СЕМЕНІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа №547/989/17
Провадження №2-з/547/5/17
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 вересня 2017 року смт Семенівка, Полтавська область

Семенівський районний суд Полтавської області в складі:

головуючого судді В.Ф.Харченка,

за участі секретаря судового засідання І.І.Совєтової,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 2 Семенівського районного суду Полтавської області заяву позивача фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про забезпечення позову,

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Семенівського районного суду Полтавської області перебуває цивільна справа за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування працівником матеріальної шкоди на загальну суму 387428,00 грн.

Позивачем подано заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме і рухоме майно, грошові кошти відповідача в межах позовних вимог на суму 387428,00 грн.

Вимоги заяви обґрунтовано існуванням у відповідача з 2013 року значної та тривалої заборгованості перед позивачем у сумі 387428 грн, що є сумою шкоди, яка завдана відповідачем позивачеві під час перебування у трудових відносинах, що свідчить про тривалий і цілеспрямований характер протиправних дій відповідача, свідоме ухилення від повернення завданої шкоди, можливе переоформлення належного відповідачеві майна та коштів на третіх осіб. Невжиття заходів забезпечення позову утруднить, зробить неможливим виконання рішення суду.

Вирішуючи питання щодо заяви про забезпечення позову суд зазначає, що відповідно до ч. 3 ст. 151 ЦПК України забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Частинами 1-3 ст. 152 ЦПК України передбачено, що позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб; 2) забороною вчиняти певні дії; 3) встановленням обов'язку вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам здійснювати платежі або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов'язання; 5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; 6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; 7) передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам. У разі необхідності судом можуть бути застосовані інші види забезпечення позову. Суд може застосувати кілька видів забезпечення позову. Види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Пунктом 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову" від 22 грудня 2006 року N 9 (далі Постанова № 9) звернуто увагу судів на те, що за змістом ч. 1 ст. 151 ЦПК України єдиною підставою для забезпечення позову є відповідне клопотання у формі мотивованої заяви будь-якої з осіб, котрі беруть участь у справі. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи після відкриття провадження у ній (за винятком випадку, передбаченого ч. 4 ст. 151 ЦПК), якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Відповідно до п. 4 Постанови № 9 розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів.

Отже умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду, а заява про забезпечення позову повинна містити вказівку на вид забезпечення позову, який належить застосувати з обґрунтуванням його необхідності.

Так, у позовній заяві вказано на привласнення відповідачем, як працівником позивача у 2013 році 7830 грн, у 2014 році 41070 грн, у 2015 67610 грн, у 2016 році 102300 грн, у 2017 році 119150 грн, а всього 337960 грн. Також виявлено 02.08.2017 нестачу на суму 79468 грн. Відповідач повернув позивачеві 01.08.2017 лише 30000 грн.

Залишок невідшкодованої шкоди складає 387428 грн.

Відповідно до ч. 3 ст. 233 КЗпП України для звернення власника або уповноваженого ним органу до суду в питаннях стягнення з працівника матеріальної шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації, встановлюється строк в один рік з дня виявлення заподіяної працівником шкоди.

З урахуванням зазначених положень суд задовольняє вимоги заяви про забезпечення позову частково у розмірі сум, що визначені позивачем як матеріальна шкода протягом року до дня звернення з позовом до суду 300918 грн (102300 + 119150 + 79478), у т.ч. з огляду на неповернення відповідачем значної суми коштів позивачеві протягом тривалого строку, що вказує на те, що невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду. Суд відхиляє доводи позову про виявлення позивачем нестачі за 2013 - 2015 роки лише у 2017 році як такі, що є, щонайменше, нелогічними та необгрунтованими.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 151-153, 208-210, 223, 293, 296 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Заяву про забезпечення позову задовольнити частково.

Накласти арешт на рухоме та нерухоме майно, грошові кошти відповідача ОСОБА_2 (Полтавська область, Семенівський район, смт Семенівка, вул. Незалежності, 127, народилася 18.09.1951, РНОКПП НОМЕР_1) у сумі 300918 грн.

У задоволенні заяви у іншій частині відмовити.

Копію ухвали негайно після її постановлення надіслати заявнику (позивачеві) та для негайного виконання Семенівській районній державної адміністрації Полтавської області і до Семенівського районного ВДВС ГТУЮ у Полтавській області.

Ухвала може бути предявлена до примусового виконання протягом трьох років з дня, наступного за днем її постановлення.

Копію ухвали надіслати особі, щодо якої вжито заходи забезпечення позову (відповідачеві), негайно після її виконання.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на ухвалу може бути подана до Апеляційного суду Полтавської області через Семенівський районний суд Полтавської області протягом п'яти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя В.Ф.Харченко