Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
№ 22-ц/778/686/17 Головуючий у 1 інстанції: Черткова Н.І.
Є.У.№ 310/3544/16-ц Суддя-доповідач: Крилова О.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 лютого 2017 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого: Крилової О.В.

суддів: Бєлки В.Ю.

Трофимової Д.А.

при секретарі: Семенчук О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Бердянський завод підйомно-транспортного обладнання» на рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 11 листопада 2016 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Бердянський завод підйомно-транспортного обладнання» про стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку після звільнення,

ВСТАНОВИЛА:

У травні 2016 року ОСОБА_3 звернувся до суду із вищевказаним позовом, в обґрунтування якого зазначав, що 14.12.2015 року він був звільнений з посади юрисконсульта ПАТ «Бердянський завод підйомно-транспортного обладнання» за власним бажанням у зв'язку з невиконанням власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю, умови колективного чи трудового договору. При звільненні з підприємства з позивачем безпідставно не був проведений розрахунок належних йому на час звільнення коштів та на його вимогу не надана довідка про нараховані та належні суми.

Тільки 23 серпня 2016 року відповідачем була повністю погашена перед ним заборгованість по заробітній платі.

Оскільки, з дня звільнення позивача відповідач не сплатив заробітну плату, то підприємство повинно сплатити йому середній заробіток за час затримки розрахунку по день фактичного розрахунку.

Також вказав, що середньоденна заробітна плата за два повних останніх місяці роботи становить 109,21 грн., тому за період з 15.12.2015 року по 23.08.2016 року відповідач повинен сплатити йому кошті у розмірі 18784,12 грн.

Посилаючись на зазначені обставини, просив суд, стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки розрахунку в розмірі 18784,12 грн. та судові витрати.

Рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 11 листопада 2016 року позов задоволено.

Стягнуто з ПАТ «Бердянський завод підйомно-транспортного обладнання» на користь ОСОБА_3 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 15 грудня 2015 року по 23 серпня 2016 року у розмірі 18784,12 грн.

Стягнуто з ПАТ «Бердянський завод підйомно-транспортного обладнання» на користь ОСОБА_3 судовий збір у розмірі 551,20 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду ПАТ «Бердянський завод підйомно-транспортного обладнання» подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати в та ухвалити нове, яким в задоволенні позовних вимог відмовити.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Стаття 308 ЦПК передбачає підстави для відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін. За її змістом Апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що позивач був звільнений з підприємства відповідача, але не отримав своєчасно розрахунок при звільненні.

Так, як встановив суд, позивач працював у відповідача на посаді юрисконсульта до 14.12.2015 року.

З часу звільнення до 23.08.2016 року він не отримав розрахунок, що тягне за собою застосування наслідків, передбачених ст. 117 КЗпП.

Частиною 1 ст. 116 КЗпП України передбачено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Відповідно до ст. 117 КЗпП України у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Відповідно до п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці" установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому свої вини.

Безпідставними є посилання в апеляційній скарзі на те, що до невиплати розрахунку та заробітної плати працівникам, призвело неналежне керування підприємством попереднім керівником. Адже відповідальність за недотримання строків розрахунку покладена за ст. 117 КЗпП на підприємство, а не особисто на керівника.

Посилання в апеляційній скарзі на пропуск позивачем тримісячного строку для звернення з позовом, є безпідставними, позаяк позивач звернувся до суду ще до отримання остаточного розрахунку у травні 2016 року.

Конституційний Суд України в рішенні від 22 лютого 2012 року № 4-рп/2012 щодо офіційного тлумачення положень ст. 233 КЗпП України у взаємозв'язку з положеннями статей 117, 237-1 цього Кодексу роз'яснив, що за статтею 47 Кодексу роботодавець зобов'язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в ст. 116 Кодексу, а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про проведення розрахунку.

Аналіз наведених норм матеріального права з урахуванням висновків, що викладені в рішенні Конституційного Суду України від 22 лютого 2012 року № 4-рп/2012, дає підстави вважати, що невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а отже, працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку.

Непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

З огляду на викладене, судова колегія не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваного судового рішення.

Керуючись ст. ст. 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Бердянський завод підйомно-транспортного обладнання» - відхилити.

Рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 11 листопада 2016 року у цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня проголошення.

Головуючий:

Судді: