Справа № 2-685/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
22 лютого 2017 року Солом?янський районний суд м. Києва у складі:
головуючого судді Кізюн Л.І.,
при секретарі: Слепусі О.П.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про відшкодування моральної шкоди, -
в с т а н о в и в:
Позивач звернувся до суду з позовом до Міністерства оборони України про стягнення моральної шкоди, просив стягнути з відповідача на його користь 100 000 грн.
Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач зазначав, що він перебував у трудових відносинах з військовою частиною НОМЕР_1 (будівельна), що була підвідомча Міністерству оборони України у період з 13.11.1987 року по 27.03.1992 року. Остання посада, яку він займав у вказаній організації, - завідуючий підсобним виробництвом військової частини НОМЕР_1 . Звільнений був у зв`язку з виходом на пенсію по інвалідності (трудове каліцтво), що підтверджується копіює пенсійного посвідчення № НОМЕР_2 від 19.01.2004 року та записами № 10 12 у його трудовій книжці серії НОМЕР_3 .
04 грудня 1991 року, приблизно о 16 годині 15 хвилин, з ним стався нещасний випадок на виробництві його привалило балконною плитою, що впала, та призвело до тяжких наслідків, а саме компресійного перелому 3 поперекового хребця та забою спинного мозку у вигляді нижнього в`ялого парапареза більш вираженого справа з частими порушеннями функцій тазових органів.
Позивач зазначає, що з 1991 року, він хворіє, неодноразово звертався за медичною допомогою, проходить постійне стаціонарне лікування та нагляд у невролога, невропатолога, нейрохірурга, змушений проходити чисельні медичні огляди та обстеження, відновлювальні процедури, проходити санаторно-курортне лікування неврологічного профілю. Наслідком даної події нещасного випадку на виробництві, є первинне встановлення йому І (першої) групи інвалідності, а за результатами висновку останнього обстеження Медико-соціальної експертної комісії № 051560 від 10.05.2006 року безстроково ІІ (другої) групи інвалідності по причині трудового каліцтва з 80% стійкої втрати професійної працездатності, що підтверджується довідками до акту огляду МСЕК від 04.08.2004 року № 00475, від 10.05.2006 року № 001547.
Таким чином, у зв`язку з погіршенням стану здоров`я позивач позбавлений можливості вести повноцінний спосіб життя, постійно відчуває страждання та психологічний дискомфорт, займається лікуванням, тому змушений звернутися з позовом до суду.
Позивач подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій просив позов задовольнити у повному обсязі на підставі наявних в матеріалах справи доказів.
Представник відповідача у судове засідання не з`явився, хоча відповідача було належним чином повідомлено про день, час там місце розгляду справи.
Від відповідача до суду надійшли заперечення на позов, у яких відповідач вважав позов безпідставним, необґрунтованим та просив у його задоволенні відмовити.
Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов не підлягає задоволенню з таких підстав.
Частиною 1 статті 11 ЦПК України визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
Згідно з вимогами статті 214 ЦПК під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин.
Згідно з ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Відповідно до статті 60 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.
Судом встановлено, що позивач перебував у трудових відносинах з військовою частиною НОМЕР_1 (будівельна). Остання посада, яку він займав у вказаній організації, - завідуючий підсобним виробництвом військової частини НОМЕР_1 . Звільнений був у зв`язку з виходом на пенсію по інвалідності (трудове каліцтво), що підтверджується копіює пенсійного посвідчення серії НОМЕР_4 від 19.01.2004 року та записами № 10 12 у його трудовій книжці серії НОМЕР_3 (а.с.а.с. 10, 15).
04.12.1991 року при виконанні службових обов`язків, внаслідок нещасного випадку на виробництві, позивач отримав травму - компресійний перелом 3 поперекового хребця та забою спинного мозку у вигляді нижнього в`ялого парапареза більш вираженого справа з частими порушеннями функцій тазових органів. Дана обставина підтверджується актом № 5 Міністерства оборони СРСР в/ч 73576 про нещасний випадок на виробництві.
10.05.2006 року, згідно з довідкою до Акта огляду медико-соціальної експертної комісії серії АД № 051560 та довідкою про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у додаткових видах допомоги серії АВ № 001547, позивачу була встановлена ІІ група інвалідності безстроково по причині трудового каліцтва з 80% стійкої втрати професійної працездатності (а.с. 11).
З матеріалів справи вбачається, що від травми, отриманої під час нещасного випадку на виробництві, в позивача розвинулися хвороби, стан його здоров`я погіршився.
Вищезазначене підтверджується наступними документами: листком лікарських призначень № 567, планом реабілітаційних заходів від 05.10.2016 року, виписками із медичної картки, історії хвороби, медичні огляди та обстеження у спеціалістів, томографії (а.с.а.с. 16-26).
Враховуючи стан здоров`я, постійні витрати на лікування, а також глибокі душевні страждання, позивач звернувся до суду з позовом до Міністерства оборони України про відшкодування моральної шкоди в розмірі 100 000 грн.
Статтею 17 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» визначено, що відшкодування військовослужбовцям заподіяної моральної і матеріальної шкоди проводиться в установленому законодавством порядку.
Виходячи зі змісту ст.3 Закону України «Про Збройні сили України», Міністерство оборони України є центральним органом виконавчої влади і військового управління, у підпорядкуванні якого перебувають Збройні Сили України.
Згідно з положеннями Закону України «Про Збройні Сили України», Збройні Сили України утворені лише 06.12.1991 року.
Відповідно листа Генерального штабу Збройних Сил України Головного управління оборонного та мобілізаційного планування Міністерства оборони України від 21.08.2014 року № 322/2/7142, документом, який підтверджує призов та проходження військової служби військовослужбовцем є військовий квиток, в якому в відповідних розділах здійснюються службові відмітки.
Разом з тим, позивач підтверджує своє перебування у трудових відносинах з військовою частиною НОМЕР_1 (будівельна) та, як наслідок, отримання травми, що призвело до встановлення групи інвалідності та стійкої втрати працездатності, копіює трудової книжки (а.с. 15) та актом №5 про нещасний випадок на виробництві МО СРСР (а.с.а.с. 13-14).
Виходячи з вищевикладеного, суд вважає, що позивач не надав доказів, що був військовослужбовцем Збройних Сил України або іншого утвореного відповідно законів України військового формування та правоохоронного органу спеціального призначення.
Крім того, ч. 4 ст. 23 ЦК України передбачено, що моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.
Згідно ч.1 ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Виходячи з роз`яснень, що містяться в п.п. 3, 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (зі змінами та доповненнями), під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.
Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
Проаналізувавши норми діючого законодавства України та обставини, встановлені в ході судового розгляду, суд приходить до висновку, що порядок відшкодування моральної шкоди, визначений ст. 1167 ЦК України, передбачений для деліктної відповідальності та на спірні правовідносини не поширюється, оскільки законом чітко врегульовано правовий та соціальний захист військовослужбовців у разі встановлення інвалідності.
Враховуючи викладене, позов задоволенню не підлягає.
Керуючись постановою Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»,Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», ст.ст. 23, 1167 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 27, 31, 60, 88, 209, 212-215, 218, 294 ЦПК України, -
в и р і ш и в :
У позові ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про відшкодування моральної шкоди відмовити.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до Апеляційного суду м. Києва через районний суд. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.
Суддя Л.І. Кізюн