Справа № 462/2011/08 Головуючий у 1 інстанції: Ліуш А.І.
Провадження № 22-ц/783/328/17 Доповідач в 2-й інстанції: Бойко С. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 лютого 2017 року м.Львів

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого - судді Бойко С.М.,

суддів: Копняк С.М., Крайник Н.П.,

секретаря - Юзефович Ю.І.,

з участю: ОСОБА_2, ОСОБА_3,

ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Залізничного районного суду м. Львова від 09 серпня 2016 року про роз'яснення рішення Залізничного районного суду м. Львова від 26 грудня 2008 року у справі за позовом ОСОБА_4, ОСОБА_3 до ОСОБА_5, ОСОБА_2, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, Управління земельних ресурсів у м. Львові, третя особа - Львівська міська рада, про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою, встановлення меж користування земельною ділянкою та інше,

в с т а н о в и л а:

Рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 26 грудня 2008 року (а.с.164-168 т.1), залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 11 червня 2009 року (а.с.3-8 т.2), задоволено позов ОСОБА_4, ОСОБА_3 та

- встановлено межі користування між земельною ділянкою будинковолодіння по АДРЕСА_1 і земельною ділянкою будинковолодіння по АДРЕСА_2, що належить ОСОБА_5, ОСОБА_2, ОСОБА_6, ОСОБА_7, у відповідності до межі «A-Б», яка визначена та погоджена у виданому на ім'я ОСОБА_5, ОСОБА_2, ОСОБА_6, ОСОБА_7 державному акті на право приватної власності на земельну ділянку, площею 0,0555 га по АДРЕСА_2 та згідно викопіювання з генплану м.Львова від 05 травня 2008 року та межі користування між земельною ділянкою будинковолодіння по АДРЕСА_1 і земельною ділянкою будинковолодіння по АДРЕСА_3 - ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_12, ОСОБА_11, ОСОБА_11 у відповідності до викопіювання з генплану від 05 травня 2008 року;

- зобов'язано Управління земельних ресурсів у м.Львові встановити межі в натурі між земельною ділянкою будинковолодіння по АДРЕСА_1 і земельною ділянкою будинковолодіння по АДРЕСА_2, яка належить ОСОБА_5, ОСОБА_2, ОСОБА_6, ОСОБА_7 у відповідності до межі «A-Б», яка визначена та погоджена у виданому на ім'я ОСОБА_5, ОСОБА_2, ОСОБА_6, ОСОБА_7 державному акті на право приватної власності на земельну ділянку, площею 0,0555 га по АДРЕСА_2, та згідно викопіювання з генплану від 05 травня 2008 року та межі користування між земельною ділянкою будинковолодіння по АДРЕСА_1 і земельною ділянкою будинковолодіння по АДРЕСА_3 - ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_12, ОСОБА_11, ОСОБА_11 у відповідності до викопіювання з генплану м.Львова для вирішення питання землекористування від 05 травня 2008 року;

- зобов'язано ОСОБА_5, ОСОБА_2, ОСОБА_6, ОСОБА_7 не чинити перешкод ОСОБА_4, ОСОБА_3 у користуванні належною їм земельною ділянкою по АДРЕСА_1, усунути перешкоди щодо приватизації належної ОСОБА_4, ОСОБА_3 земельної ділянки для обслуговування житлового будинку по АДРЕСА_1 шляхом дачі ОСОБА_4, ОСОБА_3 згоди, як суміжних землекористувачів, а саме: ОСОБА_5, ОСОБА_2, ОСОБА_6, ОСОБА_7 власників будинковолодіння і земельної ділянки по АДРЕСА_2 і ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_12, ОСОБА_11, ОСОБА_11, як власників будинковолодіння по АДРЕСА_3.

Стягнуто з ОСОБА_5, ОСОБА_2, ОСОБА_6, ОСОБА_7 в солідарному порядку в користь ОСОБА_4, ОСОБА_3 судові витрати по справі, а саме: 8 грн. 50 коп. - державного мита, 7 грн. 50 коп. - витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи та 1000 грн. - витрат за надання юридичної допомоги.

10 лютого 2016 року стягувачі у виконавчому провадженні ОСОБА_3 та ОСОБА_4 звернулись до суду із заявою (а.с.100-103 т.8), в якій просили роз'яснити рішення Залізничного районного суду м. Львова від 26 грудня 2008 року в частині зобов'язання ОСОБА_5, ОСОБА_2, ОСОБА_6, ОСОБА_7 не чинити перешкод ОСОБА_4 та ОСОБА_3 у користуванні земельною ділянкою по АДРЕСА_1, вказавши в ньому, які саме дії мають вчинити боржники ОСОБА_5, ОСОБА_2, ОСОБА_6, ОСОБА_7, щоб не чинити перешкод стягувачам ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в користуванні належною їм земельною ділянкою по АДРЕСА_1.

Свою вимогу про роз'яснення рішення суду стягувачі обґрунтовували тим, що в цій частині рішення не виконується, оскільки на їхній земельній ділянці по АДРЕСА_1, в тому числі й на встановленій відповідно до рішення суду межі земельної ділянки, стоїть самовільна прибудова до будинку боржників на АДРЕСА_2, про що 01.03.2013 року державним виконавцем Залізничного відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції було складено акт про невиконання боржниками рішення суду в частині зобов'язання боржників усунути перешкоди стягувачам в користуванні належною їм земельною ділянкою по АДРЕСА_1.

Зазначають, що доки самовільна прибудова боржників до будинку АДРЕСА_2 буде знаходитись на земельній ділянці по АДРЕСА_1, в тому числі й на встановленій рішенням суду від 26.12.2008 року межі, доти боржниками будуть чинитися перешкоди їм (стягувачам) у користуванні належною їм земельною ділянкою по АДРЕСА_1.

Стягувачі також зазначають, що вони просять роз'яснити рішення суду, оскільки воно є незрозумілим для тих, хто відповідно до закону його має виконувати в примусовому порядку, а саме, Залізничний ВДВС ЛМУЮ.

Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 09 серпня 2016 року (а.с.153-155 т.8) заяву ОСОБА_3, ОСОБА_4 задоволено, роз'яснено рішення Залізничного районного суду м. Львова від 26 грудня 2008 року наступним чином: зобов'язуючи ОСОБА_5, ОСОБА_2, ОСОБА_6, ОСОБА_7 не чинити перешкоди ОСОБА_3, ОСОБА_4 у користуванні належною ОСОБА_3, ОСОБА_4 земельною ділянкою на АДРЕСА_1, судом визначено, що під поняттям не чинити перешкоди слід розуміти обов'язок ОСОБА_5, ОСОБА_2, ОСОБА_6, ОСОБА_7 утриматись від вчинення будь-яких дій, які б перешкоджали вільному користуванні та безперешкодному доступу ОСОБА_3, ОСОБА_4 до належної їм земельної ділянки на АДРЕСА_1, та у випадку наявності будь-яких речей та споруд, які утруднюють чи унеможливлюють користування та доступ ОСОБА_3, ОСОБА_4 до належної їм земельної ділянки на АДРЕСА_1, - вчинити дії щодо їх усунення з належної ОСОБА_3 ОСОБА_4 земельної ділянки на АДРЕСА_1.

Ухвалу суду оскаржила боржник ОСОБА_2, просить її скасувати та постановити нову ухвалу, якою відмовити стягувачам у задоволенні заяви про роз'яснення рішення суду.

Апелянт вважає, що оскаржувана ухвала постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права, при неповно з'ясованих обставинах справи та без урахування судових рішень, якими вже було роз'яснено рішення Залізничного районного суду м. Львова від 26 грудня 2008 року. Крім того, зазначає, що оскаржуваною ухвалою змінено зміст рішення суду, по суті прийнято нове рішення з тих питань, які не були предметом судового розгляду. На думку апелянта, як мотивувальна, так і резолютивна частини рішення Залізничного районного суду м. Львова від 26 грудня 2008 року є чіткими та зрозумілими. Апелянт додатково звертає увагу на те, що на момент ухвалення рішення Залізничним районним судом м. Львова від 26 грудня 2008 року і станом на теперішній час у стягувачів відсутні будь-які правовстановлюючі документи, які підтверджують наявність земельної ділянки по АДРЕСА_1.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_2 в підтримання апеляційної скарги, заперечення ОСОБА_3, ОСОБА_4, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваної ухвали, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.

