є прохідною, неможливе. Оскільки чоловік позивача вже не мешкає у спірній квартирі, позивач у подальшому проживати в ній також не може.

Вислухавши учасників процесу, дослідивши надані суду докази, суд вважає встановленими у судовому засіданні наступні правовідносини.

Квартира АДРЕСА_3 на підставі свідоцтва про право власності на житло від 21 квітня 2009 року № 3/7-164, посвідченого 28 липня 2009 Бюро технічної інвентаризації міста Димитров, належить у рівних частках відповідачам ОСОБА_4 та ОСОБА_3 (а.с. 21-23).

Позивач ОСОБА_1 у наведеній квартирі зареєстрована з 29 жовтня 2010 року, що підтверджується довідкою з місця проживання та склад сім,ї зареєстрованих від 24 лютого 2017 року та обліковою карткою за формою Ф-1 (а.с. 9, 53).

17 лютого 2017 року з приводу заміни замків на вхідних дверях в квартирі АДРЕСА_4 та перешкоджання відповідачем проживати у наведеній квартирі, позивач зверталась до Мирноградського відділення Покровського відділу поліції, про що був складений висновок за заявою гр-ки ОСОБА_9 (а.с. 7).

Свідок ОСОБА_10, в судовому засіданні показав, що позивач є його дочкою. Його дочка не проживає в квартирі за адресою пров. Львівський, так як його зять змінив 17 лютого 2017 року замок у квартирі. Він думає, що брат зятя і його мати порадили зятю закрити квартиру. Додатково пояснив, що точної дати він не пам'ятає, він приїжджав на машині і забирав речі своєї дочки, два стільці, мультиварку, швейну машинку. Після того, як його зять змінив замок він приїжджав і забирав особисті речі його дочки. Спочатку вони з донькою зайшли в квартиру спокійно. Але потім зять сказав, що у квартирі нічого його дочки немає, якщо щось треба, то через суд. Він сказав своїй дочці, щоб вона сфотографувала речі. Зять подзвонив своєму братові. Зять став виштовхувати його дочку з квартири, брат зятя схопив його за руку. Він сказав своїй дочці знімати все на телефон. Після цього вони злякалися і припинили конфлікт. Зять не казав чому він не хоче жити з його дочкою. Він тільки говорив, що все що в квартирі, це він заробив, а його дочка була «приживалкою». Він вважає, що його зять так вчиняє через вплив родичів. Він не чув того, щоб його дочка просила у зятя ключі, для того, щоб вона стала проживати в квартирі далі. Його дочка планувала продовжувати жити в квартирі. З якої причини його дочка і зять розлучаються він не знає. Його дочка скритна, ніколи з ним не говорила про конфлікти, хоча вони з дружиною бачили, що відносини натягнуті. Знали про те, що зять став піднімати руку на його дочку. Знає про те, що 17 лютого його дочка писала заяву в поліцію. Щоб зять впустив у квартиру.

Права власника житлового будинку, квартири визначені статтею 383 Цивільного кодексу України та статтею 150 Житлового кодексу України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.

Відповідно до частини першої статті 156 Житлового кодексу України, з урахуванням положень частини першої статті 405 Цивільного кодексу України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням.

За змістом частини четвертої статті 156 і частини другої статті 64 Житлового кодексу України до членів сім,ї наймача належать дружина, їх діти і батьки. Членами сім,ї може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

Аналіз змісту вказаних правових норм свідчить про те, що право члена сім'ї власника будинку (квартири) користуватися цим житлом існує лише за наявності у власника права приватної власності на це майно. Із зазначеного слід дійти висновку, що виникнення права членів сім'ї власника будинку (квартири) на користування цим будинком та обсяг цих прав залежить від виникнення у власника будинку права власності на цей будинок, а відтак - припинення права власності особи на будинок припиняє право членів її сім'ї на користування цим будинком.

Частина четверта статті 156 Житлового кодексу України передбачає збереження такого права користування житлом для членів сім'ї, які припинили сімейні відносини з власником будинку, при умові збереження права власності на будинок цього ж власника, тобто при незмінності власника майна. При цьому законодавець не повязує право проживання члена сім,ї (колишнього члена сім,ї) наймача (власника) із наявністю у цього власника реєстрації у належному йому приміщенні, а повязує право користування члена сім,ї (колишнього члена сім,ї) саме з житлом, яке перебуває у власності особи, з якою цей член сім,ї проживав і право проживання в якому у цієї особи виникло під час перебування у сімейних відносинах із власником майна.

Враховуючи наведені норми, суд вважає неспроможними доводи відповідача та його представника, що позивач втратила право проживання у спірній квартирі через не проживання вже на час розгляду справи по суті її чоловіка ОСОБА_3

Оскільки в судовому засіданні було достовірно встановлено, що саме від дій відповідача ОСОБА_3, який змінив замки на вхідних дверях спірної квартири, в якій, незважаючи на фактичне припинення сімейних відносин, мала право надалі проживати позивач ОСОБА_1, було порушене її право на проживання в ІНФОРМАЦІЯ_1, дане право підлягає поновленню, у звязку з чим вимоги позову є правомірними і такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

На підставі ст.ст. 150, 156 ЖК України, ст.ст. 386, 405 Цивільного кодексу України, керуючись ст.ст.10, 11, 57, 60, 88, 213-215 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про вселення в житлове приміщення задовольнити повністю.

Вселити ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, уродженку селища Новоекономічне Красноармійського району Донецької області, в квартиру № 32, розташовану в будинку № 2 по провулку Львівський в місті Мирнограді Донецької області.

Стягнути зі ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_4, на користь ОСОБА_1 суму сплаченого нею при подачі позову судового збору у розмірі 640 (шістсот сорок) гривень.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку.

Рішення суду вступає в законну силу після закінчення терміну подачі апеляційної скарги, яка подається до апеляційного суду Донецької області через Димитровський міський суд Донецької області протягом 10 днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копій цього рішення.

Суддя Т.О.Коваленко