Справа № 2/331/823/2017
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26 травня 2017 року місто Запоріжжя
Жовтневий районний суд м. Запоріжжя в складі :
головуючого - судді - Скользнєвої Н.Г.,
при секретарі - Постарнак М.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Запоріжжі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Державний проектний інститут «Запоріжцивільпроект» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, -
У квітні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою до Державного підприємства «Державний проектний інститут «Запоріжцивільпроект» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.
В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 20 червня 2011 року на підставі наказу № 93/11-К її було прийнято на роботу до ДП «ДПІ «Запоріжцивільпроект» на посаду економіста 2 категорії.
20 січня 2015 року її було звільнено з підприємства за скороченням штату (п. 1 ст. 40 КЗпП України), про що підприємством було видано відповідний наказ № 3-К/ОС.
За період з листопада 2013 року до 20 січня 2015 року ДП «ДПІ «Запоріжцивільпроект» нарахувало їй, але не виплатило заробітну плату.
Судовими наказами Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 09.12.2013р. справа № 2-н/331/810/13, від 16.01.2014р № 2-н331/26/14, від 08.02.2014р. № 2-н/331/109/14, від 07.03.2014р. № 2-н/331/273/14, від 22.04.2014 р. № 2-н/331/503/14, від 12.05.2015 № 2-н/331/558/14, від 09.06.2014 № 2-н/331/760/14, від 13.08.2014р. № 2-н/331/970/14, від 15.09.2014 № 2-н/331/1165/14, від 09.10.2014 №2-н/331/1316/14, від 10.11.2014 № 2-н/331/1500/14, від 16.12.2014 № 2-н/331/1630/14, від 15.01.2015 № 2-н/331/35/2015, від 17.02.2015 № 2-н/331/134/15 стягнуто заборгованість.
Окрім того, рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 06.05.2015 р. її позов задоволено. Стягнуто з Державного підприємства «Державний проектний інститут «Запоріжцивільпроект» на її користь нараховану, але не виплачену заробітну плату за січень 2015 року у сумі 5 441,91 грн., суму індексації не виплаченої заробітної плати за період вересень 2013 року січень 2015 року у сумі 20 955,69 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період 21.01.2015 р. по 21.04.2015 р. у сумі 12 905,99 грн., профспілкові внески за період з червня 2011 року по жовтень 2013 року у сумі 881,63 грн., моральну шкоду у розмірі 30 000,00 грн.
Зазначені накази суду та рішення суду відповідачем на цей час не виконано.
Посилаючись на вимоги ст.ст. 116, 117 КЗпП України, просить суд стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки за період з 27 травня 2016 року по 07 квітня 2017 року в сумі 43 835,75 грн.
В процесі розгляду справи позивачка неодноразово уточнювала свої позовні вимоги та остаточно просила суд стягнути з ДП «ДПІ «Запоріжцивільпроект» на її користь середній заробіток за період з 27 травня 2016 року по 26 травня 2017 року в сумі 50 040,21 грн. (а.с. 17)
Позивач ОСОБА_1 надала суду заяву з проханням розглядати справу за її відсутності, зазначивши, що позов підтримує в повному обсязі та просила суд його задовольнити.
Представник відповідача в судове засідання не зявився, хоча про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Заяв або клопотань, які б перешкоджали розгляду справи від нього до суду не надходило.
Прийнявши до уваги заяву позивача, суд ухвалою від 26 травня 2017 року ухвалив провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення.
Суд, вивчивши позовні вимоги позивача, перевіривши наявні в матеріалах справи докази, взявши до уваги заяву позивача та клопотання представника відповідача, приходить до наступного.
Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.
Матеріалами справи встановлено, що 20 червня 2011 року на підставі наказу № 93/11-К ОСОБА_1 було прийнято на роботу до ДП «ДПІ «Запоріжцивільпроект» на посаду економіста 2 категорії (а.с. 8).
20 січня 2015 року ОСОБА_1 було звільнено з підприємства за скороченням штату (п. 1 ст. 40 КЗпП України), про що підприємством було видано відповідний наказ № 3-К/ОС (а.с. 7).
Згідно ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.
Відповідно до ч. 1 ст. 94 КЗпП України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.
Згідно зі ст. 2 Закону основна заробітна плата - це винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов'язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців. Додаткова заробітна плата - це винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов'язані з виконанням виробничих завдань і функцій. Інші заохочувальні та компенсаційні виплати. До них належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми.
Відповідно до ст. 115 КЗпП України, заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів.
Згідно до ст. 47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган повинен в день звільнення видати працівнику належним чином оформлену трудову книжку та зробити з ним розрахунки в строки визначені законодавством.
На день звільнення ОСОБА_1 з ДП «ДПІ «Запоріжцивільпроект», останнє повинно було виплатити їй заборгованість по заробітній платі, але виплата суми заборгованості по заробітній платі внаслідок невідомих причин, на день звільнення з підприємства не відбулася, у звязку з чим вона була вимушена звернутися до суду із заявами про видачу судових наказів та позовами про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, рішення по яким набрали законної сили, та по день звернення з позовом до суду не виконані.
