АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження: 22-ц/790/1795/17 Головуючий ІІ інстанції - Бездітко В.М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 лютого 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області у складі:

головуючого судді - Бездітка В.М.,

суддів колегії - Коваленко І.П., Овсяннікової А.І.,

при секретарі - Котялрової М.Ю.

розглянувши матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на ухвалу Московського районного суду м. Харкова від 16 січня 2017 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5, третя особа: Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради про визначення місця проживання дитини та позбавлення батьківських прав, -

встановила:

У серпні 2016 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом про визначення місця проживання малолітнього сина ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_1, за місцем проживання його батька ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1. Позбавити батьківських прав ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 відносно неповнолітнього сина.

У січні 2017 року позивачем була подана заява про забезпечення позову, в якій позивач просив накласти заборону на виїзд його неповнолітнього сина ОСОБА_7 для виїзду за кордон - в Португалію, у супроводі біологічної матері, проживання та навчання до досягнення ним повноліття без згоди та супроводу на такий виїзд батька ОСОБА_3, Такий виїзд будь-куди, а тим більше за кордон з неадекватною особою, яка схильна до суїциду є небезпечним для дитини. Також просив накласти заборону на виготовлення проїзного документа його неповнолітньому сину ОСОБА_7 для виїзду за кордон без згоди батька ОСОБА_3, на тих же підставах до розгляду справи по суті; до набрання чинності рішенням по справі заборонити будь-яким особам у будь-якій формі вчиняти дії щодо вивезення його малолітнього сина ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_1, за межі м. Харкова без його згоди як батька, та залишати з будь-якими особами, зокрема біологічною матір'ю його сина ОСОБА_5 та розгляду справи по суті, посилаючись на те, що невжиття вказаних заходів може утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду у разі задоволення його позову.

Ухвалою судді Московського районного суду м.Харкова від 16 січня 2017 року у задоволенні заяви ОСОБА_3 про забезпечення позову відмовлено.

Не погоджуючись з ухвалою судді ОСОБА_3. подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу судді скасувати та постановити нову, якою задовольнити його заяву про забезпечення позову, посилаючись на порушенням судом норм процесуального права, та не повне з'ясування обставин по справі, що мають значення для правильного вирішення його заяви. Зазначив в обґрунтування скарги, що оскаржувана ухвала суду ґрунтується лише на припущеннях. Судом першої інстанції при постановлені даної ухвали порушено норми імперативного характеру, що передбачені ч.ч.1, 8 ст.153 ЦПК України. Також вважає, що судом порушено принцип неупередженості та об'єктивності, не врахувані інтереси дитини.

Перевіряючи законність і обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 312 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє скаргу і залишає ухвалу без змін, якщо судом першої інстанції постановлено ухвалу з додержанням вимог закону.

Відмовляючи у задоволені заяви ОСОБА_3 про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив, з того, що відповідно до ухвали Московського районного суду м. Харкова від 29.11.2016 року вжито заходи забезпечення позову у спосіб та в обсязі, про які позивач просив суд в своїй заяві від 16.01.2017 року. Відомості про скасування зазначеної ухвали суду від 29.11.2016 року в теперішній час відсутні, оскарження вказаної ухвали суду не перешкоджає її виконанню. Таким чином, заходи забезпечення позову підлягають виконанню у встановлений законом строк та порядок.

З матеріалів справи вбачається, що позивач звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_5. про визначення місця проживання їх спільної дитини ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 та позбавлення ОСОБА_5. батьківських прав відносно сина.

Також, з тексту позовної заяви вбачається, що рішенням Московського районного суду м.Харкова від 24.12.2013 року, яке було зміненого рішенням судової колегії судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області від 17.02.2014 року, визначено порядок участі ОСОБА_3 у вихованні сина ОСОБА_7.

Відповідно до ухвали Московського районного суду м.Харкова від 29.11.2016 року клопотання ОСОБА_3 задоволено, накладено заборону на виїзд його неповнолітнього сина ОСОБА_7 для виїзду за кордон - в Португалію, у супроводі біологічної матері, для тимчасового проживання та навчання до досягнення ним повноліття без згоди та супроводу на такий виїзд батька ОСОБА_3, накладено заборону на виготовлення проїзного документа його неповнолітньому сину ОСОБА_7 для виїзду за кордон без згоди батька ОСОБА_3, до набрання чинності рішенням по справі заборонено будь-яким особам у будь-якій формі вчиняти дії щодо вивезення його малолітнього сина ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_1, за межі м. Харкова без його згоди як батька, та залишати з будь-якими особами, зокрема біологічною матір'ю його сина ОСОБА_5

Ухвала Московського районного суду м. Харкова від 29.11.2016 року набрала законної сили, відомостей щодо її оскарження матеріали справи не містять. Крім того, оскарження вказаної ухвали не перешкоджає її виконанню.

Таким чином, заходи забезпечення позову, які позивач просить застосувати у своїй заяві від 16.01.2017 року вжиті судом хоча й в межах іншої цивільної справи. Ухвала суду від 29.11.2016 року підлягає виконанню у встановленому законом строк та порядку.

Відповідно до положень ч.9 ст. 153 ЦПК України ухвала про забезпечення позову виконується негайно в порядку, встановленому для виконання судових рішень.

Той факт, що встановлені ухвалою суду про забезпечення позову обмеження не були зареєстровані у відповідних державних органах не може слугувати підставою для повторного застосуванню таких обмежень.

Згідно з ч.ч.1,3 ст. 151 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити передбачені цим Кодексом, заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може

За загальним правилом заявник зобов'язаний довести наявність підстав для забезпечення позову, надавши відповідні докази.

Положеннями ст. 152 ЦПК України передбачений перелік видів забезпечення позову, який не є вичерпним, до яких відноситься такий вид забезпечення позову як заборона вчиняти певні дії.

Види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22 грудня 2006 року, розглядаючи заяву про забезпечення позову суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з'ясувати обсяг позовних вимог, дані щодо відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів.

Таким чином, важливими умовами для вжиття заходів забезпечення позову є наявність між сторонами дійсного спору та реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду.

Колегією суддів враховано і той факт, що матеріали справи не містять доказів, в розумінні вимог ст. 5760 ЦПК України, на підтвердження того, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду . При цьому, обставини зазначені ОСОБА_3 в заяві про забезпечення позову ґрунтуються лише на припущеннях.

Посилання апелянта про незаконність та необґрунтованість ухвали суду, неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення судом процесуального права при постановленні ухвали, зокрема, ст. 152 ЦПК України є безпідставними та не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи у суді апеляційної інстанції.

За таких обставин, постановлена районним судом ухвала скасуванню не підлягає як постановлена із додержанням вимог закону.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.304, 307, 312, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, судова колегія, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Ухвалу Московського районного суду м. Харкова від 16 січня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення. Ухвала може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня проголошення.

Головуючий -

Судді -