Справа № 373/199/17
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 березня 2017 року Переяслав-Хмельницький міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючої - судді Керекези Я.І.

при секретарі Олійник Ю.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Переяслав-Хмельницькому справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулася з названим позовом до суду та просить розірвати шлюб з відповідачем, посилаючись на те, що вони проживають кожен своїм життям, шлюб між сторонами фактично розпався, неповнолітніх дітей вони не мають та на протязі останніх семи років подружніх відносин не підтримують, шлюб їх носить формальний характер.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилася, направила суду заяву, в якій просить слухати справу без її участі, позов підтримує, просить його задовольнити.

Відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні позов не визнав та заперечив проти його задоволення, так як вважає, що після розірвання шлюбу позивач може позбавити його права на житло, в якому він зараз проживає, та він не матиме змоги допомагати дочці, яка в даний час навчається та потребує його матеріальної та моральної допомоги. При цьому зазначив, що почуття любові між ними немає, позивач вже більше двох років працює за кордоном.

Дослідивши письмові матеріали справи, заслухавши пояснення відповідача, суд вважає, що позов підлягає задоволенню за наступних підстав.

Відповідно до ст.51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов'язки у шлюбі та сім'ї.

Як слідує із ст.ст.3, 24 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Шлюб грунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Згідно з ст.55 СК України дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги.

Частиною 3 статі 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини.

У відповідності із ст.ст.104; 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу.

Згідно ст.110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя.

У відповідності із ст.ст.111; 112 СК України, суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зареєстрували шлюб 12 вересня 1992 року, від якого мають двох повнолітніх дітей. Сімейне життя подружжя не склалося: постійні сварки та суперечки, відсутність взаєморозуміння та взаємоповаги стали причиною розпаду сім`ї. Між сторонами зникли почуття взаємної любові та спільні погляди на шлюб та сім`ю. Сторони шлюбні відносини не підтримують, хоч і проживають в одному будинку, спільного господарства не ведуть, кожен з них проживає своїми інтересами, сім`ї між ними не існує, а шлюб носить формальний характер. Відновлювати подружні відносини позивач не бажає. Крім того, подальше збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, яка має намір в подальшому створити іншу сім`ю.

Побоювання відповідача щодо того, що після розірвання шлюбу він не матиме змоги підтримувати та матеріально допомагати своїй повнолітній дочці, не може бути прийняте судом до уваги як підстава збереження шлюбу, так як розірвання шлюбу ніяким чином не вплине на його право добровільно утримувати свою повнолітню дитину.

Також суд не бере до уваги доводи відповідача про те, що дружина може позбавити його права на житло, в якому він зараз проживає, оскільки будь-якої вимоги щодо майнового спору позивач не ставила.

Діти сторін по справі є повнолітніми.

Будь-яких інших підстав для збереження шлюбу відповідач ОСОБА_2 не навів.

При таких обставинах суд прийшов до переконання, що подальше спільне життя подружжя і збереження сім'ї стали неможливими.

На підставі викладеного, відповідно до ст.ст. 3, 24, 55, 56, 105, 110, 112 СК України, керуючись ст.ст. 10,60, 88, 212,213, 218 ЦПК України , суд , -

ВИРІШИВ :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу - задовольнити.

Шлюб, зареєстрований між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 12 вересня 1992 року Переяслав-Хмельницьким міським відділом ЗАГСу Київської області, актовий запис № 157, - розірвати.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 640 (шістсот сорок) гривень 00 коп.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Складання рішення в повному обсязі вчинено 03.03.2017.

Суддя Я.І.Керекеза