Справа № 569/4690/17
06 вересня 2017 року
Рiвненський мiський суд Рівненської області в особi суддi ОСОБА_1,
з участю: секретаря судового засідання Ющук О.С.,
розглянувши у відкритому судовому засiданнi в мiстi Рiвному
справу за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про припинення права спільної часткової власності, -
ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 звернулися до Рівненського міського суду з позовом до ОСОБА_5 про припинення права спільної часткової власності, в якому просять суд припинити право спільної часткової власності ОСОБА_5 на 1/4 частину квартири АДРЕСА_1, що належить йому на підставі договору купівлі-продажу від 05 лютого 1997 року з виплатою грошової компенсації та визнати право власності на цю частину квартири за ОСОБА_3 і ОСОБА_4
Позивачі ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 подали суду письмові заяви, в яких позовні вимоги підтримали і просять суд розгляд справи проводити без їх участі.
Представник позивачів адвокат ОСОБА_6 подала суду письмову заяву, в якій позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просить суд справу розглянути за її відсутності. У разі неявки в судове засідання відповідача, не заперечує проти заочного розгляду справи.
Відповідач ОСОБА_5 в судове засідання не зявився, про час і місце судового засідання повідомлявся належним чином. Заперечення проти позову не подав, про причини неявки суд не повідомив.
Дослiдивши письмовi докази по справi, суд прийшов до висновку, що позов пiдлягає задоволенню повнiстю, оскільки позовні вимоги є обґрунтованими та доведеними.
Судом встановлено, що на підставі договору купівлі-продажу від 05 лютого 1997 року та рішення Рівненського міського суду від 13 грудня 2006 року (справа № 2-6877/06) позивачам ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 та відповідачу ОСОБА_5 на праві спільної часткової власності, а саме, по 1/4 частині кожному, належить квартира АДРЕСА_1. Вказана квартира є трикімнатною, загальною площею 58,0 кв.м., жилою площею 41,5 кв.м., та розміщена на другому поверсі пятиповерхового будинку.
В обґрунтування позовних вимог позивачі посилаються на те, що їх неприязнені стосунки з відповідачем унеможливлюють спільне користування квартирою, яка є неподільною річчю і частка відповідача у якій є незначною. Крім іншого, зазначають, що відповідач тривалий час у квартирі не проживає і жодних витрат по утриманню квартири не несе.
Як передбачено частинами першою та другою статті 364 ЦК України, співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання.
У відповідності до розяснень, наведених у пункті 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» від 04 жовтня 1991 року № 7, що при вирішенні справ про виділ в натурі часток жилого будинку, що є спільною частковою власністю, судам належить мати на увазі, що це можливо, якщо кожній із сторін може бути виділено відокремлену частину будинку з самостійним виходом (квартиру). Виділ також може мати місце при наявності технічної можливості переобладнати приміщення в ізольовані квартири.
Якщо виділ частки будинку в натурі неможливий, суд вправі за заявленим про це позовом встановити порядок користування відособленими приміщеннями (квартирами, кімнатами) такого будинку. У цьому разі окремі підсобні приміщення (кухня, коридор тощо) можуть бути залишені в загальному користуванні учасників спільної часткової власності. Порядок користування жилим будинком може бути встановлено також і між учасниками спільної сумісної власності.
При неможливості виділу частки будинку в натурі або встановлення порядку користування ним, власнику, що виділяється, за його згодою присуджується грошова компенсація. Розмір грошової компенсації визначається за угодою сторін, а при відсутності такої угоди - судом по дійсній вартості будинку на час розгляду справи.
Під дійсною вартістю будинку розуміється грошова сума, за яку він може бути проданий в даному населеному пункті чи місцевості. Для її визначення при необхідності призначається експертиза.
В окремих випадках суд може, враховуючи конкретні обставини справи, і при відсутності згоди власника, що виділяється, зобов'язати решту учасників спільної власності сплатити йому грошову компенсацію за належну частку з обов'язковим наведенням відповідних мотивів. Зокрема, це може мати місце, якщо частка у спільній власності на будинок є незначною й не може бути виділена в натурі чи за особливими обставинами сумісне користування ним неможливе, а власник в будинку не проживає і забезпечений іншою жилою площею.
Відповідно до вимог статті 365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.
Судом встановлено, що порівняно з часткою позивачів (3/4) частка відповідача у квартирі є незначною (1/4), сама квартира, яка розташована на другому поверсі, є неподільною річчю, а спільне володіння і користування квартирою позивачами і відповідачем є неможливим.
Як слідує з акту про не проживання особи за місцем реєстрації від 21 червня 2017 року, складеним мешканцями будинку № 20 по вулиці Набережній в місті Рівне ОСОБА_7 (кв.1), ОСОБА_8 (кв.21), ОСОБА_9 (кв.29), ОСОБА_10 (кв.13) та ОСОБА_11 (кв.3), відповідач ОСОБА_5 за адресою АДРЕСА_2, тобто у належній йому на праві спільної часткової власності квартирі, не проживає протягом останніх десяти років.
Дійсність зазначеного акту сумнівів у суду щодо його обєктивності та правдивості не викликає, оскільки особи, які його склали, є сусідами позивача, яким достовірно може бути відомо про осіб, які проживають у спірній квартирі, а тому цей акт приймається судом як доказ.
Вказана у акті від 21 червня 2017 року обставина, а саме тривале не проживання відповідача у квартирі, на переконання суду, підтверджує те, що припинення права спільної часткової власності відповідача на частину квартири не завдасть істотної шкоди його інтересам.
Враховуючи викладене, кеpуючись ст.ст.3,10,11,60,209,212,214,215,218, 223, 224,225,226,233,292,294 ЦПК України, суд, -
Позов ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 задовольнити повністю.
Припинити право спільної часткової власності ОСОБА_5 на 1/4 частину квартири АДРЕСА_1, що належить йому на підставі договору купівлі-продажу від 05 лютого 1997 року.
Визнати за ОСОБА_3 та ОСОБА_4 право власності на 1/4 частину квартири АДРЕСА_1, яка належала ОСОБА_5.
Стягнути з ОСОБА_5 в доход держави судові витрати в сумі 985 (девятсот вісімдесят пять) гривень 25 копійок, що складаються з судового збору.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до апеляцiйного суду Рівненської області через Рiвненський мiський суд. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя: Куцоконь Ю.П.