Як вбачається із матеріалів справи, заборгованість по заробітній платі за листопада 2013 року по грудень 2014 року стягнута на користь позивача судовими наказами Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 09.12.2013р. справа № 2-н/331/810/13, від 16.01.2014р № 2-н331/26/14, від 08.02.2014р. № 2-н/331/109/14, від 07.03.2014р. № 2-н/331/273/14, від 22.04.2014 р. № 2-н/331/503/14, від 12.05.2015 № 2-н/331/558/14, від 09.06.2014 № 2-н/331/760/14, від 13.08.2014р. № 2-н/331/970/14, від 15.09.2014 № 2-н/331/1165/14, від 09.10.2014 №2-н/331/1316/14, від 10.11.2014 № 2-н/331/1500/14, від 16.12.2014 № 2-н/331/1630/14, від 15.01.2015 № 2-н/331/35/2015, від 17.02.2015 № 2-н/331/134/15 стягнуто заборгованість.
Окрім того, рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 06.05.2015 р. позов ОСОБА_1 задоволено. Стягнуто з Державного підприємства «Державний проектний інститут «Запоріжцивільпроект» на її користь нараховану, але не виплачену заробітну плату за січень 2015 року у сумі 5 441,91 грн., суму індексації не виплаченої заробітної плати за період вересень 2013 року січень 2015 року у сумі 20 955,69 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період 21.01.2015 р. по 21.04.2015 р. у сумі 12 905,99 грн., профспілкові внески за період з червня 2011 року по жовтень 2013 року у сумі 881,63 грн., моральну шкоду у розмірі 30 000,00 грн.
Зазначені накази та рішення суду відповідачем на цей час не виконано.
Згідно ч. 3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказується при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.
Таким чином, судовими наказами та рішеннями Жовтневого районного суду м. Запоріжжя встановлено, що ДП «ДПІ «Запоріжцивільпроект» не здійснило повного розрахунку з звільненим працівником ОСОБА_1
Відповідно до ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після предявлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. При нарахувані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.
Згідно до ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначенні в ст. 116 КЗпП України підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
Пунктом 20 Постанови Пленуму Верховного суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» встановлено, що установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у звязку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після предявлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини.
Згідно ч. 1 ст. 614 ЦК України, особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобовязання.
Стороною відповідача не надано суду будь-якого належного чи допустимого доказу того, що підприємством вживаються залежні від неї заходи щодо належного виконання покладеного на нього зобовязання, а тому суд приходить до висновку, що повний розрахунок при звільненні ОСОБА_1 з підприємства не проведений з вини роботодавця.
Згідно до п. 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» № 13 від 24.12.1999р. при визначенні середньої заробітної плати слід виходити з того, що в усіх випадках, коли за чинним законодавством вона зберігається за працівниками підприємств, установ, організацій, це слід робити відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. № 100
Відповідно до п. 8 Порядку обчислення заробітної плати, затвердженого Кабінетом Міністрів України від 08.02.1995 р. № 100 нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного заробітку на число календарних днів.
Розмір середнього заробітку за термін затримки виплати заробітної плати з 27.05.2016 р. по 26.05.2017 р. 250 р.дн. за розрахунком позивача становить: (248,65 грн. (середній заробіток за робочий день) х 250 робочих днів) = 62 162,50 грн. Розмір податку з доходів фізичних осіб, який утримується з нарахованої виплати становить: 62 162,50 грн. х 18% = 11 189,25 грн. Розмір військового збору, який утримується з нарахованої виплати становить: 62 162,50 грн. х 1,5% = 932,44. Враховуючи зазначені розрахунки, суд приходить до висновку, що середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні становить 62 162,50 грн. 11 189,25 грн. 932,44 грн. = 50 040,81 грн., без урахування податків та обовязкових платежів.
Аналізуючи зазначені норми матеріального права, надані докази по справі, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 до ДП «ДПІ «Запоріжцивільпроект» про стягнення про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні є законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивач, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача.
Відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», ставка судового збору за подання фізичною особою позовної заяви майнового характеру встановлена в розмірі 1 відсотка ціни позову, але не менше 0,4 розміру мінімального прожиткового мінімуму та не більше 5 розмірів мінімального прожиткового мінімуму.
Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», судовий збір справляється у відповідному розмірі від розміру мінімального прожиткового мінімуму у місячному розмірі, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.
Оскільки прожитковий мінімум для працездатних осіб станом на 1 січня 2017 року становить 1600,00 грн., то з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір за подання фізичною особою позовної заяви майнового характеру в розмірі 640,00 грн.
Керуючись ст. ст. 10, 11, 209, 212, 214, 215, 224-226, 88 ЦПК України, ст. 124 Конституції України, ст. ст. 94, 115 КЗпП України, ст. 24 Закону України «Про оплату праці», суд, -
Позов ОСОБА_1 задовольнити.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, який його ухвалив, за письмовою заявою відповідача протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Запорізької області через Жовтневий районний суд м. Запоріжжя шляхом подання в 10-денний строк з дня отримання рішення суду апеляційної скарги.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку.

Суддя: Н.Г.Скользнєва

26.05.2017