Єдиний унікальний номер 235/6830/14-ц Номер провадження 22-ц/775/5/2017
Головуючий у 1-ій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Соломаха Л.І.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 травня 2017 року Апеляційний суд Донецької області у складі:

головуючого-судді Соломахи Л.І.

суддів Груіцької Л.О., Осипчук О.В.

при секретарі Чуряєві В.С.

за участю:

позивача ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Бахмут Донецької області справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, Відділу державної реєстрації актів цивільного стану по місту Красноармійську реєстраційної служби Красноармійського міськрайонного управління юстиції у Донецькій області, який перейменовано у Покровський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, про встановлення батьківства та стягнення аліментів з апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_3 на рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 26 липня 2016 року, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 16 грудня 2014 року звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3, Відділу державної реєстрації актів цивільного стану по місту Красноармійську реєстраційної служби Красноармійського міськрайонного управління юстиції у Донецькій області про встановлення батьківства та стягнення аліментів.

Зазначала, що перебувала з відповідачем ОСОБА_3 у фактичних шлюбних стосунках з листопада 2012 року по кінець січня 2013 року. В цей період вона завагітніла, після чого відповідач її покинув.

Посилаючись на те, що 10 жовтня 2013 року вона народила доньку ОСОБА_4, що відомості про батька в свідоцтві про народження дитини записані з її слів, але фактично батьком дитини є відповідач, який матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, просила:

- визнати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, батьком дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2;

- зобовязати Відділ державної реєстрації актів цивільного стану по місту Красноармійську реєстраційної служби Красноармійського міськрайонного управління юстиції у Донецькій області внести відповідні зміни в Книгу реєстрації народження та видати нове свідоцтво про народження дитини, зазначивши батьком дитини ОСОБА_5;

- стягнути з ОСОБА_3 на її користь аліменти на утримання дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, в розмірі ? частини всіх видів заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку;

- стягнути з ОСОБА_3 аліменти на її утримання в розмірі ? частини всіх видів заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму встановленого законом (а.с. 1 3 т. 1).

Рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 17.06.2015 року, яке було залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 28.07.2015 року, позовні вимоги ОСОБА_2 про визнання батьківства, стягнення аліментів на утримання дитини та на її утримання були задоволені (а.с. 67-68, 98-99 т. 1).

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 09.12.2015 року за касаційною скаргою ОСОБА_3 рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 17.06.2015 року та ухвалу Апеляційного суду Донецької області від 28.07.2015 року було скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції (а.с. 140-142 т. 1).

При новому розгляді справи рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 26 липня 2016 року позовні вимоги ОСОБА_2 про визнання батьківства та стягнення аліментів задоволені.

Визнано батьківство ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, громадянина України, щодо дитини ОСОБА_4, яка народилась 10 жовтня 2013 року в м. Донецьку.

Зобовязано Відділ державної реєстрації актів цивільного стану по місту Красноармійську реєстраційної служби Красноармійського міськрайонного управління юстиції у Донецькій області внести зміни до актового запису № 584 від 15 жовтня 2013 року про народження ОСОБА_4, яка народилась 10 жовтня 2013 року у м. Донецьку, вказавши у графі батько ОСОБА_3.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 аліменти на дитину ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, в розмірі ? частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 16 грудня 2014 року, до повноліття дитини, тобто до 10 жовтня 2031 року.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 аліменти на її утримання в розмірі ? частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 16 грудня 2014 року до досягнення дитиною ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, трьох років, тобто до 10 жовтня 2016 року.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 витрати по сплаті судового збору у сумі 243,60 грн., витрати на проведення судово-медичної експертизи в сумі 5 325,75 грн., та витрати, повязані з проведенням судової експертизи, у сумі 774,84 грн., всього 6 344,19 грн.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь держави судовий збір у сумі 487,20 грн. (а.с. 122 124 т. 2).

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_3, посилаючись на неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовити (а.с. 137 146 т. 2).

Відповідач ОСОБА_3, який брав участь у судовому засіданні апеляційного суду в режимі відеоконференції, доводи апеляційної скарги підтримав, просив її задовольнити.

Позивач ОСОБА_2, яка участь у судовому засіданні апеляційного суду брала також в режимі відеоконференції, проти доводів апеляційної скарги заперечувала, просила її відхилити, а рішення суду залишити без змін.

Наказом Міністерства юстиції України від 25.07.2016 року № 2264/5 Відділ державної реєстрації актів цивільного стану по місту Красноармійську реєстраційної служби Красноармійського міськрайонного управління юстиції у Донецькій області перейменовано у Покровський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області (а.с. 187-188 т. 2).

Представник Покровського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області у судове засідання апеляційного суду не зявився, надіслав заяву про розгляд справи у його відсутність.

Апеляційний суд вважає можливим розглянути справу у відсутність представника Покровського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, оскільки відповідно до частини 2 ст. 305 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення відповідача ОСОБА_3, позивача ОСОБА_2, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга відповідача задоволенню не підлягає.

З матеріалів справи встановлено, що згідно актового запису про народження № 584 від 15 жовтня 2013 року, який здійснено Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Красноармійську реєстраційної служби Красноармійського міськрайонного управління юстиції, дитина ОСОБА_4 народилася 10 жовтня 2013 року у м. Донецьку, її матірю є ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, батьком - ОСОБА_6; відомості про батька записані на підставі заяви матері від 15.10.2013 року про державну реєстрацію народження дитини відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України (а.с. 239 т. 2).

