Справа № 191/2475/16-ц
Провадження № 2/191/106/17
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 березня 2017 року м. Синельникове

Синельниківський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Бондаренко Г.В.

за участю секретаря Силкіної О.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Синельникове цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання заповіту недійсним

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом посилаючись на те, що 25 березня 2006 року ОСОБА_3 на випадок своєї смерті призначила позивача, ОСОБА_1, спадкоємцем на земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розміром 5.150 га і 5.230 га, згідно державних актів серія ЯА № 175704 від 14.03.2006 року та серія ЯА № 175711 від 24.02.2006 року, виданих на підставі свідоцтв про право на спадщину за законом від 19.01.2006 року, зареєстрованих в реєстрі № 63 та № 64, що підтверджується заповітом від 25.03.2006 року, зареєстрованим в реєстрі за № 260 і посвідченим приватним нотаріусом Синельниківського районного нотаріального округу ОСОБА_4

14 вересня 2015 року ОСОБА_3 померла. Після її смерті позивач звернувся до Другої синельниківської державної нотаріальної контори із заявою про видачу йому свідоцтв про право на спадщину за заповітом на вищевказані земельні ділянки, але державним нотаріусом ОСОБА_5 було відмовлено у видачі свідоцтв в звязку з тим, що після померлої 14.09.2015 року ОСОБА_3, є інший спадкоємець за заповітом.

Як стало відомо позивачу- 14 березня 2012 року ОСОБА_3 на випадок своєї смерті заповідала усе своє майно ОСОБА_2 (заповіт від 14.03.2012 року посвідчений приватним нотаріусом Синельниківського районного нотаріального округу Дніпропетровської області ОСОБА_6 і зареєстрований в реєстрі за № 206).

Вважає заповіт від 14.03.2012 року недійсним з наступних підстав:

В останні роки, а саме з 2010 року ОСОБА_3 стала тяжко хворіти і знаходилася на обліку у лікарів з діагнозом: ішемічна хвороба серця, кардіосклероз атеросклеротичний 2 ступеню, цукровий діабет. На ґрунті цих захворювань у неї появилися ознаки психічного розладу та стали проявлятися випадки не сприйняття дійсних подій.

Просив суд визнати недійсним заповіт ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2

ОСОБА_7, посвідчений 14.03.2012 року приватним нотаріусом

Синельниківського районного нотаріального округу Дніпропетровської областіОСОБА_6, зареєстрований в реєстрі за № 206.

Позивач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали на підставах, які зазначені в позовній заяві, просили позов задовольнити.

В судове засідання 02 березня 2017 року позивач та його представник не зявились, надали суду заяви про проведення судового розгляду за їх відсутності.

Відповідач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги не визнали, які зазначені в позовній заяві, просили в задоволенні позову відмовити.

Відповідач суду пояснив, що він тривалий час спілкувався з ОСОБА_3, допомагав їй матеріально, крім того надавалась допомога в веденні домашнього господарства, забезпечував дровами і продуктами харчування. ОСОБА_3 добровільно склала заповіт на земельні ділянки, які належали їй на праві власності. Ніяких ознак її захворювань, які б впливали на здатність керувати своїми діями і розуміти значення своїх дій не було, ОСОБА_3 була в повній свідомості.

В судове засідання 02 березня 2017 року відповідач та його представник не зявились, надали суду заяви про проведення судового розгляду за їх відсутності.

Суд вислухав пояснення сторін, дослідив письмові докази, які були надані позивачем, допитав свідків.

Судом встановлено, що 14 вересня 2015 року ОСОБА_3 померла, вказана обставина підтверджується копією свідоцтва про смерть серії І-КИ №683342, яке було видане 26 лютого 2016 року виконавчим комітетом Славгородської селищної ради Синельниківського району Дніпропетровської області, а/запис № 35 ( а.с.12);

25 березня 2006 року ОСОБА_3 на випадок своєї смерті призначила позивача, ОСОБА_1, спадкоємцем на земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розміром 5.150 га і 5.230 га, згідно державних актів серія ЯА № 175704 від 14.03.2006 року та серія ЯА № 175711 від 24.02.2006 року, виданих на підставі свідоцтв про право на спадщину за законом від 19.01.2006 року, зареєстрованих в реєстрі № 63 та № 64, що підтверджується заповітом від 25.03.2006 року, зареєстрованим в реєстрі за № 260 і посвідченим приватним нотаріусом Синельниківського районного нотаріального округу ОСОБА_4Ю ( а.с.7, 8,9,10,11).

