АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа №755/9688/16-ц
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 лютого 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого: Невідомої Т.О.

суддів: Гаращенка Д.Р., Ратнікової В.М.

секретар: Ільченко В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 22 листопада 2016 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особистої приватної власності на транспортний засіб та цінний папір заставну,

№ апеляційного провадження: №22-ц/796/228/2017
Головуючий у суді першої інстанції: Савлук Т.В.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Невідома Т.О.
в с т а н о в и л а :

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 22 листопада 2016 року відмовлено в задоволені позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особистої приватної власності на транспортний засіб та цінний папір заставну.

Не погодившись із таким рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи та неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просила рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов у повному обсязі. Зазначає, що ухвалюючи рішення суд не надав належної оцінки доказам, які надавалися на підтвердження того, що автомобіль «Volkswagen», реєстраційний номер НОМЕР_1, 2001 року випуску, та цінний папір - заставна, були придбані за час перебування у шлюбі з ОСОБА_2, але за рахунок особистих коштів - від продажу автомобіля «Mitsubishi» та за кошти, отримані в дар від ОСОБА_5, а тому є її особистою приватною власністю. При цьому, ОСОБА_2 заперечує факт набуття вказаного майна за її особисті кошти, а тому право власності на майно підлягає визнанню в судовому порядку. Зазначає, що рішення суду першої інстанції суперечить правовій позиції Верховного Суду України, висловленій в постанові №6-2333цс15. Також вважає, що суд дійшов помилкового висновку про те, що обраний нею спосіб захисту - визнання права власності на заставну не відповідає вимогам чинного законодавства, оскільки відповідно до ст. 177 ЦК, ст. 20 Закону України «Про іпотеку», постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21 грудня 2007 року заставна є цінним папером, а тому може бути об'єктом права спільної сумісної власності та підлягати поділу.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_2 проти задоволення апеляційної скарги заперечувала, вважала, що спір вирішено судом правильно.

В судове засідання особисто ОСОБА_2, ОСОБА_1 не з'явилися, про час та місце апеляційного розгляду справи повідомлені належним чином, ОСОБА_2 забезпечив явку в судове засідання свого уповноваженого представника, а тому колегія суддів відповідно до вимог ч. 2 ст. 305 ЦПК України вважала за можливе слухати справу за їх відсутності.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які з'явилися в суд апеляційної інстанції, з'ясувавши обставини справи та оговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, з 19 листопада 2011 року по 20 червня 2014 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі (а.с.6, 8).

04 серпня 2012 року на ім'я ОСОБА_1 було придбано автомобіль «Volkswagen», реєстраційний номер НОМЕР_1, 2001 року випуску.

25 квітня 2013 року між ТОВ «Компанія з управління активами «Крістал Ессет Менеджемент» (забудовник) та ОСОБА_1 (покупець) було укладено попередній договір міни, за умовами якого сторони зобов'язались на умовах, передбачених розділом 2 цього договору, укласти договір міни (а.с.31-36).

Відповідно до п. 2.2. вказаного договору за договором міни кожна із сторін зобов'язується передати іншій стороні у важність один об'єкт права власності в обмін на інший об'єкт права власності, а саме: покупець зобов'язуються передати у власність забудовника заставну в оригіналі шляхом вчинення індосаменту на оригіналі заставної на користь забудовника в порядку, встановленому чинним законодавством та визначеному пунктом 2.7 цього договору, а забудовник зобов'язується після введення будинку в експлуатацію, реєстрації права власності на приміщення на забудовника, але не раніше отримання у власність від покупця оригіналу заставної, передати покупцю у власність приміщення.

Характеристика заставної, що є предметом договору міни: серія, номер, дата видачі заставної: серія АА №000822, дата видачі 24 квітня 2013 року.

Іпотекодавець (особа, яка видала заставну) - ТОВ «Максимум».

Предмет іпотеки: майнові права на приміщення (квартиру) №62 в житловому будинку за будівельною адресою: АДРЕСА_1, кількість кімнат 2, поверх 8, загальна проектна площа 75,64 кв.м.

Вартість основного зобов'язання - 786 169,21 грн., крім того, 1% від суми позики, що становить 7 861,69 грн.

Строк виконання основного зобов'язання: 27 грудня 2014 року.

Того ж дня, ОСОБА_2 оформив нотаріально засвідчену заяву про згоду подружжя на укладання договорів, виходячи зі змісту заяви останній, перебуваючи у зареєстрованому шлюбі з громадянкою ОСОБА_1, надав згоду на укладання попереднього договору міни, попереднього договору оренди, яка на момент підписання цієї згоди, будується в житловому будинку, який будується на земельній ділянці з кадастровим номером НОМЕР_2, розташований на АДРЕСА_1 за будівельною адресою: АДРЕСА_1, квартира за умовним номером 62, а також правочинів, спрямованих на відчуження майнових прав на зазначену квартиру або безпосередньо самої квартири. У зв'язку з цим надав свою згоду на укладення договору купівлі-продажу Заставної, як в якості покупця, так і в якості продавця, попереднього та основного договорів оренди, попереднього договору міни заставної на квартиру , а також після введення будинку в експлуатацію на укладення договору міни заставної на квартиру з урахуванням корегування загальної та житлової площі квартири та з урахуванням присвоєної поштової адреси квартири. Цією заявою стверджував, що правочини укладатимуться його дружиною в інтересах сім'ї, погоджувався з усіма умовами договорів, включаючи, але не обмежуючись, визначенням за власним розсудом ціни, суми платежів, штрафні санкції, порядку та строки розрахунків, та вважав всі умови договорів, які визначить його дружина, вигідними для сім'ї та підтвердив, що укладання цих договорів відповідає їхньому спільному волевиявленню (а.с.101).

25 квітня 2013 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Компанія з управління активами «Крістал Ессет Менеджмент» було укладено договір купівлі-продажу заставної №377-13-БВ (а.с.66-71).

16 липня 2013 року між ОСОБА_1 (покупець) та ТОВ «Компанія з управління активами «Крістал Ессет Менеджмент» (продавець), яке діє від свого імені та за рахунок і в інтересах активів пайового венчурного інвестиційного фонду «ІнтегралБудінвест» не диверсифікованого виду закритого типу, підписано акт прийму-передачі цінних паперів про те, що продавець передав, а покупець сплатив вартість та прийняв наступні цінні папери: вид ЦП - заставна, форма випуску та існування ЦП - документарна, іменна, емітент ЦП - ТОВ «Максимум», номінальна вартість ЦП як розмір основного зобов'язання - 786 169,21 грн., кількість ЦП - 1 (одна) штука), договірна вартість - 802 389,12 грн., серія та номер бланку - АА №000822, дата видачі - 24 квітня 2013 року, строк виконання зобов'язання - 27 грудня 2014 року, розмір основного зобов'язання - 786 169,21 грн. (а.с.37).

В червні 2016 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2, в якому просила визнати за нею право особистої приватної власності на транспортний засіб «Volkswagen», номер шасі № НОМЕР_3, реєстраційний номер НОМЕР_1, 2001 року випуску, придбаний на її ім'я, зареєстрований 04 серпня 2012 року, та визнати за нею право особистої приватної власності на цінний папір заставну, придбаний на підставі договору купівлі-продажу №377-13-БВ від 25 квітня 2013 року.

В обґрунтування заявленого позову посилалась на те, що за час перебування у шлюбі нею за особисті кошти було придбано транспортний засіб «Volkswagen», реєстраційний номер НОМЕР_1, 2001 року випуску, та цінний папір заставну. Зокрема, транспортний засіб був придбаний нею за рахунок коштів, отриманих від продажу автомобіля «Mitsubishi», придбаного за договором купівлі-продажу №0003121 від 26 листопада 2008 року, тобто до укладання шлюбу, а заставна придбана за рахунок коштів отриманих в дар на підставі договору дарування грошових коштів від 25 квітня 2013 року, укладеного з ОСОБА_7, та додаткових угод до цього договору, відповідно до якого остання передала їй кошти на загальну суму 803 500,00 грн.

З'ясувавши обставини справи, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову ОСОБА_1

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Статтею 60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ч. 3, ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Пунктом 23 постанови Пленуму Верхового суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді спав про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» роз'яснено судам, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Відповідно до ст. 57 СКУкраїни особистою приватною власністю дружини, чоловіка є, зокрема, майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

Відповідно до вимог ст. ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього кодексу.

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 посилалась на те, що на підставі договору купівлі-продажу автомобіля №0003121 від 26 листопада 2008 року, укладеного з ТОВ «Мегакарс», вона придбала транспортний засіб «Mitsubishi», перебуваючи у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2, даний транспортний засіб було відчужено, а на отримані від продажу кошти придбано на її ім'я автомобіль «Volkswagen», реєстраційний номер НОМЕР_1, 2001 року випуску.

Разом з тим, в порушення вимог ст. 10, 60 ЦПК України ОСОБА_1 не було надано суду належних та допустимих доказів факту відчуження автомобіля «Mitsubishi» та його договірну вартість, натомість, наявність лише довідки державного органу реєстрації транспортних засобів про реєстрацію та зняття транспортного засобу з реєстраційного обліку не доводить ті обставини, які потребують доказування в межах даного спору, безпосередньо вартість відчуженого транспортного засобу та відповідно вартість придбаного спірного транспортного засобу. Крім того, ОСОБА_1 не було надано суду належних та допустимих доказів того, що кошти від продажу автомобіля «Mitsubishi», якщо такий відбувся, були направлені саме на придбання автомобіля «Volkswagen», реєстраційний номер НОМЕР_1, 2001 року випуску.

Також, звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 посилалась на те, що цінний папір заставна є її особистою приватною власністю, оскільки придбана нею особисто за рахунок коштів в розмірі 803 500,00 грн., які отримані в дар на підставі договору дарування грошових коштів від 25 квітня 2013 року, укладеного з ОСОБА_5, правомірність укладання цього договору встановлено рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 16 квітня 2015 року у цивільній справі №761/5480/15-ц, що в силу положень ч.3 ст.61 ЦПК України мають приюдиційне значення щодо доведення обставин, які є предметом даного спору.

При вирішенні даного спору суд враховує, що належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але і спільністю участі подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи цю норму права (статтю 60 СК України) та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття є спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

Тобто критеріями, які дозволяють надати спірному набутому майну режим спільного майна є: час набуття такого майна, кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття), мета придбання майна, яка дозволяє надати йому правовий режим спільної власності подружжя.

ОСОБА_1 не було надано суду належних та допустимих доказів того, що цінний папір заставну було придбано саме за рахунок коштів, отриманих в дар на підставі договору дарування грошових коштів від 25 квітня 2013 року, укладеного між нею та ОСОБА_5

До того ж, відповідно до нотаріально засвідченої заяви ОСОБА_2 від 25 квітня 2013 року про згоду подружжя на укладання договорів, останній, перебуваючи у зареєстрованому шлюбі з громадянкою ОСОБА_1, надав згоду на укладання попереднього договору міни, попереднього договору оренди, яка на момент підписання цієї згоди, будується в житловому будинку, який будується на земельній ділянці з кадастровим номером НОМЕР_2, розташований на АДРЕСА_1 за будівельною адресою: АДРЕСА_1, квартира за умовним номером 62, а також правочинів, спрямованих на відчуження майнових прав на зазначену квартиру або безпосередньо самої квартири. Цією заявою стверджував, що правочини укладатимуться його дружиною в інтересах сім'ї, він погодився з усіма умовами договорів, включаючи але не обмежуючись, визначенням за власним розсудом ціни, суми платежів, штрафні санкції, порядку та строки розрахунків, та вважав всі умови договорів, які визначить його дружина, вигідними для сім'ї та підтвердив, що укладання цих договорів відповідає їхньому спільному волевиявленню (а.с.101).

Отже, як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_1 придбала цінний папір заставну для набуття в майбутньому права на житло в інтересах сім'ї, а ОСОБА_2 надав згоду на вчинення нею відповідних дій.

При цьому, ні ОСОБА_1, ні ОСОБА_2 не було заявлено, що кошти, за які купується майно є особистими коштами когось із них, а тому цінний папір заставна серія АА №000822 від 24 квітня 2013 року є спільним майном подружжя.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що ОСОБА_1 не доведено ту обставину, що автомобіль та цінний папір заставна були придбані за кошти, що належали особисто їй, а тому вимоги позивача є не обґрунтованими, та не підлягають задоволенню у повному обсязі.

Всі викладені у апеляційній скарзі обставини проаналізовані судом у сукупності з іншими доказами по справі, висновки суду є повністю мотивованими і підстав для сумніву у їх обґрунтованості не вбачається.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 314, 315, 319 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 22 листопада 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили, шляхом подання касаційної скарги до цього суду.

Головуючий: Т.О. Невідома

Судді: Д.Р. Гаращенко

В.М.Ратнікова