РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 березня 2017 року Київський районний суд м.Харкова у складі:

головуючої судді Бородіної Н.М.,

за участю секретаря Вітковської О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного нотаріуса Київського нотаріального округу ОСОБА_2, 3-я особа ТОВ «Кей-Колект» про визнання протиправним та скасування рішення , скасування запису, -

встановив:

Позивач, ОСОБА_1, звернувся у суд із позовом до відповідача, Приватного нотаріуса Київського нотаріального округу ОСОБА_2, 3-я особа ТОВ «Кей-Колект», в якому просить суд:

визнати протиправним та скасувати рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_2 від 02.02.2016 N28037062 про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно - квартиру 36 по вул. Гв.Широнінців, б. 88 в м.Харкові - за товариством з обмеженою відповідальністю "Кей-Колект";

надати дозвіл та уповноважити будь-якого нотаріуса (державного реєстратора) на території України, скасувати в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис реєстрацію з-а ТОВ «Кей-Колект» право власності квартиру 36 по вул. Гв.Широнінців, б. 88 в м.Харкові, що здійснена приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_2 від 02.02.2016р.

Відповідач приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу ОСОБА_2., у поданих запереченнях просила в задоволені позову відмовити, зазначаючи, що її дії при реєстрації права власності за ТОВ «Кей-Колект» на іпотечне майно відповідають вимогам діючого законодавства.

3-я особа ТОВ «Кей-Колект», у судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечувала зазначаючи, що дії нотаріуса відповідають вимогам діючого законодавства та умовам договору іпотеки.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, з наступних підстав.

02.04.2008 між акціонерним комерційним інноваційним банком "Укрсиббанк" (правонаступником якого згідно із статутом є ПАТ "Укрсиббанк" ) та ОСОБА_1, в забезпечення виконання зобовязань за споживчим кредитним договором , укладеного між АКІБ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_3 №0 від 02.04.2008р., укладено договір іпотеки, предметом якого є квартира 36 по вул. Гв.Широнінців, б. 88 в м.Харкові, загальною площею 64,2 кв.м.. Договір іпотеки посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_4

За умовами договору факторингу №4 від 11.06.2012 та договору відступлення прав із додатком N 1 до нього, ПАТ "УкрСиббанк" передало, а ТОВ "Кей-Колект" право вимоги за договором іпотеки від 02.04.2008р., укладеного із позивачем.

01.07.2014 ТОВ "Кей-Колект" направило позичальнику ОСОБА_3 повідомлення про намір звернути стягнення на предмет іпотеки, яким поінформувало про свій намір набути право власності на предмет іпотеки або звернути стягнення на заставлене майно шляхом його продажу від власного імені, а також запропонувало погасити основну заборгованість за кредитним договором протягом 30-ти днів з моменту отримання повідомлення.

28.01.2016 представник ТОВ "Кей-Колект" звернувся до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_2 із заявою про проведення державної реєстрації прав та їх обтяжень (щодо права власності) на нерухоме майно квартиру 36 по вул. Гв.Широнінців, б. 88 в м.Харкові, надавши відповідні документи, в тому числі звіт про оцінку іпотечного майна.

02.02.2016 державним реєстратором прав на нерухоме майно приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_2 прийнято рішення N 28037062 про проведення державної реєстрації права власності на квартиру 36 по вул. Гв.Широнінців, б. 88 в м.Харкові, за ТОВ "Кей-Колект".

На підставі зазначеного рішення державний реєстратор ПН Київського міського нотаріального округу ОСОБА_2М внесла відповідний запис до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Згідно з ч. 1 і ч. 3 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Відповідно до ч. 1 ст. 36 Закону України «Про іпотеку» зазначено, що сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання у порядку, встановленому статтею 37 цього Закону; право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 цього Закону (ч. 3 ст. 36 Закону України «Про іпотеку»).

В силу ч. 1 ст. 37 Закону України «Про іпотеку іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання.

Розділом 5. договору іпотеки від 02 квітня 2008 року, укладеного між АКІБ «УкрСиббанк» і ОСОБА_1, передбачено, що сторони досягли згоди про можливість звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання (п. 5.1.) Позасудове врегулювання здійснюється одним з наступних способів звернення стягнення на предмет іпотеки (п. 5.2.): п. 5.2.1. передача іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання на підставі окремого договору про задоволення вимог іпотекодержателя у порядку, встановленому Законом України «Про іпотеку»; п.5.2.2. отримання іпотекодержателем права продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу від імені іпотекодавця на підставі окремого договору про задоволення вимог іпотекодержателя у порядку, встановленому Законом України «Про іпотеку». Позасудове врегулювання може бути застосовано сторонами в будь-який момент звернення стягнення на предмет іпотеки, але в будь-якому разі лише до моменту набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки (п. 5.3.)