Постановою державного нотаріуса Другої синельниківської державної нотаріальної контори позивачу було відмовлено у видачі свідоцтв про право на спадщину за заповітом на вищевказані земельні ділянки, в звязку з тим, що після померлої 14.09.2015 року ОСОБА_3, є інший спадкоємець за заповітом ( а.с.13).

14 березня 2012 року ОСОБА_3 на випадок своєї смерті заповідала усе своє майно ОСОБА_2 (заповіт від 14.03.2012 року посвідчений приватним нотаріусом Синельниківського районного нотаріального округу Дніпропетровської області ОСОБА_6 і зареєстрований в реєстрі за № 206) ( а.с.14).

Довідкою КЗ « Синельниківська ЦРЛ» № 445 від 21.04.2016 року і довідкою Тургенівської АЗПСМ від 22.04.2016 року підтверджується те, що ОСОБА_3 хворіла на ряд хронічних захворювань, в тому числі цукровий діабет, ішемічну хворобу серця та ін.

В довідці КЗ « Синельниківська ЦРЛ» № 754 від 07.07.2016 року зазначено про те, що ОСОБА_3 на диспансерному обліку не перебувала ( а.с.38).

В довідці КЗ « Синельниківська ЦРЛ» № 1135 від 07.11.2016 року зазначено про те, що ОСОБА_3 на обліку у лікаря психіатра не перебувала ( а.с.38).

Свідки ОСОБА_8 і ОСОБА_9 надали суду свідчення про те, що ОСОБА_3 була мешканкою їх села, після 2012 року вони її майже не бачили, вона мешкала в іншому населеному пункті у свого співмешканця, інколи вона дещо дивно себе поводила. В чому конкретно виражалася така поведінка вони пояснити не можуть, бо дуже рідко її бачили.

За клопотанням позивача у справі була призначена судово- психіатрична експертиза.

Згідно висновку посмертної судово- психіатричної експертизи № 1 від 05.01.2017 року ОСОБА_3 в період часу, що цікавить суд, тобто, на момент складання і підписання заповіту 14 березня 2012 року, будь-яким психічним розладом не страждала.

Вирішуючи позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 суд враховує положення статей 10,11,58,59,60 ЦПК України.

Відповідно до ст.10 ЦПК України - сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Відповідно до частини 1 ст.11 ЦПК України: суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Крім того, частиною 3 статті 60 ЦПК України встановлено, що доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Отже, предметом доказування в цій справі було те, що спадкодавець ОСОБА_3 на момент оформлення заповіту 14 березня 2012 року на користь відповідача ОСОБА_2- не могла розуміти значення своїх дій і керувати ними

З урахуванням висновку посмертної судово- психіатричної експертизи № 1 від 05.01.2017 року- вказане твердження не знайшло свого підтвердження і спростовується належним і допустимим доказом, а саме висновком комісійної судово-психіатрічної експертизи.

Згідно з ч. 1 ст. 225 ЦК України, правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

Статтею 1233 ЦК України передбачено, що заповітом є розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Таким чином, заповіт є одностороннім правочином в якому спадкоємець висловлює свій намір щодо розпорядження належним йому майном.

Обовязковою складовою будь-якого правочину є волевиявлення сторони правочину, що в свою чергу, передбачає те, що особа, яка вчиняє правочин розуміє значення своїх дій, може керувати ними і розуміє їх наслідки.

З врахуванням встановлених в ході судового розгляду обставин, доказів досліджених судом- суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду, оскільки твердження позивача про те, що курта Л.М. не розуміла значення своїх дій і не могла ними керувати не знайшли свого підтвердження.

Таким чином, суд дійшов до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.10,11,60,88, 212-214 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання заповіту недійсним- відмовити в повному обсязі.

На рішення суду протягом десяти днів з дня його проголошення до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Синельниківський міськрайонний суд може бути подана апеляційна скарга. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: ОСОБА_10