Справа №490/3033/16-ц 28.02.2017 28.02.2017 28.02.2017
Провадження №22-ц/784/310/17
Справа № 490/3033/16-ц Головуючий у 1-й інстанції Мамаєва О.В.
Провадження № 22ц-784/310/17 Доповідач апеляційного суду Кушнірова Т.Б.
Ухвала

Іменем України

28 лютого 2017 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області у складі:

головуючого Кушнірової Т.Б.,

суддів: Базовкіної Т.М., Яворської Ж.М.,

із секретарем Шагаєм О.А.,

за участю:

- представника позивачки ОСОБА_2,

- представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 07 грудня 2016 року за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору приватний нотаріус Миколаївського міського нотаріального округу Помазан Яна Валеріївна, ОСОБА_8, ОСОБА_9 про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину, визнання недійсним договору купівлі -продажу, визнання права власності в порядку спадкування, витребування майна з чужого незаконного володіння,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2016 року ОСОБА_4 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_5, ОСОБА_6, зазначила третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору приватних нотаріусів Миколаївського міського нотаріального округу Помазан Я.В., ОСОБА_8, ОСОБА_9 про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину, визнання недійсним договору купівлі -продажу, визнання права власності в порядку спадкування, витребування майна з чужого незаконного володіння.

Позивачка зазначала, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року померла ОСОБА_10

Спадкове майно складається із однокімнатної квартири АДРЕСА_1.

Вона є спадкоємцем за заповітом після її смерті та 27 вересня 2012 року звернулася до Третьої Миколаївської державної нотаріальної контори Миколаївської області із усною заявою про відкриття спадкової справи, таким чином виразила своє волевиявлення спрямоване на прийняття спадщини, яку, як вважає позивачка, прийняла у встановлений законом строк.

Під час пошуку інформації у спадковому реєстрі 27 вересня 2012 року державним нотаріусом було виявлено спадкову справу після смерті ОСОБА_10, заведену приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу ОСОБА_8 на підставі заяви ОСОБА_5, а тому їй рекомендовано подати заяву про прийняття спадщини за місцем заведення спадкової справи.

21 березня 2013 року вона звернулася до приватного нотаріуса Миколаївського міського нотаріального округу ОСОБА_8 із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_10, однак їй було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії у зв'язку із пропуском 6-місячного строку на прийняття спадщини.

Також позивачка вказувала, що приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу ОСОБА_8 було видано ОСОБА_5 свідоцтво про право на спадщину за законом на вказану вище квартиру. Після отримання свідоцтва про право на спадщину, ОСОБА_5 продала спірне нерухоме майно ОСОБА_6

Підставою видачі ОСОБА_5 свідоцтва про право на спадщину за законом стало рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 18 жовтня 2010 року, яким було встановлено факт родинних відносин між ОСОБА_5 та померлою ОСОБА_10

У зв'язку з тим, що в подальшому рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 18 жовтня 2010 року скасовано, відтак свідоцтво про право на спадщину, видане на ім'я ОСОБА_5 підлягає скасуванню, а договір купівлі-продажу від 29 грудня 2015 року, укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 - визнанню недійсним.

Посилаючись на наведені обставини, позивачка просила про задоволення позову.

Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 07 грудня 2016 року в позові ОСОБА_4 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про задоволення позову, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що вона не підлягає задоволенню із наступних підстав.

Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 22 лютого 1994 року, ОСОБА_10 на праві власності належала однокімнатна квартира АДРЕСА_2.

05 вересня 2012 року ОСОБА_10 склала заповіт, згідно з яким усе своє майно, яке на час смерті буде їй належати на праві власності, заповіла ОСОБА_4

ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_10 померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1

21 вересня 2012 року ОСОБА_5 подала до приватного нотаріуса Миколаївського міського нотаріального округу Миколаївської області ОСОБА_8 заяву про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_10, вказавши, що померла була її двоюрідною сестрою.

У зв'язку з відсутністю документів, що підтверджують родинний зв'язок між померлою ОСОБА_10 та ОСОБА_5, остання отримала відмову у вчиненні нотаріальної дії та звернулася в суд із заявою про встановлення факту родинних відносин.

Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 18 листопада 2013 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Миколаївської області 12 травня 2014 року, встановлено факт родинних відносин, а саме, що померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_10 є двоюрідною сестрою ОСОБА_5

20 травня 2014 року ОСОБА_5 отримала свідоцтво про право на спадщину за законом на квартиру АДРЕСА_3 та за договором купівлі-продажу від 29 грудня 2014 року продала вказану квартиру ОСОБА_6

В подальшому ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18 лютого 2015 року, вказані судові рішення були скасовані, а справа направлена до суду першої інстанції на новий розгляд.

За результатами розгляду заяви ОСОБА_5 про встановлення факту родинних відносин справа залишена без розгляду.

Наполягаючи на задоволенні позову, ОСОБА_4 посилалася на порушення її прав, як спадкоємця.

За правилами ст. ст. 1216, 1217, 1218 ЦК України спадкування є перехід прав та обов?язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

До складу спадщини входять усі права та обов?язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ч. 1 ст. 1269, ч. 1 ст. 1270 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Згідно зі ст. 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

З урахуванням наведеного, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви.

За змістом п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину, в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. Особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження в разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину.

Як видно із матеріалів справи, із заявою про прийняття спадщини до нотаріальної контори ОСОБА_4 звернулася 21 березня 2013 року.

Постановою нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 22 березня 2013 року, приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу ОСОБА_8, відмовлено ОСОБА_4 у прийнятті заяви про прийняття спадщини за заповітом після смерті ОСОБА_10 у зв'язку з пропуском строку, визначеного п.1 ст. 1270 ЦК України.

17 січня 2014 року ОСОБА_4 звернулася до суду із позовом про визначення їй додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, зазначивши поважністю причини пропуску строку дії державного нотаріуса Любчак Н.М., яка не роз'яснила порядок прийняття спадщини.

Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 21 березня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Миколаївської області від 28 квітня 2014 року в позові ОСОБА_4 відмовлено (а.с.84,85).

Отже, оскільки із відповідною заявою до нотаріальної контори у встановлений п.1 ст. 1270 ЦК України строк ОСОБА_4 не звернулася та не проживала постійно разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини що підтверджується спадковою справою, її не можна вважати спадкоємцем майна померлої ОСОБА_10

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Приймаючи до уваги те, що ОСОБА_12 не є спадкоємцем за законом майна померлого ОСОБА_13, а тому не можна вважати, що порушені його майнові права щодо спадкового майна.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_4 про те, що вона своєчасно звернулася до нотаріальної контори із заявою за оформленням права на спадкування, спростовуються матеріалами справи, зокрема рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 21 березня 2014 року та ухвалою апеляційного суду Миколаївської області від 28 квітня 2014 року, якими встановлено, що позивачка після смерті ОСОБА_10 протягом шестимісячного строку не вчинила дій з прийняття спадщини та пропустила строк, встановлений п.1 ст.1270 ЦК України без поважних причин.

Посилання апелянта на те, що її заява про прийняття спадщини не була прийнята у встановлений законом строк внаслідок неправомірних дій нотаріуса, не можуть бути прийняті до уваги.

Відповідно до ст. 50 Закону України «Про нотаріат» нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду.

Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. Будь - яких відомостей про те, що позивачка зверталася в суд з позовом про визнання дій нотаріуса неправомірними, матеріали спарви не містять.

За наведених обставин колегія не вбачає підстав для скасування оскаржуваного судового рішення.

Керуючись статтями 303, 308, 315 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилити, а рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 07 грудня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий

Судді :