Номер справи 623/3346/16-ц
Номер провадження 2/623/317/2017
У Х В А Л А

іменем України

03 березня 2017 рокуІзюмський міськрайонний суд Харківської області у складі:

головуючого -судді Бєссонової Т.Д.

за участі секретаря Ноль С.В.,

розпорядника Максименка Р.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ізюмі заяву представника позивача ОСОБА_2 - адвоката Клименка О.К. про відвід судді Ізюмського міськрайонного суду Харківської області Бєссонової Т.Д. у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Ізюмської районної державної адміністрації Харківської області про поновлення пропущеного строку звернення до суду з позовом та поновлення на посаді керівника апарату Ізюмської районної державної адміністрації Харківської області, -

в с т а н о в и в :

В провадженні судді Ізюмського міськрайонного суду Харківської області Бєссонової Т.Д. знаходиться цивільна справа № 623/3346/16-ц; н/п 2/623/317/2017 за позовом ОСОБА_2 до Ізюмської районної державної адміністрації Харківської області про поновлення пропущеного строку звернення до суду з позовом та поновлення на посаді керівника апарату Ізюмської районної державної адміністрації Харківської області.

03.03.2017 року представником позивача Клименком О.К. подано заяву про відвід судді Бєссонової Т.Д.

В заяві про відвід судді представник позивача Клименко О.К. посилається на те, що 08 лютого 2017 року позивачем подано до суду заяву про забезпечення доказів у справі шляхом витребування оригіналів документів, однак в порушення вимог ч.2 ст.135 ЦПК України вказана заява не розглянута та рішення не прийнято, що призводить до неможливості повного, всебічного та справедливого розгляду спору та прийняття законного рішення, та порушує права позивача на доступ до правосуддя.

В судовому засіданні представник позивача Клименко О.К. заяву підтримав, посилаючись на те, що викладені в заяві обставини викликають сумнів в об»єктивності та неупередженості судді.

Позивач ОСОБА_2 заяву підтримав.

Представник відповідача Адіханян М.А. заперечував проти задоволення заяви.

Перевіривши викладені в заяві підстави відводу судді Бєссоновій Т.Д., суд вважає, що відсутні будь-які підстави для задоволення відводу судді та вважає, що заява задоволенню не підлягає з наступних підстав.

08 лютого 2017 року позивачем ОСОБА_2 до суду подано заяву про забезпечення доказів.

Судовий розгляд у справі було призначено на 17лютого 2017 року, однак вказане судове засідання не відбулось з причини тимчасової непрацездатності судді Бєссонової Т.Д. (листок непрацездатності серії АДВ № 579121 від 13 лютого 2017 року)

Відповідно до ст.20 ЦПК України суддя не може брати участі в розгляді справи і підлягає відводу (самовідводу), якщо:

1) під час попереднього вирішення цієї справи він брав участь у процесі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, представник, секретар судового засідання;

2) він прямо чи побічно заінтересований у результаті розгляду справи;

3) він є членом сім'ї або близьким родичем (чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, брат, сестра, дід, баба, внук, внучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, член сім'ї або близький родич цих осіб) сторони або інших осіб, які беруть участь у справі;

4) якщо є інші обставини, які викликають сумнів в об'єктивності та неупередженості судді;

5) було порушено порядок визначення судді для розгляду справи, встановлений частиною третьою статті 11-1 цього Кодексу.

До складу суду не можуть входити особи, які є членами сім'ї або близькими родичами між собою.

Відповідно до п. 1.1. Бангалорських принципів поведінки судді, суддя повинен здійснювати свою судову функцію незалежно, виходячи виключно з оцінки фактів, відповідно до свідомого розуміння права, незалежно від будь-якого стороннього впливу, спонукань, тисків, погроз або втручання, прямого чи опосередкованого, здійснюваного з будь-якої сторони та маючого на меті будь-які цілі.

Згідно ст. 15 Кодексу суддівської етики, неупереджений розгляд справ є основним обов'язком судді.

Неупередженість є необхідною умовою виконанням суддею своїх обов'язків.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, існування безсторонності для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції повинно визначатися на підставі суб'єктивного критерію, в контексті якого слід враховувати особисті переконання та поведінку певного судді, що означає необхідність встановити, чи мав суддя у певній справі будь-яку особисту зацікавленість або упередженість, а також на підставі об'єктивного критерію, в контексті якого необхідно встановити, чи забезпечував суд і, серед інших аспектів, його склад, достатні гарантії аби виключити будь-які обґрунтовані сумніви щодо його безсторонності (рішення у справі «Фей проти Австрії» (Fey v. Austria) від 24 лютого 1993 року, пп. 27, 28 і 30, Series A, no. 255, і рішення «Ветштайн проти Швейцарії» (Wettstein v. Switzerland), заява № 33958/96, п. 42, ECHR 2000XII).

Таким чином, у кожній окремій справі слід вирішувати, чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу та ступінь, що свідчать про небезсторонність суду (рішення у справі «Пуллар проти Сполученого Королівства» (Pullar v. United Kingdom), від 10 червня 1996 року, п. 38).

Заявляючи відвід судді жодних доказів необ»єктивності та упередженості судді позивачем та його представником не надано.

Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини «Білуха проти України» (заява №33949/02) від 09 листопада 2006 року, особиста безсторонність суду призюмується, поки не надано доказів протилежного (про що зазначено у рішенні у справі «Ветштайн проти Швейцарії» (Wettstein v. Switzerland), пункт 43).

Стосовно об'єктивного критерію Європейський суд рекомендує визначити, чи існували переконливі факти, які б могли свідчити про його безсторонність. Це означає, що при вирішенні того, чи є у цій справі обґрунтовані причини побоюватися, що певний суддя був не безсторонній, позиція заінтересованої особи є важливою, але не вирішальною. Вирішальним же є те, чи можна вважати такі побоювання об'єктивно обґрунтованими (рішення у справі «Ветштайн проти Швейцарії» (Wettstein v. Switzerland), п. 44; та рішення у справі «Ферантелі та Сантанжело проти Італії» (Ferrantelli and Santangelo v. Italy), від 7серпня 1996 poку, п. 58).

Враховуючи викладене, слід відмітити, що зазначені причини заявленого відводу ніяким чином не пов'язані з порушенням ЦПК України, Європейської конвенції з прав людини та Закону України «Про судоустрій та статус суддів», а тому не можуть викликати сумнів в неупередженості судді Ізюмського міськрайонного суду Харківської області Бєссонової Т.Д.

Аналіз наведених норм права, міжнародних стандартів, судової практики, яка є джерелом права та співставлення їх з встановленими обставинами дають суду підстави для прийняття рішення про відмову у задоволення заяві про відвід судді Бєссоновій Т.Д.

Суд, вивчивши заяву про відвід, дійшов висновку, що зогляду на те, що будь-яких визначених підстав для відводу судді Бєссоновій Т.Д. в ході розгляду заяви про відвід, судом встановлено не було, заява про відвід судді Бєссоновій Т.Д. задоволенню не підлягає.

Керуючись п.1.1 Бангалорських принципів, ст. 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод»,ст.ст. 24,25 ЦПК України, суд , -

УХВАЛИВ:

В задоволенні заяви представника позивача ОСОБА_2 - адвоката Клименка Олексія Костянтиновича про відвід судді Ізюмського міськрайонного суду Харківської області Бєссонової Т.Д - відмовити

Ухвала остаточна, оскарженню не підлягає

Головуючий: суддя-