_______________________________________________________________________________________________________________________
Справа № 520/1246/15-ц
Провадження № 6/520/239/17
У Х В А Л А

про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України

18.05.2017 року

Київський районний суд м. Одеси у складі:

Головуючого судді - Куриленко О.М.,

за участю секретаря - Баранової Ю.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні подання Київського відділу державної виконавчої служби міста ОСОБА_1 територіального управління юстиції в Одеській області про тимчасове обмеження у праві виїзду боржника за межі України,

ВСТАНОВИВ:

03.11.2016 року старший державний виконавець Ордатій Я.І. звернувся до суду з поданням, в якому просив тимчасово обмежити у праві виїзду за кордон без вилучення паспорта громадянина України для виїзду за кордон ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 до виконання зобовязань, покладених на нього виконавчими листами № 520/1246/15-ц від 15.06.2015 року виданого Київським районним судом м. Одеси про стягнення із ОСОБА_2 на користь ПАТ Банк «ТРАНС» грошової суми у розмірі 26 013, 80 гривень, 260, 14 гривень та № 2-3947/11 від 03.03.2016 року виданого Київським районним судом м. Одеси про стягнення із ОСОБА_2 на користь ТОВ «ОТП Факторінг Україна» грошової суми у розмірі 1 062 673, 22 гривень.

В своєму поданні державний виконавець посилається на те, що боржник вимоги за виконавчими документами в добровільному порядку не виконує, тому державний виконавець звертається до суду для вирішення питання щодо тимчасового обмеження у праві виїзду боржника за межі України.

Ухвалою суду від 04.11.2016 року подання Київського відділу державної виконавчої служби міста ОСОБА_1 територіального управління юстиції в Одеській області про тимчасове обмеження у праві виїзду боржника за межі України було задоволено.

Не погоджуючись з даною ухвалою, боржник оскаржила її в апеляційному порядку та просила ухвалу суду скасувати, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права.

Ухвалою колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Одеської області від 16.02.2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 було задоволено частково, ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 04 листопада 2016 року скасовано, питання з розгляду подання передано на новий розгляд суду першої інстанції.

Підставою для скасування ухвали суду стало те, що подання державного виконавця не містить доказів погодження із начальником відділу державної виконавчої служби, що, на думку колегії суддів, є порушенням ч. 1 ст. 377-1 ЦПК України. У звязку з чим суду першої інстанції було рекомендовано зясувати питання щодо згоди начальника відділу державної виконавчої служби на внесення подання.

Ухвалою судді від 05.04.2017 року було прийнято до провадження цивільну справу за поданням Київського відділу державної виконавчої служби міста ОСОБА_1 територіального управління юстиції в Одеській області про тимчасове обмеження у праві виїзду боржника ОСОБА_2 за межі України; призначено справу до судового засідання та одночасно, на виконання вимог апеляційного суду Одеської області, витребувано у начальника Київського відділу державної виконавчої служби інформацію щодо того, чи погоджувалось з ним подання про тимчасове обмеження у праві виїзду боржника ОСОБА_2 за межі України.

Особи, що беруть участь у справі, про час і місце судового розгляду сповіщені належним чином у порядку ст.74, 76, 77 ЦПК України.

Державний виконавець Київського відділу державної виконавчої служби міста ОСОБА_1 територіального управління юстиції в Одеській області у судове засідання не зявився, про час, та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, витребувану інформацію суду не надав.

У судове засідання зявився представник боржника ОСОБА_2 ОСОБА_3, який заперечував проти задоволення подання, посилаючись на те, що в матеріалах справи відсутні дані та докази про ухилення ОСОБА_2 від виконання зобовязань, а заборона виїзду за межі України призведе до неможливості працевлаштування за кордоном, де на його думку заробітна плата є вищою ніж в Україні.

Представник стягувача ПАТ Банк «ТРАНС» у судове засідання не зявився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає за можливе задовольнити подання державного виконавця про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України, виходячи з наступного.

