АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И [1]

21 лютого 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого судді: Прокопчук Н.О.

суддів: Саліхова В.В.,Семенюк Т.А.

при секретарі: П'ятничук В.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» в особі представника Поліщук Юлії Вікторівни

на ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 06 жовтня 2016 року

у цивільній справі за заявою ОСОБА_2 про скасування рішення Постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків від 23 липня 2015 року, -

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 21.09.2016 року вищевказану заяву задоволено.

Скасоване рішення Постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків від 23.07.2015 р., яке ухвалене у справі № 969/15 за позовом ПАТ «Укрсоцбанк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості.

Не погодившись з таким, ПАТ «Укрсоцбанк» в особі представника Поліщук Ю.В., подало апеляційну скаргу, в якій ставить питання про скасування оскаржуваної ухвали та постановлення нової про відмову у задоволення заяви про скасування рішення третейського суду. Вважає, що висновки суду першої інстанції суперечать положенням чинного законодавства та судовій практиці з даного питання, а оскаржувана ухвала є незаконною, постановленою з порушенням норм процесуального права, при невірному трактуванні положень матеріального права. Апелянт посилається на те, що суд першої інстанції всупереч ст. 389-1 ЦПК України не звернув уваги на те, що заявником без поважних причин було пропущено строк на звернення до суду із заявою про скасування рішення третейського суду. Вказує, що жодних клопотань про відсутність у третейського суду компетенції для розгляду справи ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не заявляли, правом відводу чи подання зустрічного позову під час розгляду справи третейським судом не скористалися. Вважає, що справи, де споживач не звертається до суду за захистом своїх порушених прав та не є ініціатором судового розгляду, а просто приймає участь у справі у статусі відповідача чи третьої особи, не виключені з компетенції третейських судів, що відповідає висновку Верховного Суду України, викладеному в постанові від 19.01.2016 р. у справі № 6-2767ц15.

В суді апеляційної інстанції представник ПАТ «Укрсоцбанк»- Поліщук Ю.В. апеляційну скаргу підтримала а з підстав наведених в ній.

ОСОБА_2 та ОСОБА_4 в судове засідання не з'явилися,повідомлені належним чином ( а.с.78-79). Виходячи з положень ч.2 ст.305 ЦПК України колегія суддів вважає за можливе провести апеляційний розгляд справи за їх відсутності.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в цій частині, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.

Задовольняючи заяву про скасування рішення третейського суду суд першої інстанції виходив з того, що правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором по надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і під час виконання такого договору, відповідно до п. 14 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про третейські суди», незважаючи на наявність третейського застереження у договорі, не можуть бути предметом третейського розгляду, оскільки законом від 03.02.2011 року з компетенції третейського суду було виключено повноваження щодо розгляду спорів щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки).

При цьому, районний суд послався на правову позицію Верховного Суду України, висловлену при розгляді справи №6-856цс15 від 02.09.2015 року.

Проте колегія суддів у повній мірі погодитися з такими висновками суду першої інстанції не може.

Підстави для скасування рішення третейського суду визначені у ст. 389-5 ЦПК України. Зокрема, відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 389-5 ЦПК України рішення третейського суду може бути скасоване, якщо справа, в якій прийнято рішення третейського суду, не підвідомча третейському суду відповідно до закону.

Як убачається з матеріалів справи, 27.07.2011 року між ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_2 було договір відновлювальної кредитної лінії № 964/19-604-5, відповідно до якого банк зобов'язується надавати ОСОБА_2 грошові кошти на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру в межах максимального ліміту заборгованості позичальника за кредитом в сумі 14 376,00 грн. з кінцевим терміном погашення заборгованості до 26.07.2016 р. включно зі сплатою 18,8 % річних та комісій, в розмірі та порядку, визначеному в додатку № 1 до даного договору, а позичальник при цьому зобов'язався повернути отриманий кредит, сплатити відсотки за користування кредитом і виконати свої зобов'язання згідно з кредитним договором у повному обсязі.

У п. 6.1 вищевказаного договору сторонами було визначено третейське застереження, відповідно до якого всі розбіжності щодо укладення, виконання, розірвання, зміни. Визнання недійсним повністю або частково, а також з будь-яких інших питань, що стосуються даного Договору, підлягають розгляду в постійно діючому Третейському суді при Асоціації українських банків одноособово третейським суддею Ярошовцем В.М.

У забезпечення виконання зобов'язання за договором відновлювальної кредитної лінії № 964/19-604-5, 27.07.2011 року між ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_3 було укладено договір поруки №964/20-ПФО-7, відповідно до умов якого ОСОБА_3 зобов'язався перед позивачем солідарно відповідати за виконання відповідачем ОСОБА_2 зобов'язань за договором кредиту.