Частиною першою статті 221 ЦПК України визначено, що якщо рішення є незрозумілим для осіб, які брали участь у справі, або для державного виконавця, суд за їхньою заявою постановляє ухвалу, в якій роз'яснює своє рішення, не змінюючи при цьому його змісту.

Подання заяви про роз'яснення рішення суду допускається, якщо воно ще не виконане або не закінчився строк, протягом якого рішення може бути пред'явлене до примусового виконання.

Пленум Верховного Суду України у п. 21 постанови №14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення в цивільній справі» роз'яснив, що відповідно до статті 221 ЦПК України роз'яснення рішення суду можливе тоді, коли воно не містить недоліків, що можуть бути усунені лише ухваленням додаткового рішення, а є незрозумілим, що ускладнює його реалізацію. Зазначене питання розглядається судом, що ухвалив рішення, і в ухвалі суд викладає більш повно та ясно ті частини рішення, розуміння яких викликає труднощі, не вносячи змін у суть рішення і не торкаючись питань, які не були предметом судового розгляду. Роз'яснення рішення не допускається, якщо воно виконане або закінчився встановлений законом строк, протягом якого рішення може бути пред'явлене до виконання. Якщо фактично порушено питання про зміну рішення або внесення в нього нових даних, у тому числі й роз'яснення мотивів ухваленого рішення, суд ухвалою відмовляє в роз'ясненні рішення.

Задовольняючи заяву стягувачів про роз'яснення рішення Залізничного районного суду м. Львова від 26 грудня 2008 року у вказаній вище частині, суд першої інстанції виходив із того, що у мотивувальній та резолютивній частинах рішення наявна лише констатація обов'язку боржників не чинити стягувачам перешкоди у користуванні земельною ділянкою по АДРЕСА_1, та що рішення на протязі восьми років не виконується.

Однак, всупереч вказаним вище вимогам процесуального закону та роз'ясненням Пленуму Верховного Суду України районний суд належним чином не з'ясував, в чому викликає саме у стягувачів нерозуміння рішення в частині зобов'язання боржників не чинити перешкод стягувачам у користуванні земельною ділянкою, та не перевірив, чи зазначали вони у своїй позовній заяві про те, в який саме спосіб відповідачі (боржники у виконавчому провадженні) зобов'язані усунути їм перешкоди в користуванні земельною ділянкою по АДРЕСА_1, зокрема, чи просили вони суд усунути їм перешкоди в користуванні земельною ділянкою шляхом демонтажу будівель та/або споруд, які знаходились на ній, тощо, і чи вирішував такі питання суд у своєму рішенні, оскільки саме наявністю на земельній ділянці по АДРЕСА_1 самовільної добудови до будинку боржників по АДРЕСА_2 стягувачі обґрунтовують неможливість виконання ухваленого на їхню користь рішення суду від 26.12.2008 року та свою заяву про його роз'яснення, хоча вимога про демонтаж самовільної добудови по АДРЕСА_2 була предметом розгляду в інших справах, в тому числі й за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4 (а.с.48 т.7).

Крім того, поза увагою районного суду залишилась та обставина, що суд (у складі головуючого судді Мельничук О.Я.), який ухвалив 26.12.2008 року рішення, вже роз'яснював своє рішення за заявами стягувачів, боржників та державного виконавця, постановивши про це ухвалу від 23.12.2011 року.

Таким чином, допущені судом першої інстанції порушення процесуального закону призвели до неправильного вирішення питання щодо роз'яснення рішення в даній справі, а тому оскаржувана ухвала суду підлягає скасуванню з передачею цього питання на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 303, 312 ч.1 п.3, 313, 315, 317, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Ухвалу Залізничного районного суду м. Львова від 09 серпня 2016 року скасувати і передати питання про роз'яснення рішення суду на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий: Бойко С.М.

Судді: Копняк С.М.

Крайник Н.П.