По перше слід зазначити, що доводи Колегії судів, які викладені в ухвалі від 16.02.2017 року, щодо обовязкового погодження подання державного виконавця із начальником відділу державної виконавчої служби є помилковими, оскільки на момент звернення з даним поданням - 03.11.2016 року, діяла норма частини 1 ст. 377-1 ЦПК України в редакції від 02.06.2016 року, відповідно до якої питання про тимчасове обмеження боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби за поданням державного виконавця або за місцезнаходженням виконавчого округу за поданням приватного виконавця.

Таким чином, закон не зобов`язує суди зясовувати питання щодо згоди начальника відділу державної виконавчої служби на внесення подання ще з 02.06.2016 року.

Вирішуючи питання по суті, судом встановлено, що в провадженні Київського відділу державної виконавчої служби міста ОСОБА_1 територіального управління юстиції в Одеській області перебуває зведене виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 520/1246/15-ц від 15.06.2015 року виданого Київським районним судом м. Одеси про стягнення із ОСОБА_2 на користь ПАТ Банк «ТРАНС» грошової суми у розмірі 26 013, 80 гривень, 260, 14 гривень та № 2-3947/11 від 03.03.2016 року виданого Київським районним судом м. Одеси про стягнення із ОСОБА_2 на користь ТОВ «ОТП Факторінг Україна» грошової суми у розмірі 1 062 673, 22 гривень.

Боржником рішення суду в добровільному порядку не виконано, у зв'язку з чим державним виконавцем проведено дії щодо розшуку майна, належного ОСОБА_2.

Згідно відповіді ДПС платник податків з таким податковим номером чи за серією та номером паспорта на обліку в органах ДПС не перебуває.

Згідно відповіді ПФУ інформацію не знайдено.

Згідно інформаційної довідки з Реєстру прав власності на нерухоме майно, боржнику на праві власності належить квартира за адресою АДРЕСА_1, яка знаходиться в іпотеці згідно договору про відступлення права вимоги № 9200 від 26.11.2010 року, про що свідчить заборона на нерухоме майно № 7351038 від 30.11.2010 року, іпотеко держатель ТОВ «ОТП Факторинг Україна».

Згідно довідки відділу АДР ГУ ДМС України в Одеській області, боржник зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2.

Згідно довідки територіального сервісного центру № 5141 боржнику на праві власності належать транспорті засоби, а саме: AUDI 100, ІНФОРМАЦІЯ_3, д/н НОМЕР_2 та MERCEDES BENZ 208D, 1994 року випуску, д/н НОМЕР_3.

01.04.2016 року державним виконавцем винесена постанова про розшук майна боржника, а саме: транспортних засобів AUDI 100, ІНФОРМАЦІЯ_3, д/н НОМЕР_2 та MERCEDES BENZ 208D, 1994 року випуску, д/н НОМЕР_3.

При винесенні ухвали суд бере до уваги, що рішення не виконані і не втратили своєї законної сили.

Судове рішення є найважливішим актом правосуддя, покликаним забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини, правопорядку та здійснення проголошеного Конституцією принципу верховенства права.

Судове рішення по справі є актом, яким підтверджується наявність або відсутність спірних правовідносин, його конкретний зміст і в такий спосіб спірні правовідносини перетворюються в безспірні, підлягаючими примусовому виконанню.

Судове рішення це акт судової влади, що здійснює захист порушених або оскаржених прав громадян і організацій шляхом підтвердження наявності або відсутності правовідносин і розпорядженням відповідних дій в майбутньому.

Обов'язок виконувати судове рішення (постанову) випливає не з рішення (постанови) суду як такого, а із санкцій, передбачених нормами права, що були застосовані судом. Навіть у тих випадках, коли закон передбачає відповідальність за невиконання рішень, ця відповідальність має на меті примусити зобов'язану рішенням суду особу виконати розпорядження норми, що застосував суд.