Дитина ОСОБА_4 проживає з матірю ОСОБА_2 за адресою: м. Красноармійск, вул. С. Лазо, будинок 18, що підтверджується довідкою про склад сімї від 12 вересня 2014 року, виданою Красноармійською міської радою (а.с. 7 т. 1).

Згідно з висновком експерта № 147 від 21 травня 2015 року судово-медичної молекулярно-генетичної експертизи зразків крові, яка проводилася комунальним закладом «Дніпропетровське обласне бюро судово-медичної експертизи «ДОР», відповідно законам успадкування в генотипі дитини присутні тільки такі алелі, які виявляються у біологічної матері та біологічного батька. Молекулярно-генетичним дослідженням встановлено: у дитини серед досліджених локусів не виявлено алелів умовно батьківського (не материнського) походження, які б не виявлялись у припустимого батька. ОСОБА_7 Сергійович, ІНФОРМАЦІЯ_1, може бути біологічним батьком дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, народженої громадянкою ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4. Вірогідність того, що ОСОБА_3 дійсно є біологічним батьком ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, і це не є наслідком випадкового збігу генетичних ознак у осіб, що не мають родинних звязків, за результатами експертизи складає не менше 99,99989% ( а.с. 48-52 т. 1).

Згідно висновку експерта № 153 від 08 липня 2016 року про проведення судової молекулярно-генетичної експертизи, яка проводилася Харківським науково-дослідним експертно-криміналістичним центром МВС України, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, може бути біологічним батьком дитини ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2 (в копії ухвали суду ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2). Ймовірність даної події складає не менше 99,99998% (а.с. 86-89 т. 2).

Задовольняючи позовні вимоги про визнання батьківства, суд першої інстанції виходив з того, що висновками експертів № 147 від 21 травня 2015 року про проведення судово-медичної експертизи з використанням молекулярно-генетичного аналізу крові та № 153 від 08 липня 2016 року про проведення судової молекулярно-генетичної експертизи підтверджено наявність кровного споріднення між дитиною ОСОБА_4 та відповідачем ОСОБА_3 У звязку з визнанням судом батьківства відповідача є підстави і для внесення змін в актовий запис про народження дитини щодо батька дитини (а.с. 122 124 т. 2).

Зазначений висновок суду першої інстанції апеляційний суд вважає законним та обґрунтованим.

З матеріалів справи встановлено, що сторони у справі у шлюбі не перебували.

Визначення походження дитини, батьки якої не перебувають у шлюбі між собою, врегульовано ст. 125 Сімейного кодексу України (далі СК України).

Відповідно до частини 2 ст. 125 СК України якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається: за заявою матері та батька дитини; за рішенням суду.

Відповідно до частин першої та другої ст. 128 СК України за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду.

Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України.

Відповідно до частини четвертої ст. 128 СК України позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 135 СК України при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім'я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою.

Під час розгляду справи судом першої інстанції було встановлено, що на час народження дитини сторони між собою у зареєстрованому шлюбі не перебували, відповідач у справі батьком дитини себе не визнав, тому в свідоцтві про народження дитини він батьком не зазначений, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини 1 ст. 135 СК України.

Зазначена обставина підтверджується витребуваною апеляційним судом за клопотанням позивача копією актового запису про народження № 584 від 15 жовтня 2013 року, який здійснено Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Красноармійську реєстраційної служби Красноармійського міськрайонного управління юстиції, згідно якого дитина ОСОБА_4 народилася 10 жовтня 2013 року у м. Донецьку, її матірю є ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, батьком - ОСОБА_6; відомості про батька записані на підставі заяви матері від 15.10.2013 року про державну реєстрацію народження дитини відповідно до частини першої статті 135 СК України (а.с. 239 т. 2).

На підставі рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 17.06.2015 року у справі № 235/6830/14-ц, яке набуло чинності 28.07.2015 року, до актового запису внесені зміни до графи 3 дитини по батькові: Валеріївна змінено на Дмитрівна, до граф 11, 12, 13, 14 щодо батька дитини, батьком зазначено ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. В графі 19 є відмітка про видачу повторного свідоцтва про народження 03.09.2015 р. (а.с. 239 т. 2). Після скасування ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 09.12.2015 року рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 17.06.2015 року відомості про це до актового запису не вносилися (а.с. 239 т. 2).

Згідно розяснень Пленуму Верховного Суду України, які викладені в постанові від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», оскільки підстави для визнання батьківства за рішенням суду, зазначені у ст. 128 СК, істотно відрізняються від підстав його встановлення, передбачених у ст. 53 КпШС, суди, вирішуючи питання про те, якою нормою слід керуватися при розгляді справ цієї категорії, повинні виходити з дати народження дитини.

Так, при розгляді справ про встановлення батьківства щодо дитини, яка народилася до 1 січня 2004 р., необхідно застосовувати відповідні норми КпШС, беручи до уваги всі докази, що достовірно підтверджують визнання відповідачем батьківства, в їх сукупності, зокрема, спільне проживання й ведення спільного господарства відповідачем та матір'ю дитини до її народження, спільне виховання або утримання ними дитини.

Справи про визнання батьківства щодо дитини, яка народилася не раніше 1 січня 2004 р., суд має вирішувати відповідно до норм СК, зокрема ч. 2 ст. 128, на підставі будь-яких доказів, що засвідчують походження дитини від певної особи й зібрані з дотриманням норм цивільного процесуального законодавства.

Точно такого ж правового висновку дійшов Верховний Суд України в постанові Судової палати у цивільних справах від 25 лютого 2015 р. у справі N 6-20цс15.

Тобто, виходячи з дати народження дитини ОСОБА_4 10.10.2013 року, відповідно до частини 2 ст. 128 СК України доказуванню по цій справі підлягає походження дитини від певної особи, тобто природно-біологічне (кровне) споріднення дитини з певною особою. Надання доказів, що підтверджують визнання відповідачем батьківства, зокрема, спільне проживання й ведення спільного господарства відповідачем та матір'ю дитини до її народження, турботу відповідача щодо позивача через народження дитини, спільне виховання або утримання ними дитини, законом не передбачено.

Враховуючи зазначене, доводи апеляційної скарги відповідача ОСОБА_3 про те, що позивачем, окрім експертизи, не було надано інших доказів, зокрема, з приводу перебування з відповідачем у фактичних шлюбних стосунках з листопада 2012 року по кінець січня 2013 року, про спільне проживання у квартирі у будинку № 6 по вул. Ходаковського у м. Донецьку, а також листів, телеграм, в яких він повідомляє про можливість народження чи народження його дитини певною жінкою, заява відповідача за місцем роботи про надання йому відпустки у звязку з народженням дитини; показання свідків про виявлення відповідачем турботи про дитину та її матір, обрання імені дитини тощо, не ґрунтуються на законі.

Відповідно до пункту 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це. Висновки експертизи, у тому числі судово-генетичної, необхідно оцінювати з урахуванням положень ст. 212 ЦПК, згідно з якою жоден доказ не має для суду наперед установленого значення, він оцінює докази в їх сукупності, а результати оцінки відображає в рішенні з наведенням мотивів їх прийняття чи відхилення.

Суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що походження дитини від відповідача ОСОБА_3 підтверджується висновками експертів № 147 від 21 травня 2015 року про проведення судово-медичної експертизи з використанням молекулярно-генетичного аналізу крові та № 153 від 08 липня 2016 року про проведення судової молекулярно-генетичної експертизи.

Доводи апеляційної скарги відповідача ОСОБА_3 про те, що зазначені експертні висновки отримані з порушенням закону та не мають юридичної сили, є необґрунтованими.

Відповідач визнає, що він знайомий з позивачем, що вони разом працювали у відділенні ПАТ «Сбербанк Росії» у місті Донецьку, в тому числі в період січня 2013 року, коли за поясненнями позивача вона завагітніла.

В апеляційній скарзі відповідач посилається на те, що висновок судово-медичної молекулярно-генетичної експертизи по встановленню батьківства № 147 від 21 травня 2015 року викликає сумнів у звязку з недотриманням під час проведення експертизи умов відбору зразків крові та їх зберігання. Зокрема, відповідно до методичних рекомендацій щодо відбору та збереження зразків біоматеріалу, відбір зразків крові проводиться у облаштованому для таких процедур кабінеті, який повинен відповідати вимогам п.п. 4.4, 4.5, 5.8, 9.1-9.5 СанПин 5179-90 та п.п.2.5.4 Правил проведення судово-медичних експертиз (досліджень) у відділеннях судово-медичної імунології бюро судово-медичної експертизи, затверджених наказом Міністерства охорони здоровя України від 17.01.1995 року № 6 та зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 26.07.1995 року за № 252/788. Також посилається на те, що з метою запобігання деградації ДНК зразки крові, які передбачено досліджувати в рідкому вигляді (в експертизах і дослідженнях щодо визначення спірного батьківства, материнства, підміни дітей, родинності), доцільно одразу додати стабілізатори: р-ни глюгіциру, 0,5М ЕДТА (рН-0,8), цитрату натрію або використовувати спеціальні пробірки з внесеним в них стабілізатором. Зберігати таки зразки до початку дослідження потрібно в холодильнику при температурі +4*С не більше 2-3 діб. Також одразу після відбору частину крові потрібно розмістити на фільтрувальному папері або лабораторній марлевій серветці і висушити при кімнатній температурі, подаль від нагрівальних приладів після чого запакувати в паперові пакети, маркувати і зберігати в архівах відділення. З акту відбору зразків крові та висновку експерта не вбачається, що ці умови відбору та зберігання зразків крові були виконані. Також викликає сумнів і правильність зберігання зразків крові.

Відповідно до ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Посилаючись в апеляційній скарзі на недотриманням під час проведення експертизи умов відбору зразків крові та їх зберігання, відповідач жодних доказів на підтвердження того, що кабінет, в якому здійснювався забір крові, не відповідає вимогам п.п. 4.4, 4.5, 5.8, 9.1-9.5 СанПин 5179-90 та п.п. 2.5.4 Правил проведення судово-медичних експертиз (досліджень) у відділеннях судово-медичної імунології бюро судово-медичної експертизи не надає та не зазначає, які наслідки щодо забору у нього, ОСОБА_2 та дитини ОСОБА_4 має недотримання зазначених ним правил.

Допитана судом першої інстанції судово-медичний експерт ОСОБА_9, яка проводила зазначену експертизу, пояснила, що КЗ «Дніпропетровське обласне бюро судово-медичної експертизи «ДОР» має ліцензію на проведення молекулярно-генетичних експертиз та акредитацію лабораторії (а.с. 67 т. 2, а.с. 39-47 т. 3).

За клопотанням відповідача апеляційним судом був витребуваний акт № 147 від 12.05.2015 року про забір зразків рідкої крові у відділенні судово-медичної генетики КЗ «Дніпропетровське бюро судово-медичної експертизи» ДОР» у громадянки ОСОБА_2, у дитини ОСОБА_4 та у громадянина ОСОБА_3 Згідно зазначеного акту відбір крові здійснювався лаборантом в присутності судово-медичного експерта ОСОБА_9 одночасно у присутності всіх зазначених осіб, будь - яких претензій і зауважень до процедури забору зразків крові відповідач ОСОБА_3 не мав (а.с. 37 т. 3).

Як зазначено у висновку експерта № 147 від 21.05.2015 року відбір зразків крові був здійснений в одноразові пробірки, на етикетках яких зроблені відповідні написи: «мама ОСОБА_2В.», «дитина ОСОБА_4В.», «пр. папа ОСОБА_3С.». Згідно дослідницької частини висновку експертом досліджувалася рідка кров (а.с. 48-52 т.1).

Допитана судом першої інстанції судово-медичний експерт ОСОБА_9 пояснила, що порядок проведення експертизи нею дотримано, що під час проведення експертизи, зокрема, при заборі крові, відповідач жодних зауважень не мав, порядок проведення відбору зразків крові для проведення експертизи не оскаржував. Вона ж пояснила, що дослідження крові почалося в день забору крові, тобто 12.05.2015 року (а.с. 67 т. 2, а.с. 39-47 т. 3). Саме така дата початку експертизи - 12.05.2015 року зазначена і в висновку експерта № 147 від 21.05.2015 року (а.с. 48-52 т. 1).

Відповідачем не надано доказів того, що умови відбору та зберігання зразків крові при проведенні експертизи були порушені.

Що стосується доводів апеляційної скарги стосовно висновку експерта № 153 від 08 липня 2016 року, згідно яких цей висновок наданий експертом, який має кваліфікацію судового експерта з правом проведення судових біологічних експертиз та не є фахівцем державної установи судово-медичних експертиз МОЗ України, не має сертифікату судово-медичного експерта, в той час як він заявляв клопотання про проведення повторної судово-медичної експертизи, апеляційний суд виходить з наступного:

Дійсно відповідачем ОСОБА_3 30.03.2016 року при новому розгляді справи на вирішення суду першої інстанції було заявлено клопотання про проведення повторної судово-медичної експертизи, на вирішення якої він просив поставити питання: чи є ОСОБА_3 біологічним батьком ОСОБА_4, матірю якої є ОСОБА_2. Відповідач просив провести зазначену експертизу у експертному закладі МВС України, а саме, Державному науково-дослідному експертно-криміналістичному центрі експертної служби МВС України (а.с. 23-25 т. 2).

Ухвалою Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 26.04.2016 року клопотання відповідача було задоволено частково, а саме, судом, як він зазначив в ухвалі, була призначена «повторна судово-медична генетична експертиза методом ДНК», проведення якої було доручено експертам Харківського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України (а.с. 67-69 т. 2), тобто експертній установі МВС України, як зазначив суд, яка є територіально ближчою до м. Красноармійськ, ніж Державний науково-дослідний експертно-криміналістичний центр експертної служби МВС України.

Безумовно, експертні установи МВС України не проводять судово-медичних експертиз і відповідно його експерти не мають кваліфікації судово-медичного експерта. Харківським науково-дослідним експертно-криміналістичним центром МВС України фактично була проведена судово-біологічна молекулярно-генетична експертиза. Згідно висновку експерта № 153 від 08 липня 2016 року експертиза проведена експертом ОСОБА_10, яка має вищу біологічну освіту, кваліфікацію судового експерта з правом проведення судових біологічних експертиз за експертною спеціальністю 9.3 «Імунологічні дослідження» (свідоцтво № 5821 видане ЕКК МВС України 27.11.2002 року, свідоцтво про підтвердження кваліфікації судового експерта № 1132 видане ЕК МВС України 16.11.2012 року) та за експертною спеціальністю 9.5 «Молекулярно-генетичні дослідження» (свідоцтво № 13161 видане ЕКК МВС України 30.10.2014 року). Враховуючи кваліфікацію експерта ОСОБА_10, яке атестована за експертними спеціальностями «Імунологічні дослідження» та «Молекулярно-генетичні дослідження», доводи відповідача про те, що з'ясування обставин, які мають значення для справи, виходить за межі сфери її спеціальних знань, не ґрунтуються на законі.

Хоча суд першої інстанції і неправильно зазначив назву експертизи, проведення якої доручив експертній установі МВС України, цією експертною установою було здійснено зясування саме обставин, які мають значення для цієї справи, а саме, молекулярно-генетичне дослідження ДНК-профілей дитини ОСОБА_4, відповідача ОСОБА_3 та матері дитини ОСОБА_2

Згідно висновку експерта № 153 від 08 липня 2016 року обєктом експертного дослідження були зразки букального епітелію, які були відібрані у ОСОБА_3, ОСОБА_2 та дитини ОСОБА_4 (а.с. 86-100 т. 2).

Заявляючи у суді першої інстанції клопотання про призначення повторної судово-медичної експертизи в експертній установі МВС України, відповідач ОСОБА_3 посилався на те, що Дніпропетровським обласним бюро судово-медичної експертизи «ДОР» не було здійснено відбір слини і відповідно її дослідження (а.с. 23-25 т. 2). Тобто експертом Харківського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України був досліджений саме той біологічний матеріал, дослідження якого вимагав відповідач.

Згідно висновку експерта № 153 від 08 липня 2016 року про проведення судової молекулярно-генетичної експертизи на підставі досліджень букального епітелію експерт дійшов того ж самого висновку, що і судово-медичний експерт комунального закладу «Дніпропетровське обласне бюро судово-медичної експертизи «ДОР», згідно якого ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, може бути біологічним батьком дитини ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2 (в копії ухвали суду ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2) (а.с. 86-89 т. 2, а.с. 48-52 т. 1).

