Справа №621/301/17
Пр. №2/621/476/17
УХВАЛА

22.02.2017 року м. Зміїв

Суддя Зміївського районного суду Харківської області Вельможна І.В., розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову,

в с т а н о в и в:

10 лютого 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про поділ майна.

Ухвалою судді від 22.02.2017 року провадження у справі відкрито.

Позивачем подано заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на будинок № 3 по вїзду Курортному в м. Зміїв Харківської області.

В обґрунтування заяви зазначив, що 10.02.2017 року ним подано позовну заяву про поділ майна, до якої долучено копії документів, які підтверджують, що позивач на протязі з 2008 року по 2015 рік знаходився у шлюбі з відповідачкою, вели спільне господарство, у цей період набули земельну ділянку, на якій збудували будинок. У звязку з тим, що шлюб між ними розірвано, а будинок зареєстрований на імя відповідачки, на його думку, існує реальна загроза, що будинок може бути проданий третім особам, у звязку з чим невжиття заходів забезпечення позову може ускладнити або зробити неможливим виконання рішення суду.

Відповідно до положення ч. 1 ст. 153 ЦПК України, заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа, в день її надходження без повідомлення відповідача та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 151 ЦПК України, суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити, передбачені цим Кодексом, заходи забезпечення позову. Забезпечення позову за заявою осіб, які беруть участь у справі, допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення позову може утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду.

Виходячи з засад диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до частини 1 статті 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь в справі.

За змістом ст. 152 ЦПК України, заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може привести до порушення прав і законних інтересів інших осіб, учасників процесу.

Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно з ч. 2 ст. 321 ЦК України особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до вимог п. 1 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; зясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

З аналізу вищевикладених норм законодавства, суд дійшов висновку про те, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 виник спір з приводу поділу майна.

Так, в матеріалах справи міститься копія відомостей з державного реєстру речових прав на нерухоме майно, де вбачається, що ОСОБА_2 на праві власності належить житловий будинок № 3 по вїзду Курортному в м. Зміїв Харківської області, який розташований на земельній ділянці, цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка). Крім того, актуальна інформація містить в собі відомості про тип майна, де зазначено, що будинок недобудований, готовністю 9% (а.с.10-12)

Таким чином, суд позбавлений можливості прийняти обґрунтованого рішення про співмірність забезпечення позову із заявленими вимогами.

Відповідно до ч. 3 ст. 152 ЦПК України, види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

За таких обставин, суд не вбачає підстав для застосування ст. 151 ЦПК України, а відповідно й для задоволення заяви.

Керуючись ст. ст. 151- 153 ЦПК України, суд-

у х в а л и в:

У задоволенні заяви позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову - відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом пяти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом пяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя: