АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
провадження №22-ц/796/5137/2017 Головуючий у суді першої інстанції: Цокол Л.І.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 травня 2017 року Колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м.Києва в складі:

Головуючого-судді Поліщук Н.В.

суддів Білич І.М., Болотова Є.В.

за участю секретаря Горбачової І.В.

представника позивача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

представника третьої особи ОСОБА_4

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Києві справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Печерського районного суду м.Києва від 30 січня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_5 до Держави Україна в особі Національного банку України, треті особи - Публічне акціонерне товариство «БРОКБІЗНЕСБАНК», Фонд Гарантування вкладів фізичних осіб про відшкодування шкоди, -

ВСТАНОВИЛА:

В березні 2016 року ОСОБА_5 звернувся до суду з позовом про стягнення з Держави Україна в особі Національного банку України 104 683 977,19 грн. шкоди, завданої внаслідок неправомірної бездіяльності.

Вимоги обґрунтовує тим, що 02 липня 2009 року між ним та ПАТ «БРОКБІЗНЕСБАНК» укладено Договір банківського строкового вкладу «Елітний» (з фізичною особою) №637-07-09-840, відповідно до умов якого ОСОБА_5 здійснено вклад у сумі 3 000 000 доларів США.

28 лютого 2014 року постановою Правління НБУ ПАТ «БРОКБІЗНЕСБАНК» віднесено до категорії неплатоспроможних, на підставі чого рішенням Фонду гарантування вкладів фізичних осіб у банку запроваджено тимчасову адміністрацію. В подальшому, 10 червня 2014 року постановою Правління НБУ №339 від 10 червня 2014 року прийнято рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку. На підставі рішення Фонду гарантування вкладів фізичних осіб №45 від 11 червня 2014 року розпочато ліквідаційну процедуру.

ОСОБА_5 звернувся до банку із заявою про повернення вкладних коштів та нарахованих процентів у розмірі 870999,95 доларів США, проте йому виплачено тільки 200000 грн. гарантованої суми.

Зазначає, що постановою Окружного адміністративного суду м.Києва від 17 березня 2015 року, яка набрала законної сили, визнано протиправною бездіяльність Національного банку України у період з 01 липня 2011 року по 28 лютого 2014 року щодо не вжиття належних заходів забезпечення захисту законних інтересів вкладників і кредиторів щодо безпеки збереження коштів на банківських рахунках ПАТ «Брокбізнесбанк», яка виразилась у порушенні строків: проведення інспекційної планової перевірки ПАТ «Брокбізнесбанк» не рідше одного разу на 36 місяців; надання ПАТ «Брокбізнесбанк» результатів інспекційної перевірки за період з 01 липня 2008 року по 01 серпня 2013 року, встановлених статтею 19 ГК України; повідомлення ПАТ «Брокбізнесбанк» про встановлення рейтингової оцінки за системою САМЕLS за результатами інспекційної перевірки за період з 01 липня 2008 року по 01 серпня 2013 року.

Визнано протиправною бездіяльність Національного банку України в період листопада 2013 року - лютого 2014 року щодо невжиття адекватних, негайних та рішучих дій, неприйняття своєчасно рішення про застосування адекватного заходу впливу до ПАТ «Брокбізнесбанк» на підставі проведеної перевірки та складеного Звіту про інспектування ПАТ «Брокбізнесбанк» за період з 01 липня 2008 року по 01 серпня 2013 року та встановленої рейтингової оцінки САМЕLS, що є порушенням вимог ст.73 Закону України «Про банки та банківську діяльність», п.5 гл.2., п.4 гл.3, п.5 гл.4, п.5 гл.5, п.4 гл.6 Положення про порядок визначення рейтингових оцінок за рейтинговою системою САМЕLS.

Вказує, що встановлені зазначеною постановою обставини вказують, що Національний банк України, як орган державної влади із спеціальним статусом, при здійсненні своїх повноважень допустив бездіяльність, не вжив заходів із забезпечення захисту інтересів вкладників, як наслідок не проінформував про фінансово-економічний стан банку, у зв»язку із чим ОСОБА_5 здійснив грошовий вклад у фінансово-ризикований банк, чого не зробив би при інших обставинах або своєчасно вилучив їх з цього банку.

Рішенням Печерського районного суду м.Києва від 30 січня 2017 року позовні вимоги залишені без задоволення.

Не погодившись з ухваленим рішенням, ОСОБА_5 подано апеляційну скаргу, у якій просить рішення скасувати та ухвалити нове про задоволення позову.

Апеляційну скаргу обґрунтовує доводами позовної заяви та посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Звертає увагу на те, що протиправну бездіяльність Національного банку України встановлено постановою суду.

Посилається на те, що акцептування вимог та віднесення частини зобов»язання, яка не покрита гарантованою сумою, до 4 черги кредиторів, не позбавляє права на відшкодування шкоди.

Вказує на те, що судом першої інстанції не ураховано, що Конституційним Судом України відкрито конституційне провадження щодо відповідності Конституції України Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» і суд зобов»язаний був зупинити провадження у справі.

В судовому засіданні представник позивача доводи апеляційної скарги підтримав.

Представники відповідача та третьої особи проти доводів апеляційної скарги заперечували, посилаючись на законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції.

Інші учасники цивільного процесу в судове засідання не з»явились, про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Відповідно до ст.305 ЦПК України колегія суддів ухвалила розглянути справу за відсутності осіб, що не з»явились в судове засідання.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, що з»явились в судове засідання, розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого по справі рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Відповідно до ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_5 є кредитором ПАТ «БРОКБІЗНЕСБАНК», його вимоги акцептовані та вони не пов»язані із спричиненням шкоди, оскільки ґрунтуються на договорі, відтак суд дійшов висновку про відсутність підстав для твердження, що зобов»язання виникли із відшкодування шкоди. Відхиляючи посилання позивача на обставини, встановлені постановою Окружного адміністративного суду м.Києва від 17 березня 2015 року, суд першої інстанції зазначив, що ця постанова не містить висновків про те, що внаслідок дій або бездіяльності Національного банку України порушено право позивача на отримання коштів за договором банківського вкладу.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції.

Як установлено судом першої інстанції та убачається з матеріалів справи, 02 липня 2009 року між ОСОБА_5 та ПАТ «БРОКБІЗНЕСБАНК» укладено Договір банківського строкового вкладу «Елітний» (з фізичною особою) №637-07-09-840 та додаткові угоди від 30 квітня 2010 року та 19 грудня 2013 року, відповідно до умов якого ОСОБА_5 здійснено вклад у сумі 3 000 000 доларів США на строк по 18 жовтня 2017 року.

Постановою Правління Національного банку України №107 від 28 лютого 2014 року АТ "БРОКБІЗНЕСБАНК" було віднесено до категорії неплатоспроможних.

Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 28 лютого 2014 року прийнято рішення №9 щодо запровадження тимчасової адміністрації та призначення уповноваженої особи Фонду на тимчасову адміністрацію в банку.

Постановою Правління Національного банку України №339 від 10 червня 2014 року відкликано банківську ліцензію ПАТ «БРОКБІЗНЕСБАНК» та прийнято рішення про його ліквідацію.

Рішенням Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб №45 від 11 червня 2014 року розпочато здійснення процедури ліквідації ПАТ «БРОКБІЗНЕСБАНК».

Рішенням Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 02 червня 2016 року №896 продовжено строки здійснення ліквідації банку до 10 червня 2018 року.

Згідно даних Витягу із Переліку (реєстру) вимог кредиторів ПАТ «БРОКБІЗНЕСБАНК», акцептованих уповноваженою особою Фонду №226/14 від 16 жовтня 2014 року, вимоги ОСОБА_5 включений до реєстру кредиторів на суму 47 391 223,81 грн.

Статтею 56 Конституції України проголошене право кожного на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Якщо особа, яка порушила право, одержала у зв'язку з цим доходи, то розмір упущеної вигоди, що має відшкодовуватися особі, право якої порушено, не може бути меншим від доходів, одержаних особою, яка порушила право.

На вимогу особи, якій завдано шкоди, та відповідно до обставин справи майнова шкода може бути відшкодована і в інший спосіб, зокрема, шкода, завдана майну, може відшкодовуватися в натурі (передання речі того ж роду та тієї ж якості, полагодження пошкодженої речі тощо).

Відповідно до ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ст.1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Відповідальність - означає законне зобов'язання фізичної або юридичної особи відшкодувати завдані збитки іншій фізичній або юридичній особі згідно із певними правовими принципами та правилами. Це зобов'язання може бути передбачене в угоді (договірне зобов'язання) або в правовій нормі (недоговірне зобов'язання).

Відповідальність є наслідком вини та означає засноване на законі зобов»язання фізичної або юридичної особи відшкодувати завдані збитки іншій фізичній або юридичній особі згідно із певними правовими принципами та правилами.

В контексті ст.1173 ЦК України визначається відповідальність у зв»язку із бездіяльністю органу державної влади, якщо така бездіяльність мала безпосередній вплив на настання негативних процесів, явищ і наслідків, які можна було б відвернути вжиттям своєчасних дій та/або прийняттям рішень.

Обґрунтовуючи позовні вимоги та доводи апеляційної скарги, позивач посилається на те, що внаслідок протиправної бездіяльності відповідача, яка встановлена постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 17 березня 2015 року), йому завдано шкоди у формі неповернутих грошових коштів (вклад та сума нарахованих відсотків).

Постановою Окружного адміністративного суду м.Києва від 17 березня 2015 року, яка набрала законної сили, визнано протиправною бездіяльність Національного банку України у період з 01 липня 2011 року по 28 лютого 2014 року щодо не вжиття належних заходів забезпечення захисту законних інтересів вкладників і кредиторів щодо безпеки збереження коштів на банківських рахунках ПАТ «Брокбізнесбанк», яка виразилась у порушенні строків: проведення інспекційної планової перевірки ПАТ «Брокбізнесбанк» не рідше одного разу на 36 місяців; надання ПАТ «Брокбізнесбанк» результатів інспекційної перевірки за період з 01 липня 2008 року по 01 серпня 2013 року, встановлених статтею 19 ГК України; повідомлення ПАТ «Брокбізнесбанк» про встановлення рейтингової оцінки за системою САМЕLS за результатами інспекційної перевірки за період з 01 липня 2008 року по 01 серпня 2013 року.

Визнано протиправною бездіяльність Національного банку України в період листопада 2013 року - лютого 2014 року щодо невжиття адекватних, негайних та рішучих дій, неприйняття своєчасно рішення про застосування адекватного заходу впливу до ПАТ «Брокбізнесбанк» на підставі проведеної перевірки та складеного Звіту про інспектування ПАТ «Брокбізнесбанк» за період з 01 липня 2008 року по 01 серпня 2013 року та встановленої рейтингової оцінки САМЕLS, що є порушенням вимог ст.73 Закону України «Про банки та банківську діяльність», п.5 гл.2., п.4 гл.3, п.5 гл.4, п.5 гл.5, п.4 гл.6 Положення про порядок визначення рейтингових оцінок за рейтинговою системою САМЕLS.

Статтею 55 Закону України «Про Національний банк України», у редакції , чинній на час виникнення спірних правовідносин, визначено, що головна мета банківського регулювання і нагляду - безпека та фінансова стабільність банківської системи, захист інтересів вкладників і кредиторів. Національний банк здійснює функції банківського регулювання і нагляду на індивідуальній та консолідованій основі за діяльністю банків та банківських груп у межах та порядку, передбачених законодавством України. Національний банк здійснює постійний нагляд за дотриманням банками, їх підрозділами, афілійованими та спорідненими особами банків на території України та за кордоном, банківськими групами, представництвами та філіями іноземних банків в Україні, а також іншими юридичними та фізичними особами банківського законодавства, нормативно-правових актів Національного банку і економічних нормативів. Національний банк не здійснює перевірок і ревізій фінансово-господарської діяльності осіб, зазначених у цій статті.

Відповідно до статей 67, 71 Закону України «Про банки і банківську діяльність», у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, метою банківського нагляду є стабільність банківської системи та захист інтересів вкладників і кредиторів банку щодо безпеки зберігання коштів клієнтів на банківських рахунках. Національний банк України здійснює банківський нагляд у формі інспекційних перевірок та безвиїзного нагляду.

Кожний банк є об'єктом інспекційної перевірки уповноваженими Національним банком України особами. Перевірка банків здійснюється відповідно до плану, затвердженого Національним банком України. Планова перевірка здійснюється не частіше одного разу на рік.

Відповідно до пункту 1.1 Положення про планування та порядок проведення інспекційних перевірок, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 17 липня 2001 року № 276 (у редакції постанови Правління Національного банку України від 13 жовтня 2011 року № 366) та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 15 серпня 2001 року за № 703/5894, у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, положення про планування та порядок проведення інспекційних перевірок (далі - Положення) регулює процес планування та проведення інспектування службою банківського нагляду та уповноваженими Національним банком України особами банків, філій іноземних банків та інших осіб, які охоплюються наглядовою діяльністю Національного банку.

Пунктом 1.11 вказаного Положення встановлено, що планова перевірка банку/філії іноземного банку проводиться не рідше одного разу на 36 місяців з дня останньої планової інспекційної перевірки.

Згідно з пунктом 1.6 Положення про планування та порядок проведення інспекційних перевірок датою, з якої починається відлік річного строку для визначення початку наступної планової інспекційної перевірки, є дата закінчення попередньої планової інспекційної перевірки, що зазначена в посвідченні на право проведення цієї перевірки. Період інспектування, який вже підлягав перевірці, не включається до періоду наступної перевірки з питань, що були охоплені попередньою перевіркою.

Відповідно до частини 7 статті 19 Господарського кодексу України суб'єкт господарювання має право на одержання інформації про результати інспектування і перевірок його діяльності не пізніш як через тридцять днів після їх закінчення, якщо інше не передбачено законом.

Зважаючи на те, що інспекційна планова перевірка ПАТ «Брокбізнесбанк» проведена уповноваженими особами Національного банку України більше ніж за 5 років (60 місяців), тобто, в контексті вимог пункту 1.6 Положення про планування та порядок проведення інспекційних перевірок, фактично проведена вперше за такий (60 місяців) період, Окружний адміністративний суд м.Києва дійшов висновку про протиправну бездіяльність відповідача щодо порушення строків проведення інспекційної планової перевірки ПАТ «Брокбізнесбанк» не рідше одного разу на 36 місяців.

З огляду на те, що з моменту закінчення перевірки - 15 листопада 2013 року до моменту отримання ПАТ «Брокбізнесбанк» інформації про результати інспектування і перевірки його діяльності - 19 лютого 2014 року, пройшло більше ніж три місяці, що є порушенням вимог частини 7 статті 19 Господарського кодексу України, Окружний адміністративний суд м.Києва дійшов висновку про наявність підстав для визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо порушення строків надання ПАТ «Брокбізнесбанк» результатів перевірки, встановлених статтею 19 Господарського кодексу України.

Окрім того, Окружний адміністративний суд м.Києва встановив порушення Національним банком України встановлених Положенням про порядок визначення рейтингових оцінок за рейтинговою системою CAMELS, що затверджено постановою Правління НБУ від 8 травня 2002 року №171, строків повідомлення ПАТ «Брокбізнесбанк» про встановлений за результатами інспекційної перевірки рейтинг банку, а відтак дійшов висновку про наявність підстав про визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо порушення строків повідомлення банку про встановлення рейтингової оцінки за системою САМЕLS за результатами інспекційної перевірки за період з 01 липня 2008 року по 01 серпня 2013 року.

Проте, Постанова Окружного адміністративного суду м.Києва від 17 березня 2015 року не містить висновків, відповідно до яких було б установлено, що станом на 02 липня 2009 року (дата укладення договору банківського вкладу) ПАТ «БРОКБІЗНЕСБАНК» мав низькі рейтингові оцінки за системою CAMELS і діяльність цієї банківської установи була ризикованою для його клієнтів.

Матеріали справи не містять доказів на підтвердження того, що результатом бездіяльності Національного банку України стали негативні фінансово-економічні наслідки в ПАТ «БРОКБІЗНЕСБАНК» і неможливість повернення коштів кредитору банку. Зазначене дає підстави для висновку про те, що факт того, що об»єктивним наслідком бездіяльності Національного банку України, яка встановлена у вказаній вище Постанові Окружного адміністративного суду м.Києва, є завдання шкоди ОСОБА_5 - є недоведеним.

При цьому, колегія суддів уважає за доцільне зазначити, що стаття 5 Закону України «Про банки і банківську діяльність» прямо передбачає, що Національний банк України за зобов»язаннями банку не відповідає.

Щодо доводів апеляційної скарги про те, що за обізнаності ОСОБА_5 про негативні показники діяльності банку, ним було б прийнято рішення про дострокове повернення вкладу, а також про те, що в послідуючому ОСОБА_5 міг прийняти рішення про вилучення коштів з цього банку за умови належного виконання Національним банком України своїх завдань, колегія суддів зазначає наступне.

За змістом ст.ст. 57, 58 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Відповідно до ч.4 ст.60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Проте, зазначені вище твердження ОСОБА_5 ґрунтуються на його власних припущеннях та за відсутності встановленого факту завдання шкоди внаслідок бездіяльності відповідача не дають підстав для висновку про задоволення позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги в тій частині, що судом першої інстанції не ураховано, що Конституційним Судом України відкрито конституційне провадження щодо відповідності Конституції України Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» і суд зобов»язаний був зупинити провадження у справі, відхиляються колегією суддів з огляду на наступне.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.201 ЦПК України провадження у справі підлягає обов»язковому зупиненню у разі неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного, цивільного, господарського, кримінального чи адміністративного судочинства.

Зупинення провадження у справі - це тимчасове припинення судом вчинення процесуальних дій під час судового розгляду із визначених у законі об»єктивних підстав, які перешкоджають подальшому розгляду справи.

Ураховуючи, що позивачем заявлено вимоги щодо стягнення шкоди внаслідок неправомірної бездіяльності Національного банку України відповідно до ст.ст. 22, 1166, 1173 ЦК України, відсутні підстави уважати, що Конституційним Судом України можуть бути вирішені питання, що стосуються заявлених у цій справі вимог чи умов, від яких залежить можливість її розгляду.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не скасовують та на їх правильність не впливають.

Порушень норм процесуального права, які призвели б до неправильного вирішення справи, колегією суддів не установлено.

Відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Керуючись ст. ст. 218, 303, 307, 308, 314, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Печерського районного суду м.Києва від 30 січня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий-суддя Н.В. Поліщук

Судді І.М. Білич

Є.В.Болотов