Справа № 357/1810/17 Головуючий у І інстанції Кошель Л. М.
Провадження № 22-ц/780/3863/17 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 26 13.09.2017
РІШЕННЯ

Іменем України

13 вересня 2017 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого судді Кулішенка Ю.М.,

суддів: Ігнатченко Н.В., Сушко Л.П.

за участю секретаря: Волошина В.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства "ОСОБА_2 банк"ПриватБанк" на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 01 червня 2017 року за позовом Публічного акціонерного товариства ОСОБА_2 банку « Приватбанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості по кредитному договору,

ВСТАНОВИЛА:

У лютому 2017 року позивач ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з вказаним позовом. Свої вимоги мотивував тим, що 24 січня 2017 року між позивачем та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір б/н за умовами якого ОСОБА_3 отримала кредит в розмірі 1900,00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач свої зобовязання за кредитним договором не виконувала, внаслідок чого утворилася заборгованість, що змусило його звернутися до суду із позовом.

Просив суд стягнути з відповідача на його користь заборгованість по кредитному договору в сумі 26 129,17 грн. та понесені судові витрати.

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 01 червня 2017 року в задоволені позову відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, Публічне акціонерне товариство ОСОБА_2 "ПриватБанк" подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити в повному обсязі, посилаючись на неповне зясування обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно з законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, що були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам рішення суду не відповідає.

Судом встановлено, що 24 січня 2011 року між Публічним акціонерним товариством ОСОБА_2 банк «Приватбанк» та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір, за умовами якого відповідач отримала кредит в розмірі 1900,00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

Згідно п.2.1.1..2.4 Умов і правил надання банківських послуг підписання даного договору є прямою і безумовною згодою позичальника щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком.

Відповідно до п.п. 2.1.1.5.5 Умов надання банківських послуг позичальник зобов»язується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використанням, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах передбачених цим договором.

Відповідно до п.п. 2.1.1.5.6 Умов надання банківських послуг- у разі невиконання зобов»язань за договором на вимогу банку виконати зобов»язання з повернення кредиту ( у тому числі простроченого кредиту та овердрафту), оплатити винагороди банку.

Відповідно до п.п. 2.1.1.7.6 Умов надання банківських послуг при порушенні позичальником строків платежів по кожному з грошових зобов»язань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобов»язаний сплатити банку штраф в розмірі 500 грн + 5% від суми позову.

Відповідач свої зобовязання належним чином не виконав.

Згідно розрахунку, поданого ПАТ КБ «Приватбанк», станом на 31.10.2016 р. відповідачка має заборгованість перед позивачем в сумі 26 129,17 грн., з яких: 1852,97 грн. заборгованість за кредитом; 19305,76 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; 3250,00 грн. заборгованість по комісії за користування кредитом та пені; 500 грн штраф/ фіксована частина/; 1220,44 грн. штраф / процентна складова/.

Вирішуючи вказаний спір та відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції виходив із його недоведеності.

Колегія суддів не може погодитися з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного:

Згідно з нормою ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України). Відповідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова відповідача від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускаються.

На момент укладання договору діяла редакція ст. 1056-1 ЦК України, яка включала три частини і вказувала на те, що встановлений договором розмір процентів не може бути збільшений банком, іншою фінансовою установою в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку, іншої фінансової установи змінювати розмір процентів в односторонньому порядку є нікчемною.

Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України).

За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Так, цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов'язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов'язку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обов'язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу).

Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Відповідна правова позиція Верховного суду України, викладена в постанові №6-2003ці15 від 23 жовтня 2015 року.

Таким чином, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду у межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції не було взято до уваги тієї обставини, що строк дії кредитного ліміту відповідає строку дії кредитної картки. Відповідач допустила кредитну заборгованість, чого суд також не врахував та ухвалив необґрунтоване рішення про відмову у позові.

Пунктом 2.9 Положення про порядок емісії платіжних карток і здійснення операцій з їх застосуванням затвердженим постановою Національного банку України від 19 квітня 2005 року № 137 визначено, що кредитна лінія під операції з платіжними картками відкривається банком на визначений термін та в межах установленого договором ліміту (заборгованості або граничної суми) кредитування.

Згідно до п.3.1.1 Правил, користування платіжною карткою в ПриватБанку, строк дії картки вказаний на її лицевій стороні (місяць і рік); вона діє до останнього календарного дня зазначеного місяця.

З розрахунку заборгованості вбачається , що останній платіж відповідач провела 17 квітня 2014 року, а з позовом ОСОБА_2 звернувся до суду 20 лютого 2017 року, непропустивши встановлений ЦК України строк для звернення з позовом до суду.

Колегія суддів прийшла до висновку, що позивач звернувся в межах строку позовної давності.

Разом з тим, суд апеляційної інстанції не повною мірою погоджується з розрахунком заборгованості, наданого позивачем, оскільки з нього вбачається зміна відсоткової ставки річних замість встановлених 30 % річних, що є порушенням умов договору.

Виходячи з досягнутих сторонами істотних умов при укладенні договору, з урахуванням фактично використаних позивачем кредитних коштів, кількості днів користування коштами та відсоткової ставки 30%, а також, враховуючи, що згідно з положеннями Умов та правил надання банківських послуг, банк нараховує відсотки за користування кредитом з розрахунку 360 календарних днів на рік, відсотки за використані відповідачем кредитні кошти (кредитний ліміт) становить 13700 грн.

Вимоги в частині нарахованої неустойки вимоги позивача підлягають частковому задоволенню, оскільки зі змісту позовної заяви та розрахунку заборгованості вбачається, що за порушення грошових зобов'язань за один і той самий період позивачем нараховано як пеню так і штрафи, внаслідок чого відповідача двічі притягнуто до одного і того ж виду відповідальності, що суперечить вимогам ст. 549 ЦК України, ст. 61 Конституції України.

Разом з тим, комісія стягненню не підлягає виходячи з наступного:

Згідно із ст. 55 Закону України "Про банки і банківську діяльність" відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком.

Рішенням Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року № 15-рп/2011 визначено, що положення пп. 22, 23 ст. 1, ст. 11 Закону України "Про захист прав споживачів" у взаємозв'язку з положеннями ч. 4 ст. 42 Конституції України треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають, як під час укладення, так і виконання такого договору.

Відповідно до п. 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на укладення кредитного договору тощо).

Колегія суддів приходить до висновку, що сплата комісійної винагороди за надання кредиту у розмірі є незаконною та позов в цій частині задоволенню не підлягає.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що з ОСОБА_3 підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором б/н від 24 січня 2011 року у розмірі 16452,97 ( шістнадцять тисяч чотириста пятдесят дві гривні девяносто сім копій ок), з яких: заборгованість за кредитом у розмірі 1852,97 грн. (одна тисяча вісімсот пятдесят дві гривні девяносто сім копійок ) заборгованість по процентам у розмірі 13700 грн. ( тринадцять тисяч сімсот гривень ) пеню у розмірі 900 грн. ( девятсот гривень).

На підставі ст. 88 ЦПК України ОСОБА_3 на користь банку підлягають стягненню документально підтверджені судові витрати по сплаті банком судового збору у розмірі 1794,16 грн.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 313-316 ЦПК України, колегія суддів,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "ОСОБА_2 банк"ПриватБанк" задовольнити частково.

Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 01 червня 2017 року скасувати та ухвалити нове.

Позов Публічного акціонерного товариства ОСОБА_2 банку « Приватбанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості по кредитному договору задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства ОСОБА_2 банк "ПриватБанк" заборгованість за кредитним договором б/н від 24 січня 2011 року у розмірі 16452,97 ( шістнадцять тисяч чотириста пятдесят дві гривні девяносто сім копій ок), з яких: заборгованість за кредитом у розмірі 1852,97 грн. (одна тисяча вісімсот пятдесят дві гривні девяносто сім копійок ) заборгованість по процентам у розмірі 13700 грн. ( тринадцять тисяч сімсот гривень ) пеню у розмірі 900 грн. ( девятсот гривень).

Стягнути з ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства ОСОБА_2 банк "ПриватБанк" сплачений судовий збір в розмірі 1794,16 грн. ( одна тисяча сімсот девяносто чотири гривні шістнадцять копійок).

В задоволенні іншої частини позову відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: