02.03.2017 Справа № 756/8777/16-ц
Унікальний номер 756/8777/16-Ц
Справа № 2/756/689/17
РІШЕННЯ

Іменем України

02 березня 2017 року Оболонський районний суд м. Києва

в складі головуючого судді Васалатія К.А.

за участі секретаря Мушкетик І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяних в результаті дорожньо-транспортної пригоди,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 20.04.2016 року по пр. Московському 6 в м. Києві відбулось зіткнення автомобіля «Volkswagen д/н НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_2, з автомобілем «Ford» д/н НОМЕР_2, який належить позивачу на праві власності. Винною у скоєнні ДТП, постановою Оболонського районного суду м. Києва визнано відповідача ОСОБА_2

Як зазначає позивач, що внаслідок ДТП йому було завдано матеріальну шкоду у вигляді реальних збитків у розмірі 40168 грн., які виникли внаслідок його витрат на відновлення (ремонт) свого автомобіля, який був пошкоджений відповідачем. Завдані відповідачем збитки були частково відшкодовані страховою компанією ПрАТ «Київський страховий дім» в сумі 11000 грн., у якій була застрахована цивільно-правова відповідальність відповідача ОСОБА_2 При цьому позивач вказує на те, що на вимогу позивача про добровільне відшкодування частини завданих йому збитків, що виникли внаслідок витрат на ремонт автомобіля та що не були відшкодовані страховою компанією, а саме в розмірі 29168 грн., відповідач йому відмовила.

Протягом тривалого часу поки відбувався ремонт автомобіля позивача, йому довелося користуватися громадським транспортом, що викликало суттєві незручності та позначилося на його роботі, оскільки він не мав можливості о 06:00 год. приїжджати на роботу для проведення ранніх тренувань у фітнес-клубі та багато із його клієнтів відмовилися від його послуг, що призвело до значного зниження його заробітної плати.

Також позивач зазначає, що він був вимушений витратити на ремонт автомобіля всі свої заощадження, які він накопичував протягом тривалого часу для поїздки на відпочинок за кордон під час його щорічної відпустки та у зв'язку з цим тепер не має фінансової можливості відпочити, як планував цього літа, тому пережив стрес та моральні страждання, оскільки був викликаний до поліції для надання пояснень і йому було завдано моральну шкоду, яку він оцінює в розмірі 15000 грн.

Також зазначає, що при зверненні до суду за захистом своїх порушених прав був змушений звернутися до юридичної компанії за правовою допомогою, оскільки не має юридичної освіти та досвіду захисту своїх інтересів в суді, у результаті чого сума завданих збитків збільшилася на розмір витрат на оплату юридичних послуг у сумі 12500 грн.

Тому посилаючись на вищевикладене просить суд стягнути вищевказані кошти із відповідача та судові витрати.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні підтримав в повному обсязі та просив його задовольнити.

Представник позивача також підтримав позовні вимоги.

Відповідач ОСОБА_2 та її представник у судовому засіданні проти позову заперечували та просили у ньому відмовити, так як ні матеріальні збитки ні моральна шкода із витратами на правову допомогу належним чином не підтверджені.

Суд, дослідивши письмові докази по справі, встановив обставини, що викладені нижче.

Дійсно 20.04.2016 р. по пр. Московському 6 в м. Києві відбулось зіткнення автомобіля «Фольксваген-пассат» д/н НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_2 та автомобіля «Форд-фієста» д/н НОМЕР_2, який належить позивачу на праві власності.

Винною у скоєнні ДТП визнано ОСОБА_2, що підтверджується постановою Оболонського районного суду м. Києва (а.с. 4).

Як з'ясовано судом внаслідок ДТП позивачу було завдано матеріальну шкоду, яку на підставі дефектної відомості від 11.05.2016 р. (а.с. 31-32) були відшкодовано страховою компанією ПрАТ «Київський страховий дім» в сумі 11000 грн., у якій була застрахована цивільно-правова відповідальність відповідача ОСОБА_2, що підтверджується копією платіжного доручення № 13030 від 17.06.2016 р. (а.с. 11). При цьому позивач погодився з тим, що вартість ремонту автомобіля становить не 11202,79 грн., а 11000 грн., що підтверджується його заявою поданою до страховика 10.06.2016 р.

При цьому до позовної заяви в якості доказів розміру завданої позивачу матеріальної шкоди надано рахунок-фактура № 12 від 25.04.2016 р. на суму 27620 грн. на підставі наряд-замовлення № 8946 від 29.06.2016 р., який видано СПД ОСОБА_3 Також до суду надано рахунок-фактуру № 11 від 21.06.2016 р. на суму 12548 грн. на підставі наряду-замовлення № 9026 від 29.06.2016 р. на підставі на ту саму суму.

Тобто позивачем у зв'язку із різними датами у вищевказаних документах, не надано до суду належних та допустимих доказів щодо отриманих матеріальних збитків у результаті ДТП, яка сталось 20.04.2016 р. та таким чином потребування ремонту на суму 27620 грн. та 12568 грн. зважаючи на те, що і у позові у своїх поясненнях позивач та його представник вказували суму заподіяних збитків 29168 грн., що при застосуванні складання обох вищевказаних сум неможливо отримати.

Тому суд приходить до висновку щодо недоцільності задоволення позову у частині стягнення завданої матеріальної шкоди у результаті ДТП 20.04.2016 р., так як позивачем так і не було до кінця використано право звернутись до страхової компанії відповідача із проведеними оглядами автомобіля ФО-П ОСОБА_3 та з'ясувати можливість отримати кошти.

Згідно ч. 3 ст. 396 ЦК України власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.

У відповідності до ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичний чи юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Так як попередньо суд прийшов до висновку щодо відсутності належного підтвердження позивачем отриманих матеріальних збитків, то вирішуючи питання щодо отриманої моральної шкоди позивачем, суд також приходить до висновку щодо необґрунтованості даної вимоги з боку позивача, а тому відмовляє у її задоволенні.

Підстави та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано у п. 2 ч. 3 ст. 79, ст. 84, 88, 89 ЦПК України.

У відповідності до п. 48 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 від 17.10.2014 р. "Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах" вказано, що витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в п. 47 цієї постанови, мають бути документально підтверджені та доведені.

Так як у матеріалах справи відсутнє документальне підтвердження витрат на правову допомогу, а також будь якого розрахунку таких витрат є також підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Таким чином суд приходить до висновку щодо відмови у повному об'ємі у позові ОСОБА_1

На підставі викладеного та керуючись ст. 23, 396, 1166, 1167 ЦК України, Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 від 17.10.2014 р. "Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах" та керуючись ст. 4, 10, 11, 60, 88, 209, 212-215 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 залишити без задоволення,

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Апеляційного суду м. Києва через Оболонський районний суд м. Києва протягом 10 днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: К.А. Васалатій