Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 січня 2017 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Ізмайлової Т.Л., Кадєтової О.В., Карпенко С.О.
розглянувши у попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Євролізинг Україна» про захист прав споживача, визнання недійсним договору фінансового лізингу та стягнення коштів, за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Євролізинг Україна», в інтересах якого діє Перков Георгій Олександрович, на рішення Новокаховського міського суду Херсонської області від 30 березня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Херсонської області від 12 липня 2016 року, -

вс т а н о в и л а:

У липні 2015 року ОСОБА_4 звернувся з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Євролізинг Україна» (далі - ТОВ «Євролізинг Україна») про захист прав споживача, визнання недійсним договору фінансового лізингу від 19 червня 2015 року, застосування правових наслідків вчинення правочину під впливом обману та стягнення із відповідача коштів у сумі 36 080 грн, судового збору та витрат на правову допомогу в сумі 5 000 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначав, що 19 червня 2015 року мав намір придбати за договором купівлі продажу мінітрактор «Foton FТ-244», для чого звернувся до офісу відповідача та був готовий сплатити всю суму вартості трактора відразу. Однак, до часу підписання договору представником товариства наданий платіжний документ на суму 18 040 грн та зазначено, що повну суму слід сплатити в день отримання техніки, у зв'язку із чим запропоновано укласти договір фінансового лізину, з текстом якого він ознайомився вже після підписання. При укладанні цього договору відповідач ввів його в оману, як щодо предмета договору, так і відносно вартості предмета лізингу, оскільки ціна транспортного засобу вказана у договорі 6 938,46 євро, еквівалентних 180 400 грн, що значно вище фактичної ціни цього транспортного засобу.

Рішенням Новокаховського міського суду Херсонської області від 30 березня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного судуХерсонської області від 12 липня 2016 року, позов ОСОБА_4 задоволено частково.

Визнано недійсним договір фінансового лізингу від 19 червня 2015 року, укладений між ТОВ «Євролізинг Україна» та ОСОБА_4

Стягнуто із ТОВ «Євролізинг Україна» на користь ОСОБА_4 18 040 грн та 360,81 грн судового збору, а всього 18 400,81 грн.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

У касаційній скарзі ТОВ «Євролізинг Україна», посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VІІІ «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2ст. 324 ЦПК Українипідставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Як вбачається із матеріалів справи, 19 червня 2015 року між сторонами укладено договір фінансового лізингу №002495 з додатками.

Згідно з укладеним між сторонами договором фінансового лізингу, лізингодавець зобов'язався придбати та передати на умовах фінансового лізингу в користування майно (предмет лізингу), яким є міні трактор «Foton FT 244», вартістю 6 938,46 євро, еквівалентних 180 400 грн з ПДВ, а лізингоодержувач зобов'язався прийняти предмет лізингу та сплачувати передбачені договором платежі (пункти 1.1, 3.3.1 договору).

Згідно пунктів 4.1 та 9.1, 9.2 договору, автомобіль передається у користування позивача не пізніше 120 робочих днів з моменту сплати ним на рахунок товариства: авансового платежу в розмірі 50 % вартості предмета лізингу, комісії за організацію і оформлення даного договору в розмірі 10 % вартості предмета лізингу та комісії за передачу трактора в розмірі 3 % від вартості предмета лізингу (додаток №1 договору).

Складові лізингового платежу встановлені згідно п.10.1 та 10.2 договору у додатках (додаток №3). Кожний лізинговий платіж включає 23% річних від залишку обсягу фінансування (винагорода лізингодавця за отримане у лізинг майно), частину суми, яка відшкодовує частину вартості предмета лізингу, та 7% комісії за супроводження договору.

За невиконання своїх зобов'язань за договором фінансового лізингу, лізингодавець не несе відповідальності, а, навпаки, отримує вигоду - штраф у розмірі 40 % від розміру авансового платежу та всю суму сплаченого адміністративного платежу (пункти 3.2.7, 12.1 договору).

Згідно з п.1.4 укладеного між сторонами договору, лізингодавець не відповідає перед лізингоодержувачем за невиконання будь-якого зобов'язання щодо якості, комплектності, справності предмета лізингу, його заміни, введення в експлуатацію, усунення несправностей протягом гарантійного строку, своєчасного та повного задоволення гарантійних вимог, монтажу тощо. За вищенаведеними зобов'язаннями відповідає продавець.

За приписом ч. 1 ст. 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Відповідно до частин першої, другої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Визначення поняття «несправедливі умови договору» закріплено в частині другій статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів». Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживачу.

Аналізуючи норму статті 18 цього Закону, можна дійти висновку, що умови договору кваліфікуються як несправедливі, якщо вони, по-перше, порушують принцип добросовісності (пункт 6 частини першої статті 3, частина третя статті 509 ЦК України); по-друге, призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін; по-третє, завдають шкоди споживачеві.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції, з висновком якого погодився і апеляційний суд, визначившись належним чином з характером спірних правовідносин, дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, встановивши фактичні обставини справи, що мають суттєве значення для її вирішення, дійшов до обґрунтованого висновку про те, що умови оспорюваного договору порушують принцип добросовісності, призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків на шкоду споживачу, а тому є несправедливими, згідно з вимогами ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів».

Доводи касаційної скарги на правильність висновків судів не впливають та їх не спростовують.

Колегією суддів встановлено та вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані рішення судів першої та апеляційної інстанцій ухвалені з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

За таких обставин, правові підстави для скасування оскаржуваних рішень відсутні.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,-

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Євролізинг Україна», в інтересах якого діє Перков Георгій Олександрович, відхилити.

Рішення Новокаховського міського суду Херсонської області від 30 березня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Херсонської області від 12 липня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Т.Л. Ізмайлова
О.В. Кадєтова
С.О. Карпенко