УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 лютого 2017 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

Мазур Л.М., ЗавгородньоїІ.М., Коротуна В.М.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк», третя особа - ОСОБА_5, про визнання договору поруки недійсним, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 13 квітня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 13 жовтня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2015 року ОСОБА_4 звернулась до суду з указаним позовом, у якому просила визнати недійсним договір поруки № 52728 від

24 жовтня 2006 року, укладений між нею та публічним акціонерним товариством «УкрСиббанк» (далі - ПАТ «Укрсиббанк»; банк).

На обґрунтування позовних вимог ОСОБА_4 посилалася на те, що 14 жовтня 2006 року між ПАТ «Укрсиббанк» та відповідачем ОСОБА_5 було укладено договір про надання споживчого кредиту № 0, за умовами якого банк надавав ОСОБА_5 цільовий кредит в іноземній валюті у сумі 25 260,00 дол. США на придбання однокімнатної квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1, строком до 24 жовтня 2027 року зі сплатою 10,3 % річних за користування кредитом з погашенням кредиту та відсотків користування кредитом щомісячно згідно графіку.

На забезпечення своєчасного і повного виконання зобов'язань

ОСОБА_5 за кредитним договором, між банком та ОСОБА_4 було укладено договір поруки № 52728 від 24 жовтня 2006 року.

Позивачка вказувала, що їй як поручителю не була надана банком чітка та зрозуміла інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору щодо майна, відносно якого видавались кредитні кошти, не було повідомлено, що будинок, в якому знаходиться придбана квартира, має статус ветхого непридатного для проживання житла, а сам будинок і квартира не підключені до центрального опалення (міської теплоенергомережі).

Таким чином посилаючись на те, що у 2015 році їй стало відомо, що при укладенні договору поруки внаслідок надання працівниками банку неправдивої інформації стосовно стану житла, на яке ОСОБА_5 було видано цільовий кредит, вона була введена працівниками банку в оману щодо обставин, які мають істотне значення, ОСОБА_4 просила позов задовольнити.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 13 квітня 2016 року у задоволенні позову відмовлено.

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 13 жовтня 2016 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_4 - ОСОБА_6 відхилено, рішення Приморського районного суду м. Одеси від 13 квітня 2016 року залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій, а справу направити на новий розгляд.

Відповідно до п. 6 розд. ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Згідно із ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суди попередніх інстанцій, відмовляючи у задоволенні позову, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст.ст. 57, 212 ЦПК України), правильно встановили характер правовідносин сторін у справі та застосували норми матеріального права, які їх регулюють, врахували роз'яснення, викладені у п. 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», а також положення п. п. 1.2, 5.1 договору поруки, дійшовши обґрунтованого висновку, що сторони при укладанні договору поруки були ознайомлені з його умовами та досягли згоди з усіх його істотних умов, вказаний договір підписаний сторонами, які діяли вільно, а позивач розуміла усі умови цього договору, свої права та обов'язки за цим договором і погоджувалася з ними, у зв'язку із чим відсутні правові підстави для визнання цього правочину недійсним.

Докази та обставини, на які посилається заявник у касаційній скарзі, були предметом дослідження судами першої та апеляційної інстанцій та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судами попередніх інстанцій були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Доводи касаційної скарги є аналогічними доводам, викладеним в апеляційній скарзі, та не спростовують висновків судів першої та апеляційної інстанцій, обґрунтовано викладених у мотивувальній частині рішень, та зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновками судів попередніх інстанцій щодо їх оцінки.

З огляду на вищевикладене та керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 13 квітня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 13 жовтня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: Л.М. Мазур

І.М. Завгородня

В.М. Коротун