23.07.2015 року Постійно діючим Третейським судом при Асоціації українських банків у складі третейського судді Ярошовця В.М. було ухвалено рішення про солідарне стягнення з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованості по договору кредиту в сумі 260 744, 65 грн., а також третейського збору у сумі 3007, 45 грн.

Статтею 5 Закону України «Про третейські суди» передбачено, що юридичні та/або фізичні особи мають право передати на розгляд третейського суду будь-який спір, який виникає з цивільних чи господарських правовідносин, крім випадків, передбачених законом. Спір може бути переданий на розгляд третейського суду за наявності між сторонами третейської угоди, яка відповідає вимогам цього Закону.

Згідно з частиною першою статті 12 Закону України «Про третейські суди» третейська угода може бути укладена у вигляді третейського застереження в договорі, контракті або у вигляді окремої письмової угоди.

Статтею 6 Закону України «Про третейські суди» визначено категорії справ, що виникають із цивільних та господарських правовідносин, розгляд яких заборонений третейськими судами.

Законом України «Про внесення змін до статті 6 Закону України «Про третейські суди» щодо підвідомчості справ у сфері захисту прав споживачів третейським судам» частину першу статті 6 Закону України «Про третейські суди» доповнено пунктом 14, згідно якого третейські суди не можуть розглядати справи у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки).

Зазначений Закон набрав чинності 12 березня 2011 року.

Отже, на час ухвалення рішення Постійно діючим Третейським судом при Асоціації українських банків, Закон України «Про третейські суди» містив заборону на розгляд третейськими судами справ у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки).

Відповідно до рішення Конституційного суд України від 10.11.2011 року у справі № 1-26/11 за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_6 щодо офіційного тлумачення положень пункту 23 статті 1, абзацу другого частини четвертої, пункту 2 частини сьомої статті 11, частини восьмої статті 18, частини третьої статті 22 Закону України "Про захист прав споживачів" від 12 травня 1991 року N 1023-XII ( 1023-12 ) у взаємозв'язку з положеннями ч.4 ст.42 Конституції України дія цього Закону поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем за договором про надання споживчого кредиту),що виникають як під час укладення,так і виконання такого договору.

Пунктом 22 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» визначено термін «споживач» як фізичної особи, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов'язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов'язків найманого працівника. Таким чином, вищевказаний закон визначає споживачем виключно фізичну особу.

Колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції про те, що рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків було ухвалене після внесення змін до Закону України «Про третейські суди» від 03.02.2011 року про заборону на розгляд третейськими судами справ у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки).

Разом з тим, ПАТ «Укрсоцбанк» звернулось до третейського суду з позовом про солідарне стягнення заборгованості як з ОСОБА_2, який був позичальником за договором кредиту, так і з ОСОБА_3, яка уклав із заявником договір поруки у забезпечення виконання ОСОБА_2 зобов'язання за договором кредиту.

Поручитель не є споживачем послуг банку, оскільки за договором поруки поручитель не звертається до банку з індивідуальним замовленням та не отримує від банку ніякої послуги, а лише відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржника (позиція Верховного суду України у справі № 6-2767цс15 від 19 січня 2016 року).

Окрім того, поза увагою суду першої інстанції залишилася та обставина, що із заявою про скасування рішення третейського суду звернувся лише ОСОБА_2 ,а ОСОБА_3 не уповноважувала його на звернення до суду із вказаною заявою від свого імені, й тому суд першої інстанції надійшов до помилкових висновків щодо наявності підстав для задоволення заяви про скасування рішення третейського суду в повному обсязі.

За тих обставин, коли суд першої інстанції не у повній мірі з'ясував обставини, що мають значення для розгляду заяви, не звернув увагу на наведене, чим порушив порядок розгляду питання, його висновки колегія суддів вважає передчасними.

У зв'язку з цим, оскаржувана ухвала Дніпровського районного суду м. Києва від 06 жовтня 2016 року на підставі ст.312 ЦПК України підлягає скасуванню з передачею питання на новий розгляд.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 312-315, 317ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» в особі представника Поліщук Юлії Вікторівни - задовольнити частково.

Ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 06 жовтня 2016 року скасувати з передачею питання на новий розгляд.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий:

Судді:

Справа № 755/11249/16-ц

№ апеляційного провадження: 22-ц/796/2738/2017

Головуючий у суді першої інстанції: Яровенко Н.О.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Прокопчук Н.О.