Апеляційний суд зазначає, що різниця в двох експертизах в імені дитини, а саме, по батькові дитини, повязана з тим, що на час проведення експертизи Харківським науково-дослідним експертно-криміналістичним центром МВС України в липні 2016 року ОСОБА_4 на підставі рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 17.06.2015 року, яке в наступному після набрання ним законної сили, 09.12.2015 року було скасовано, було видано нове свідоцтво про народження дитини, в якому згідно із внесеними змінами до актового запису про її народження її по батькові було зазначено вже як Дмитрівна (а.с. 97 т. 2).

При порівнянні результатів дослідження обох експертиз всі досліджені STR-локуси в генотипі припустимого батька, як по зразкам крові, так і по зразкам букального епітелію, повністю співпадають (а.с. 86-89 т. 2, а.с. 48-52 т. 1). Тобто висновки обох експертиз (судово-медичної молекулярно-генетичної та судово-біологічної молекулярно-генетичної), які проводилися експертними установами різних відомчих підпорядкувань (МОЗ України та МВС України), при яких досліджувалися різні біологічні матеріали (кров та букальний епітелій), є такими, що повністю узгоджуються між собою та один висновок підтверджує результати дослідження, викладені в іншому висновку.

Висновком експерта № 153 від 08 липня 2016 року про проведення судової молекулярно-генетичної експертизи на підставі досліджень букального епітелію підтверджуються пояснення судово-медичного експерта ОСОБА_9 в судовому засіданні суду першої інстанції про те, що при ДНК аналізі незалежно від біологічного матеріалу ДНК в усіх клітинах організму однакова, що в зразках крові, що в зразках слини, тканини, психологічних препаратах тощо, у звязку з чим при проведенні нею судово-медичної експертизи зразків крові потреби у відібранні зразків слини не було (а.с. 67 т. 2, а.с. 39-47 т. 3).

Доводи апеляційної скарги відповідача про те, що суд не розяснив йому право заявити відвід експерту Харківського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України ОСОБА_10, чим порушив вимоги частини 1 ст. 166 ЦПК України, також не ґрунтуються на законі.

Статтею 166 ЦПК України передбачено дії суду у разі якщо експертиза проводиться безпосередньо у судовому засіданні та експерт бере участь у справі.

Відповідно до частини 5 ст. 143 ЦПК України якщо проведення експертизи доручено спеціалізованій експертній установі, її керівник має право доручити проведення експертизи одному або кільком експертам, створювати комісії з експертів керованої ним установи, якщо судом не визначено конкретних експертів, у разі потреби замінювати виконавців експертизи, заявити клопотання щодо організації проведення досліджень поза межами експертної установи. Тобто, ні при призначенні експертизи, проведення якої доручається спеціалізованій експертній установі, ні при її проведенні суду не відомо якому саме експерту чи комісії експертів буде доручено/доручено проведення експертизи керівником спеціалізованої експертної установи, що виключає застосування судом норми частини 1 ст. 166 ЦПК України.

Доводи апеляційної скарги відповідача ОСОБА_3 про те, що обидві експертизи проведені з порушенням Закону України «Про судову експертизу», ЦПК України та Інструкції про призначення та проведення судових експертиз, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 08 жовтня 1998 року № 53/5, є не обгрунтованими.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд безпідставно відхилив його клопотання про визнання висновків експерта № 147 від 21 травня 2015 року та № 153 від 08 липня 2016 року недійсними та такими, що не можуть бути доказами у справі, не мотивував підстави відхилення цього клопотання, чим допустив порушення принципу змагальності сторін, також не ґрунтується на законі.

ЦПК України не передбачає компетенції суду щодо визнання доказів недійсними.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Частиною 2 ст. 185 ЦПК України у разі подання заяви про те, що доданий до справи або поданий до суду особою, яка бере участь у справі, для ознайомлення документ викликає сумнів з приводу його достовірності або є фальшивим, особа, яка подала цей документ, може просити суд виключити його з числа доказів і розглядати справу на підставі інших доказів.

Проте така заява відповідача ОСОБА_3 в матеріалах справи відсутня.

Враховуючи, що скасовуючи рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 17.06.2015 року, Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ зазначив, що відхиляючи клопотання відповідача про призначення повторної судової експертизи, суд першої інстанції не мотивував підстави відхилення такого клопотання, чим допустив порушення принципу змагальності сторін, а також, що при новому розгляді справи призначивши «повторну судово-медичну молекулярно - генетичну» експертизу, суд першої інстанції фактично призначив та провів судово-біологічну молекулярно - генетичну експертизу, з метою усунути сумніви відповідача щодо висновків експертів та забезпечити його право на надання доказів в обґрунтування його заперечень щодо батьківства дитини апеляційним судом за клопотанням відповідача ОСОБА_3 21.11.2016 року у справі була призначена повторна судово-медична молекулярно-генетична експертиза, на вирішення якої було поставлено питання: чи є ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, біологічним батьком дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, матірю якої є ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4. Проведення експертизи було доручено експертам Одеського обласного бюро судово-медичної експертизи. Витрати за проведення експертизи були покладені на відповідача ОСОБА_3С (а.с. 76-84 т. 3).

Відповідач ОСОБА_3 двічі викликався до Одеського обласного бюро судово-медичної експертизи для відбору біологічних зразків рідкої крові та крові на марлі, а саме:

1) на 11.01.2017 року, про що він був повідомлений апеляційним судом листом №235/6830/14-ц (22-ц/775/1696/2016) від 14.12.2016 року (а.с. 93 т. 3), який згідно рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення відповідачем був отриманий 24.12.2016 року (а.с. 101 т. 3), тобто заздалегідь; крім того, відповідач був повідомлений телефонограмою, яка зареєстрована в журналі телефонограм по цивільним справам 15.12.2016 року за № 5592 (а.с. 94, а.с. 96 т. 3).

11.01.2017 року відповідач для відбору біологічних зразків до експертної установи не зявився, надіслав клопотання до апеляційного суду та Одеського обласного бюро судово-медичної експертизи про перенесення дати проведення повторної експертизи у звязку із його захворюванням, про нову дату проведення експертизи просив повідомити за зазначеним ним телефоном та рекомендованим листом (а.с. 104-105 т. 3);

2) на 14.02.2017 року, про що він був повідомлений апеляційним судом листом №235/6830/14-ц (22-ц/775/5/2017) від 25.01.2017 року (а.с. 115 т. 3) та за зазначеним ним телефоном телефонограмою, яка зареєстрована в журналі телефонограм по цивільним справам 26.01.2017 року за № 296 (а.с. 116, а.с. 118).

Проте для відбору біологічних зразків 14.02.2017 року відповідач до експертної установи повторно не зявився.

Супровідним листом № 572-02 від 02.03.2017 року Одеське обласне бюро судово-медичної експертизи повернуло без виконання ухвалу апеляційного суду від 21 листопада 2016 року про призначення повторної судово-медичної молекулярно-генетичної експертизи щодо біологічного батьківства ОСОБА_3 стосовно дитини ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, у звязку з неприбуттям ОСОБА_3 11 січня 2017 року та 14 лютого 2017 року до експертної установи для відбору біологічних зразків (а.с. 121 т. 3).

В судовому засіданні апеляційного суду 11.05.2017 року відповідач ОСОБА_3 пояснив, що надати документ про його хворобу 11.01.2017 року, що унеможливило його явку для відбору зразків крові, він не може, оскільки в цей день він на лікарняному не перебував, був на роботі.

Визнав той факт, що про необхідність явки для відбору зразків 14.02.2017 року був повідомлений телефонограмою. Для відбору зразків крові не зявився, оскільки письмове повідомлення про його виклик не отримав.

Згідно матеріалів справи рекомендоване відправлення на імя ОСОБА_3 з повідомленням про явку для відбору зразків крові 14.02.2017 року повернуто до апеляційного суду 07.03.2017 року з довідкою відділення Укрпошти м. Київ від 01.03.2017 року «за закінченням терміну зберігання» (а.с. 120 т. 3).

На запитання суду чому він не отримав рекомендований лист, відповідач пояснив, що він не має ключа від поштової скриньки квартири, в якій він мешкає, а тому він періодично ходив до відділення Укрпошти та зясовував про надходження на його імя рекомендованого листа, кожного разу йому повідомляли про відсутність рекомендованих листів на його імя.

На запитання суду чому він не довів до відома суду, що він не отримав письмове повідомлення про виклик для відбору зразків крові, про необхідність оперативного направлення йому такого повідомлення електронною поштою, відповідач пояснив, що для оформлення його відсутності на роботі на день виклику до експертної установи йому потрібен був оригінал письмового повідомлення.

Враховуючи зазначені відповідачем ОСОБА_3 причини його неявки для відбору зразків крові, ненадання ним доказів щодо хвороби 11.01.2017 року та не прийняття ним заходів щодо явки для відбору зразків крові 14.02.2017 року, апеляційний суд розцінює поведінку відповідача як ухилення від участі в експертизі.

Виходячи з вищезазначеного, відповідачем не надано суду будь-яких доказів, які б спростовували висновки експертів № 147 від 21 травня 2015 року про проведення судово-медичної експертизи з використанням молекулярно-генетичного аналізу крові та № 153 від 08 липня 2016 року про проведення судової молекулярно-генетичної експертизи щодо походження дитини ОСОБА_4.

Цими ж висновками двох експертиз спростовуються доводи апеляційної скарги відповідача ОСОБА_3 про те, що жодних інтимних стосунків із позивачем він не мав.

Слід також зазначити, що в клопотанні про проведення повторної судово-медичної експертизи від 17.06.2015 року (а.с. 60 т. 1), в апеляційній скарзі на рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 17.06.2015 року по цій справі представник відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_11, який має свідоцтво на зайняття адвокатською діяльністю № 3915 від 18.05.2011 р., тобто є фахівцем у галузі права, зазначав, що «між позивачем та відповідачем ніколи не було статевих відносин без застосування контрацептивних засобів, що є підставою для сумніву у правильності висновку експерта» (а.с. 74-75 т. 1). В касаційній скарзі на це ж рішення суду, яка була підписана самим відповідачем ОСОБА_3 17.08.2015 року також зазначено, що «між позивачем та відповідачем ніколи не було статевих відносин без застосування контрацептивних засобів, що є підставою для сумніву у правильності висновку експерта» (а.с. 109 т. 1). Лише після скасування Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ 09.12.2015 року рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 17.06.2015 року, яке було залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 28.07.2015 року (а.с. 140-142 т. 1), відповідач ОСОБА_3 змінив свою позицію щодо статевих (інтимних) стосунків з позивачем.

Апеляційний суд вважає, що показання свідків ОСОБА_12 та ОСОБА_13 щодо того, що відповідач не мав статевих (інтимних) стосунків з позивачем, а тому ніяк не може бути батьком дитини ОСОБА_4, судом першої інстанції не враховані обґрунтовано. Згідно пояснень свідків про наявність/відсутність статевих (інтимних) стосунків між відповідачем та позивачем їм відомо зі слів відповідача. Проте походження дитини (кровне споріднення між дитиною та припустимим батьком дитини), про що зазначено в частині 2 ст. 128 СК України, не може спростовуватися показаннями свідків, які про обставини, що мають значення для справи, обізнані лише від відповідача.

Відповідач зазначає, що ОСОБА_12 постійно мешкає в місті Дніпродзержинську, але з листопада 2012 року по січень 2013 року мешкав в місті Донецьку разом з ним, оскільки перебував у відрядженні, та ніколи не бачив у його квартирі позивача, у звязку з чим свідку і відомо про те, що будь-яких статевих звязків з позивачем він не мав.

На пропозицію суду надати будь-які письмові докази щодо знаходження свідка ОСОБА_12 в місті Донецьку у відрядженні протягом листопада 2012 року - січня 2013 року відповідач пояснив, що надати такі докази він не може.

Згідно висновку експерта № 314 віл 22.03.2017 року КУ «Одеське обласне бюро судово-медичної експертизи» згідно даним огляду гінеколога можливо зробити висновок, що ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_5, має ознаки жінки, що народила дитину. На питання «Коли відбулося зачаття дитини ОСОБА_4?» відповісти неможливо без відомостей жіночої консультації про вагітну (обмінна карта), відомостей пологового будинку про породіллю (індивідуальної картки вагітної та породіллі) (а.с. 145- 155 т. 3)

При призначенні експертизи апеляційним судом було встановлено, що позивач народила дитину у Донецькому регіональному центрі охорони материнства та дитинства, де і залишилися її обмінна карта та індивідуальна картка вагітної та породіллі.

В ухвалі про призначення апеляційним судом цієї експертизи було зазначено, що судово-медичну гінекологічну експертизу слід провести на підставі наявних в матеріалах справи медичних документів, а саме, виданих Донецьким регіональним центром охорони материнства та дитинства «довідки в дитячу консультацію» від 13.10.2013 року та медичного свідоцтва про народження № 3212 від 10.10.2013 року (а.с. 233, 242 т. 2), оскільки комунальна організація «Донецький регіональний центр охорони материнства та дитинства» розташована у місті Донецьку і після початку антитерористичної операції в інший населений пункт не перемістилася, пересилання пошти з/до міста Донецьк Донецької області, на території якого органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, УДППЗ «Укрпошта» не здійснює, витребувати з Донецького регіонального центру охорони материнства та дитинства обмінну карту вагітної ОСОБА_2, в тому числі відомості жіночої консультації про вагітну, відомості пологового будинку про породіллю, відомості пологового будинку про новонародженого, неможливо.

Враховуючи все вищезазначене, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції обєктивно дослідив наявні у справі докази та дав їм належну оцінку.

Задовольняючи позовні вимоги в частині стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Неповнолітня дитина проживає разом з матірю та знаходиться на її утриманні. Відповідач ОСОБА_3 матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, що є підставою для примусового стягнення з нього аліментів.

Враховуючи майновий стан відповідача, який працює, ненадання ним відомостей про наявність на його утриманні інших неповнолітніх дітей, суд визначив розмір аліментів, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача на утримання неповнолітньої доньки, - ? частка всіх видів його доходів.

Зазначений висновок суду першої інстанції відповідає вимогам статей 180, 182, 183 СК України.

Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Строк стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, судом першої інстанції визначено з дотриманням вимог ст. 180, ст. 192 СК України, тобто починаючи з часу предявлення позову до суду (16.12.2014 р.) до досягнення дитиною повноліття (до 10.10.2031 р.).

Задовольняючи позовні вимоги в частині стягнення аліментів на утримання позивача, суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до частини другої ст. 94 СК України жінка та чоловік, які не перебувають у шлюбі між собою, мають право на утримання в разі проживання з нею, ним їхньої дитини. Неповнолітня дитина ОСОБА_4 проживає разом з матірю, а відповідач ОСОБА_3 матеріальної допомоги на утримання позивача добровільно не надає.

Зазначений висновок суду першої інстанції відповідає вимогам статей 91, 84 СК України.

Відповідно до частини 2 ст. 91 СК України жінка та чоловік, які не перебувають у шлюбі між собою, мають право на утримання в разі проживання з нею, ним їхньої дитини, відповідно до частин другої - четвертої статті 84 та статей 86 і 88 цього Кодексу.

Відповідно до частин другої - четвертої ст. 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років.

Якщо дитина має вади фізичного або психічного розвитку, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка до досягнення дитиною шести років.

Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу.

Згідно довідки ПАТ «Сбербанк» від 05.10.2016 року № 895, яка надіслана відповідачем до суду апеляційної інстанції, він з 21.08.2009 року працює в ПАТ «Сбербанк» та займає посаду головного фахівця відділу зарплатних проектів управління партнерських продажів роздрібного та малого бізнесу Департаменту продажів роздрібного та малого бізнесу ПАТ «Сбербанк», його середня місячна заробітна плата за період з квітня по вересень 2016 року склала 19 772,58 грн. (а.с. 2 т. 3).

Враховуючи, що відповідач має постійне місце роботи та стабільний заробіток, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що він може надавати матеріальну допомогу позивачу, з якою проживає його дитина.

Строк стягнення аліментів на утримання жінки, з якою проживає дитина відповідача, судом першої інстанції визначено з дотриманням вимог частини другої ст. 84 СК України, тобто починаючи з часу предявлення позову до суду (16.12.2014 р.) до досягнення дитиною трьох років (до 10.10.2016 року).

Відповідно до ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Будь-які доводи щодо законності рішення суду в частині стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини та на утримання жінки, з якою проживає його дитина, відповідачем в апеляційній скарзі не зазначені.

23.01.2017 року до апеляційного суду надійшло клопотання відповідача ОСОБА_3, в якому він просить визнати позовну заяву ОСОБА_2 такою, що подана без додержання вимог ст. 119 ЦПК України та з порушенням вимог ст. 128 СК України, у звязку з чим скасувати рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 26.07.2016 року та залишити позовну заяву ОСОБА_2 без розгляду, повернути позивачу (а.с. 106-110 т. 3).

Відповідач вважає, що підставою для визнання позовної заяви такою, що не відповідає вимогам ст. 119 ЦПК України є ненадання позивачем до позову відповідно до частини 4 ст. 128 СК України підтвердження того, що запис про батька дитини ОСОБА_4 було вчинено відповідно до частини першої статті 135 СК України.

Відповідно до частини 3 ст. 309 ЦПК України порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Відповідно до частини 4 ст. 128 СК України позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу.

Дійсно, до позовної заяви ОСОБА_2 не додала ні копію актового запису про народження дитини, ні довідку органу РАГС про те, що запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу. Однак в позовній заяві вона зазначала про те, що запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено за її прізвищем, а ім'я та по батькові батька дитини записані за її вказівкою, тобто відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу.

Зі змісту частини 4 ст. 128 СК України не випливає, що позивач має додати до позову докази того, що запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу.

Відповідно до п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 року № 2 "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції" подання доказів можливе на наступних стадіях цивільного процесу, тому суд не вправі через неподання доказів при пред'явленні позову залишати заяву без руху та повертати заявнику.

Оскаржуваним судовим рішенням встановлено, що на час народження дитини сторони між собою у зареєстрованому шлюбі не перебували, відповідач у справі батьком дитини себе не визнав, тому в свідоцтві про народження дитини він батьком не зазначений, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до ч.1 ст. 135 СК України.

Перевіряючи ці встановлені судом першої інстанції обставини та діючи відповідно до частини 4 ст. 10 ЦПК України, апеляційний суд за клопотанням позивача, проти задоволення якого відповідач ОСОБА_3 не заперечував, витребував з Покровського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану копію актового запису про народження № 584 від 15.10.2013 року дитини ОСОБА_4, згідно якого достовірно встановлено, що в графі 17 актового запису «підстава запису відомостей про батька» зазначена заява матері про державну реєстрацію народження дитини відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України.

Невиконання судом першої інстанції вимог частини 4 ст. 10 ЦПК України в цьому випадку не призвело до неправильного вирішення справи, а тому відповідно до частини 3 ст. 309 ЦПК України не може бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції.

Крім того, визнання позовної заяви такою, що не відповідає вимогам ст. 119 ЦПК України, відповідно до ст. 121 ЦПК України не є компетенцією суду апеляційної інстанції. Оцінка відповідності позовної заяви вимогам ст. 119 ЦПК України є компетенцією суду першої інстанції.

Відкриваючи 17.12.2014 року провадження у справі, суд першої інстанції виходив з того, що позовна заява подана з дотриманням вимог ст. 119 ЦПК України (а.с. 9 т. 1). Відкривши провадження у справі, суд розглянув її по суті.

Враховуючи зазначене, підстави для задоволення клопотання відповідача про залишення позовної заяви ОСОБА_2 без розгляду відсутні.

Суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для скасування або зміни рішення суду в межах доводів апеляційної скарги не має, доводи апеляційної скарги необгрунтовані і не спростовують висновків суду, тому відповідно до частини 1 ст. 308 ЦПК України апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду залишенню без змін.

Відповідно до частини 5 ст. 88 ЦПК України якщо суд апеляційної, касаційної інстанції чи Верховний Суд України, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки апеляційний суд дійшов висновку про залишення рішення суду без змін, підстави для зміни рішення в частині розподілу судом першої інстанції судових витрат відсутні.

В той же час, за письмовим клопотанням відповідача ОСОБА_3 від 21.09.2016 року (а.с. 206-211 т. 2) ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 21.11.2016 року у справі з метою надання відповідачем ОСОБА_3 доказів на підтвердження своїх заперечень щодо позовних вимог була призначена судово-медична гінекологічна експертиза (а.с. 76-84 т. 3).

На виконання ухвали апеляційного суду надійшов висновок експерта № 314 від 22.03.2017 року (а.с. 145-155 т. 3).

За проведення зазначеної експертизи КУ «Одеське обласне бюро судово-медичної експертизи» виставило рахунок № 18 від 20.03.2017 року на суму 3 641,10грн. (а.с. 135-136 т. 3).

Ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 21.11.2016 року витрати за проведення експертизи були покладені на відповідача ОСОБА_3

Оскільки станом на 11.05.2017 року відповідачем ОСОБА_3 ці витрати добровільно не сплачені, судове рішення постановлено на користь позивача, судові витрати на проведення експертизи в сумі 3 641,10 грн. відповідно до частини 2 ст. 86, частини 1 ст. 88 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача ОСОБА_3 на користь експертної установи - КУ «Одеське обласне бюро судово-медичної експертизи».

Керуючись ст. 307, ст. 308, ст. 314, ст. 315 ЦПК України, Апеляційний суд Донецької області, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_3 відхилити.

В задоволенні клопотання відповідача ОСОБА_3 про залишення позовної заяви ОСОБА_2 без розгляду відмовити.

Рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 26 липня 2016 року залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь Комунальної установи «Одеське обласне бюро судово-медичної експертизи» (, юридична адреса: 65082, м. Одеса, пров. Валіховський, 4) витрати на проведення комісійної судово-медичної експертизи в сумі 3 641 (три тисячі шістсот сорок одна) гривня 10 коп.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: Л.І. Соломаха

Судді: Л.О. Груіцька

ОСОБА_14