Одними з властивостей судового рішення, що вступило в законну силу є: можливість примусового виконання судового рішення мимо волі зобов'язаної особи та обов'язковість, яка полягає в тому, що судове рішення, що вступило в законну силу, стає обов'язковим для всіх органів, підприємств, установ, організацій, посадових осіб і громадян і підлягають виконанню на всій території України. Рішення, що вступило в законну силу, є обов'язковим і підлягає точному виконанню. Усі державні органи, посадові особи й окремі громадяни, зобов'язані сприяти виконанню рішення суду, виконуючи вимоги державного виконавця.

Відповідно до п. 2, ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України та виїзду в Україну громадян України» передбачено, що підставою для тимчасового обмеження у праві виїзду громадян України за кордон є несплачені боргові зобовязання.

Відповідно до ст. 6 п.8 Закону України «Про порядок виїзду з України та виїзду в Україну», вбачається, що громадянинові України можуть бути тимчасово відмовлено у видачі паспорта у випадках, якщо щодо нього подано цивільний позов до суду до закінчення провадження по справі.

Тимчасове затримання або вилучення паспорта у таких випадках здійснюється судом, органами прокуратури, внутрішніх справ, служби безпеки.

Відповідно до вимог ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право: у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи за межі України - до виконання зобов'язань за рішенням.

Згідно ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи.

Частиною 1 статті 58 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до ч. 2. ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі виникає спір.

Відповідно до п. 27 Постанови Пленуму ВСУ № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення.

Слід зазначити, що належних в розумінні ст. 57, 58 ЦПК України доказів того, що боржник бажає та має намір працевлаштуватися за межами України, має відповідний фах та освіту, суду не надано. Окрім того, не надано доказів й навіть часткового виконання рішень.

При цьому суд бере до уваги, що рішенням Київського районного суду м. Одеси від 21.04.2015 року, у справі № 520/1246/15-ц, з ОСОБА_2 було стягнуто не дуже значну суму яка складає 26 013, 80 гривень, яку можна було б погасити за 24 місяці, що збігли з часу винесення рішення, сплачуючи по 1000 гривень у місяць, а рішення у справі № 2-3947/11 було ухвалено ще 09.11.2011 року, та до теперішнього часу (5 років та 6 місяців)!!! не виконується, що в свою чергу свідчить про ухиляння боржника від виконання своїх зобовязань.

Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне задовольнити подання Київського відділу державної виконавчої служби міста ОСОБА_1 територіального управління юстиції в Одеській області про тимчасове обмеження ОСОБА_2 до виконання зобовязань, покладених на неї судовими рішеннями.

На підставі викладеного та керуючись ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України та в'їзду в Україну громадян України», ст. ст. 377-1 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ :

Подання Київського відділу державної виконавчої служби міста ОСОБА_1 територіального управління юстиції в Одеській області про тимчасове обмеження у праві виїзду боржника за межі України - задовольнити.

Тимчасово обмежити у праві виїзду за кордон без вилучення паспорта громадянина України для виїзду за кордон ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 до виконання зобовязань, покладених на нього виконавчими листами № 520/1246/15-ц від 15.06.2015 року виданого Київським районним судом м. Одеси про стягнення із ОСОБА_2 на користь ПАТ Банк «ТРАНС» грошової суми у розмірі 26 013, 80 гривень, 260, 14 гривень та № 2-3947/11 від 03.03.2016 року виданого Київським районним судом м. Одеси про стягнення із ОСОБА_2 на користь ТОВ «ОТП Факторінг Україна» грошової суми у розмірі 1 062 673, 22 гривень.

Копію ухвали суду до виконання направити до Адміністрації Державної прикордонної служби України (м. Київ, вул. Володимирська, 20).

Ухвала може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня отримання її копії через Київський районний суд м. Одеси.

Суддя Куриленко О. М.