Таким чином, за положеннями ч.1 ст. 36 Закону та п. 5.2.2. договору позасудове врегулювання стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності за іпотекодержателем відбувається шляхом укладання окремого договору.

Як вбачається з матеріалів справи, окремий договір про задоволення вимог іпотекодержателя, сторонами не укладався.

Виходячи з положень ст.37 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» рішення про державну реєстрацію прав підлягає скасуванню в разі порушень закону при його прийнятті .

Тому враховуючи положення ст. 37 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», а також зважаючи на те, що окремий договір не укладено, суд дійшов висновку про необхідність скасування рішення державного реєстратора від 02.02.2016р. N 28037062 про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно за іпотекодержателем.

Обраний позивачем спосіб захисту визнання протиправним рішення, законодавством не передбачений.

7 червня 2014 року набув чинності ОСОБА_5 України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», згідно з пунктом 1 якого не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку.

Поняття «мораторій» у цивільному законодавстві визначається як відстрочення виконання зобов'язання (пункт 2 частини першої статті 263 ЦК України).

Отже, мораторій є відстроченням виконання зобов'язання, а не звільненням від його виконання. Тому установлений Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» мораторій не передбачає втрати кредитором права на звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) в разі невиконання боржником зобов'язань за договором, а лише тимчасово забороняє примусово стягувати його (відчужувати без згоди власника).

Згідно з пунктом 4 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» протягом дії цього Закону інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм.

ОСОБА_5 не зупиняє дії нормативно-правових актів, що регулюють забезпечення зобов'язань, проте є правовою підставою, що не дає змоги органам і посадовим особам, які здійснюють примусове виконання рішень про звернення стягнення на предмет іпотеки та провадять конкретні виконавчі дії, вживати заходи, спрямовані на примусове виконання таких рішень стосовно окремої категорії боржників чи іпотекодавців, які підпадають під дію положень цього Закону на період його чинності.

Наведену правову позицію відображено у постанові Верховного Суду України від 11.11.2015 по справі № 6-9цс15, врахування якої при здійсненні правосуддя є обов`язковим .

В даному випадку відбулося звернення стягнення заборгованості на предмет іпотеки, шляхом визнання права ласності на нього, без згоди його власника.

Іпотечна квартира підпадає під дію Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», оскільки виступає предметом іпотеки за споживчим кредитом в іноземній валюті, використовується як місце постійного проживання майнового поручителя; загальна площа не перевищує 140 кв. метрів.

При здійсненні державної реєстрації права власності на спірну квартиру за ТОВ «Кей-Колект» відповідач наведену обставину не врахував, що призвело до вчинення реєстраційних дій з порушенням Закону .

Посилання позивача на неможливість прийняття відповідачем рішення про реєстрацію права власності на квартиру, оскільки в ній проживають малолітні діти, судом не приймається, оскільки відсутні докази в підтвердження даної обставини.

Також судом не приймається посилання позивача на законодавство , яке не діяло на час вчинення оскаржуваного рішення, враховуючи положення ст. 5 ЦК України.

Вимоги позивача, щодо надання дозволу та уповноважити будь-якого нотаріуса (державного реєстратора) на території України, скасувати в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис реєстрацію за ТОВ «Кей-Колект» право власності квартиру 36 по вул. Гв.Широнінців, б. 88 в м.Харкові, задоволенню не підлягають, оскільки суд може вирішити питання про права та обовязки лише сторін у справі, а не будь-якої особи. Більш того, скасування рішення про державну реєстрацію є за положенням ч.7 ст. 37 ЗУ Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» стадією виконання.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 212 - 215 ЦПК України, суд -

вирішив :

Позовні вимоги задовольнити частково.

Скасувати рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_2 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 02.02.2016р. індексний №28037062, про державну реєстрацію права власності на квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , за Товариством з обмеженою відповідальністю "Кей-Колект".

В решті позову відмовити.

Стягнути з приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_2 користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 558 грн. 20 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом

десяти днів з дня його проголошення, через суд першої інстанції. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строків для подачі апеляційної скарги.

Суддя Бородіна Н.М.