Справа № 462/6881/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 лютого 2017 року Залізничний районний суд м.Львова у складі:

головуючого судді Колодяжного С.Ю.

з участю секретаря Обертас Н.М.

позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду у м.Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини та дружини, з якою проживає дитина,

встановив:

ОСОБА_1 звернулася з позовом в суд, в якому просить стягувати з відповідача, з яким перебуває у шлюбі, аліменти на утримання доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, у твердій грошовій сумі в розмірі 1500 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття та аліменти на її утримання в розмірі 1500 грн. щомісячно до досягнення дитиною трирічного віку. Свої позовні вимоги мотивує тим, що шлюб між нею і відповідачем не розірвано, однак вони проживають окремо, чоловік кошти на утримання доньки надає в недостатньому розмірі, витрати на забезпечення доньки вона несе самостійно, а дитина вимагає матеріальних витрат на продукти харчування, вітаміни, лікування, при потребі застосування медикаментів. Крім цього, зазначила, що до декретної відпустки вона працювала касиром в медичному центрі «Інтерсоно», відповідно була матеріально забезпечена, але, перебуваючи в декреті, змушена здійснювати постійний належний догляд за дитиною спільною дитиною та сином ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, якого виховує як одинока матір, тому вважає, що вважає, що відповідач повинен надавати їй матеріальне утримання. Відповідач є працездатним, хоча офіційно не працевлаштований, проте систематично з метою заробітку їздить за кордон, а відтак має дохід, тому він взмозі сплачувати аліменти у заявлених розмірах.

В судовому засіданні позивач позов підтримала, покликаючись на мотиви такого, який просить задовольнити. Додатково пояснила, що проживає з батьками, донькою та старшим сином, чоловік з січня 2016 року проживає окремо від сімї, з травня 2016 року по грудень 2016 року надавав їй по 500 грн. на утримання доньки, купував постіль, одяг.

Відповідач в судовому засіданні позов визнав частково, зазначивши, що він не заперечує сплачувати аліменти на утримання доньки ОСОБА_3 в розмірі 600 грн. щомісячно, а проти надання утримання дружині заперечив, оскільки вважає, що його важкий матеріальний стан не дозволяє надавати матеріальну допомогу на утримання дружини, а вона сама є працездатною. При цьому зазначив, що він офіційно не працевлаштований і більше 6 місяців не виїжджає за кордон на заробітки. Квартиру в смт.Луків Турійського району Волинської області він в найм не здає, як стверджує позивач, а проживає в ній сам. Його стан здоровя незадовільний, він має ряд хронічних захворювань, періодично проходить лікування, на що потрібні кошти. Також він ззмушений допомагати матері, яка є інвалідом ІІІ групи. Відмітив, що часто дає гроші дружині на утримання доньки, по можливості купує продукти, спроможний сплачувати аліменти на утримання у вказаному розмірі щомісячно, оскільки це відповідатиме його матеріальному стану і з огляду на те, що утримувати дітей зобовязані обоє батьків.

Заслухавши пояснення сторін та дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 01.09.2015 року і від спільного подружнього життя мають малолітню доньку ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, котра проживає разом з матірю, а батько проживає окремо від сімї з січня 2016 року.

Також встановлено, що позивач працює касиром в медичному центрі «Інтерсоно», на даний час перебуває в декретній відпустці, отримує державну допомогу при народженні дитини і до досягнення дитиною трьох річного віку, інших доходів не має, а відповідач ОСОБА_2 є працездатним, інвалідом не визнаний, офіційно не працевлаштований, на обліку безробітних в центрі зайнятості не перебуває.

На підтвердження доводів позивача про великий розмір доходу позивача нею не надано в порядку ст.ст.10, 60 ЦПК України належних і допустимих доказів, а доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Як встановлено, позивач проживає в одній квартирі зі своїми батьками, має на утриманні також малолітнього сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.6), який проживає разом з матірю і вона утримує його як одинока мати.

Відповідач забезпечений житлом, проживає сам в квартирі на вул.Незалежності 14/4 в смт.Луків Турійського району Волинської області, має ряд хронічних захворювань, у звязку з чим проходить лікування. Крім цього, його матір інвалід ІІІ групи, проте жодних належних і обєктивних доказів на підтвердження його доводів, що він матеріально допомагає матері суду на виконання вимог ст.ст. 10, 60 ЦПК України не надано.

Згідно консультації педіатра в доньки сторін ОСОБА_3 встановлено дисбактеріоз кишківника ІІ ст. і пелюшковий дерматит, у звязку з чим рекомендовано раціональне вигодовування і часті гігієнічні процедури (а.с. 11).

Як встановлено, між сторонами існують суперечки з приводу утримання та матеріального забезпечення їхньої дитини та дружини відповідача.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 p., яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 p. та набула чинності для України 27 вересня 1991 p., держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно ч.2 ст.150 СК України батьки зобов'язані піклуватись про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

За умовами ч.ч. 1, 2 ст.155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Відповідно до вимог ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

У відповідності до ч.ч.1, 2 ст.183 СК України, частказаробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі, однак за умови, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення (ч.1 ст.184 СК України).

Згідно зі ст.ст. 181, 182 СК України за відсутності домовленості між батьками про спосіб виконання ними обов'язку утримувати дитину розмір аліментів визначається судом з урахуванням стану здоров'я та матеріального становища дитини, стану здоров'я та матеріального становища платника аліментів, наявності у платника аліментів інших дітей, непрацездатного чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інших обставин, що мають істотне значення.

За змістом зазначених норм права будь-які витрати на утримання дітей мають визначатись за домовленістю між батьками або за рішенням суду.

При цьому слід враховувати, що у разі спору суд має визначати не лише сам факт стягнення витрат, а також їх розмір.

Отже, спір щодо витрат на утримання дитини може містити незгоду між батьками, як щодо самого факту сплати аліментів, так і щодо розміру аліментів, які сплачуються добровільно.

Факт відсутності у батька або матері можливості надавати дитині відповідного розміру утримання не фігурує в переліку обставин, які враховуються судом при визначенні розмірів аліментів. Ця обставина не звільняє батьків від обов'язку по утриманню дитини.

Як достовірно встановлено судом, відповідач не працевлаштований, проте працездатний, а тому, за наведених обставин, суд дійшов висновку про стягнення з відповідача аліментів в твердій грошовій формі.

Виходячи з наведеного, керуючись принципом розумності і справедливості, суд вважає, що з відповідача слід стягувати аліменти на утримання доньки ОСОБА_3 у твердій грошовій формі в розмірі 750 грн. щомісячно до її повноліття, оскільки такий розмір аліментів, на переконання суду, є обєктивнимз огляду на вимоги закону щодо прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та обов'язку обох батьків її утримувати, відповідатиме реальним потребам дитини, а також матеріальному становищу сторін у справі.

Відповідно до ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом 28.12.2016 року.

Щодо стягнення із відповідача аліментів на утримання дружини, з якою проживає дитина, то позов в цій частині підлягає задоволенню частково з огляду на наступне.

За положеннями ч.ч. 2, 4 ст. 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання має дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу.

Тобто чинне законодавство надає дружині, з якою проживає дитина, право на її утримання від чоловіка.

Можливість ОСОБА_2 надавати дружині матеріальну допомогу підтверджено матеріалами справи. Отримання позивачем виплат по державній допомозі при народженні дитини і до досягненні дитиною трьохрічного віку не може бути підставою для відмови в задоволенні позову про стягнення аліментів на утримання дружини.

Отже, відповідач спроможний і зобовязаний надавати матеріальну допомогу позивачу - дружині, з якою проживає дитина.

Проте, визначений позивачем розмір аліментів на її утримання є безпідставним і невиправданим, оскільки суд дійшов висновку про стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини та враховуючи те, що загальний розмір стягнутих аліментів за загальним правилом не може перевищувати 50% від доходів відповідача.

З урахуванням викладеного, суд вважає за можливе стягнути із ОСОБА_2 на утримання позивача ОСОБА_1 750 грн. щомісячно, починаючи з 28.12.2016 року до досягнення донькою ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, трирічного віку.

Відповідно до ч.3 ст.88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави, а тому із ОСОБА_2 слід стягнути 551,20 грн. судового збору в дохід держави, від сплати якого при подачі позовної заяви позивач була звільнена.

У відповідності до ст.367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за одинмісяць.

Керуючись ст.ст. 84, 180-183, 191 Сімейного кодексу України, ст.ст. 10, 11, 60, 88, 209, 212-215, 367 ЦПК України, суд -

вирішив:

Позов задовольнити частково.

Стягувати із ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, зареєстрованого і проживаючого на ІНФОРМАЦІЯ_4, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_5, аліменти на утримання доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 750 грн. щомісячно, починаючи з 28.12.2016 року до досягнення дитиною повноліття.

Стягувати із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дружини, з якою проживає дитина, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 750 грн. щомісячно, починаючи з 28.12.2016 року до досягнення цією дитиною трирічного віку.

В решті позову відмовити.

Стягнути із ОСОБА_2 551,20 грн. судового збору в дохід держави.

Рішення суду в частині стягнення аліментів у межах сум платежів за один місяць допустити до негайного виконання.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області через Залізничний районний суд м. Львова шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя: (підпис)

З оригіналом згідно.

Суддя: Колодяжний С.Ю.