Справа № 742/3838/16-ц Провадження № 22-ц/795/510/2017 Головуючий у I інстанції -Зарічна Л. А. Доповідач - Губар В. С.
Категорія - цивільна
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 лютого 2017 року м. Чернігів

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого -судді: Губар В.С.,

суддів: Кузюри Л.В., Онищенко О.І.

секретаря судового засідання: Шевченко М.О.

за участю: ОСОБА_1., представника відповідача -

ОСОБА_2, третіх осіб - ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_6 на рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 23 січня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_6 до Територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) управління соціального захисту населення Прилуцької районної державної адміністрації Чернігівської області, треті особи ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, про захист честі та гідності, ділової репутації,-

встановив:

У грудні 2016 року ОСОБА_6 звернувся в суд з позовом до Територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) управління соціального захисту населення Прилуцької районної державної адміністрації Чернігівської області, у якому просив визнати недостовірною та такою, що порушує його немайнові права, інформацію, викладену:

в акті перевірки якості роботи соціального працівника села Сухополова від 24.05.2016 року, підписаного завідувачем відділення ОСОБА_3 та затвердженого директором територіального центру ОСОБА_2:

а) у пункті 1 акту наступного змісту: «У зошиті є запис послуги «вологе прибирання», яка, зі слів підопічної, виконувалася не в повному обсязі»;

б) у пункті 2 акту наступного змісту: «Послуги надаються згідно договору, але не в повному обсязі»;

в) у пункті 3 акту наступного змісту: «В зошиті викладені послуги, які соціальний робітник не виконує. Так, послуга "Надання допомоги в обробці присадибної ділянки" не надавалась. Підопічна скаржилася, що соціальний робітник лається з нею, а також приміняє фізичну силу (ухопив за руху). Конфлікт виник тому, що підопічна не давала зошит відвідувань соціальному робітнику, бо він пише туди послуги, які не надає»;

в акті перевірки якості роботи соціального робітника с.Ярова Білещина, Сухополова ОСОБА_7 від 24.06.2016 року, підписаного соціальним працівником відділення соціальної допомоги вдома ОСОБА_5 та заступником завідувача відділення соціальної допомоги вдома ОСОБА_4:

а) що стосується підопічної ОСОБА_8 наступного змісту: «записи зроблені, але послуги написані з договору та не надані. 22.06.2016 р. у записах написано, що надане вологе прибирання, а виконане лише косметичне прибирання. З договору виконується лише частина послуг»;

б) що стосується підопічної ОСОБА_9 наступного змісту: «на момент перевірки підопічна знаходився в лікарні. Але по дорозі ми зустріли племінницю ОСОБА_9. З її слів, соціальний робітник ніяких послуг не виконує, окрім доставки товарів та прибирання подвір'я. Підопічна підключила до колодязя насос та набирає воду сама, а ОСОБА_6 пише у послугах доставку води. Також вона повідомила про те, що ОСОБА_6 загубив ідентифікаційний код та пенсійне посвідчення підопічної»;

в) що стосується підопічної ОСОБА_12 наступного змісту: «У будинку брудно, стіни не білені, двері та вікна брудні. Зі слів підопічної, соціальний робітник виконує лише дві послуги: доставку товарів та доставку медикаментів. Зошит знаходився у підопічної, у записах були написані всі послуги згідно договору, але не виконані. 22.06.2016 р. у записах написані послуги: доставка товарів, вологе прибирання та миття вікон, але виконано лише доставка товарів. В обробітку присадибної ділянки взагалі нічого не допомагав»;

в акті перевірки якості роботи соціального працівника с. Сухополова від 27.07.2016 року, підписаного завідувачем відділення ОСОБА_3 та затвердженого директором територіального центру ОСОБА_2:

а) у пункті 1 акту наступного змісту: «25.07.2016 р. записані заходи, що складають зміст соціальної послуги догляду вдома: «Доставка овочів» та «Вологе прибирання», яких соціальний робітник не виконує систематично. Отримувач соціальної послуги в зошиті відвідувань підписалася не читаючи, що там написано, тому що не було окулярів. Під час перевірки ми зачитали записи із зошита відвідувань і ОСОБА_12 заперечила не виконання частини послуг, що підтвердила підписом. Також отримувач соціальної послуги повідомила, що ОСОБА_7 давав підписати якісь документи, які вона підписала не читаючи»;

б) у пункті 2 акту наступного змісту: «В зошиті викладені заходи, які соціальний робітник не виконує. Так, захід "Надання допомоги в обробці присадибної ділянки " та «Прибирання подвір'я» не надавалися ніколи. ОСОБА_14 підтвердила це підписом у зошиті відвідувань. Зі слів отримувача соціальної послуги, все, що він робить, це приносить продукти та доставляє воду. ОСОБА_14 скаржилася, що соціальний робітник лається з нею, а також сказав, що 01.08.2016 р. він приїде і забере її на судове засідання примусово. Повідомила, що більше не даватиме соціальному робітнику робити записи у зошиті відвідувань, а буде записувати сама. Зі слів підопічної, максимальний час, який соціальний робітник витрачає на роботу, це 30 хвилин, а як ще почитає їй Закони України, то максимум 1 година».

Рішенням Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 23 січня 2017 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_6 відмовлено в повному обсязі.

В апеляційній скарзі ОСОБА_6 просить скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позовні, посилаючись на невідповідність рішення суду вимогам ст. 213 ЦПК України.

Доводи апеляційної скарги полягають у тому, що в оскаржуваних актах зазначено про систематичність ненадання певних соціальних послуг, проте жодних доказів суду відповідачем та третіми особами не надано.

Апелянт вказує, що заяви ОСОБА_12, ОСОБА_14, ОСОБА_8, ОСОБА_15 відповідно до положень ст. ст. 58, 59 ЦПК України є неналежними та недопустимими доказами, оскільки вони жодним чином не підтверджують свідчення свідків ОСОБА_16 та ОСОБА_17, враховуючи, що написані пізніше, ніж складені акти, та не містять відомостей про не надання послуг підопічним соціальним працівником. Окрім того, апелянт посилається на те, що вказані заяви написані під тиском і вказані особи пояснення особисто суду не надавали.

Апелянт вважає, що в акті перевірки якості роботи соціального працівника від 24.06.206 року містяться суперечливі записи, що стосуються підопічної ОСОБА_12

В судовому засіданні ОСОБА_6 апеляційну скаргу підтримав та наполягав на її задоволенні. Пояснив, що викладена у складених його роботодавцем актах перевірки інформація є недостовірною і не відповідає дійсності, оскільки він, як соціальний працівник, свої трудові обов'язки виконує у повному обсязі і належним чином. Наголошував, що міг не виконувати виключно ті прохання підопічних осіб, які не були обумовлені його посадовими обов'язками. Поширення недостовірної інформації під час виробничої наради призвело до необґрунтованого притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності та має негативні наслідки до його ділової репутації. Стверджував, що посадові особи, які складали акти, умисно виклали в актах неправдиву інформацію з метою його подальшого звільнення з роботи. Такі дії відповідача принижують його честь, гідність та порушують його немайнові права, які підлягають судовому захисту.

Представники відповідача у судовому засіданні апеляційну скаргу не визнали та просили залишити в силі оскаржуване рішення суду першої інстанції, яке вважають законним і обґрунтованим. Пояснили, що перевірка роботи ОСОБА_6, як і інших соціальних працівників, відбувається періодично згідно графіку. За результатами перевірки роботи соціального працівника ОСОБА_6 були складені відповідні акти, які обговорювались на виробничій нараді з метою усунення недоліків у роботі ОСОБА_6 з його підопічними, які є особами похилого віку.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_6, суд першої інстанції виходив з того, що оспорювані позивачем акти не можуть розцінюватися як поширення неправдивих відомостей, які порочать честь, гідність та ділову репутацію, вжиті відповідачем слова не є брутальними або непристойними, а також не є такими, що принижують честь і гідність позивача, оскільки зазначені в них обставини знайшли своє підтвердження в судовому засіданні.

З таким висновком суду першої інстанції погоджується апеляційний суд, враховуючи наступне.

Перевіряючи аргументи скарги, апеляційним судом встановлено, що на підставі наказу Територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) Управління соціального захисту населення Прилуцької районної державної адміністрації №105 від 13.10.2015 року ОСОБА_6 прийнятий на посаду соціального робітника відділення соціальної допомоги вдома для обслуговування громадян похилого віку та інвалідів с. Сухополова з 19.10.2015 року (а.с.22). Отже, на час виникнення спроу сторони перебували у трудових правовідносинах, які врегульовані КЗпП України.

Зазначені обставини в апеляційному суді сторони не спростовували і не заперечували.

З матеріалів справи вбачається, що між громадянами ОСОБА_12, ОСОБА_15, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_18 та Прилуцьким районним територіальним центром соціального обслуговування, в особі його директора ОСОБА_2, укладені договори про соціальне обслуговування (надання соціальних послуг) одинокого (проживаючого самотньо) з конкретно визначеною групою рухової активності, згідно яких Територіальний центр надає соціальні послуги безкоштовно, перелік яких визначений умовами договору в індивідуальному порядку, з кількістю відвідувань - 2 рази на тиждень (а.с. 124-138).

Зазначені вище громадяни перебували на обслуговуванні у ОСОБА_6 як у працівника Територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) Управління соціального захисту населення Прилуцької районної державної адміністрації.

Відповідно до графіку перевірки якості роботи соціальних робітників відділення соціальної допомоги вдома на 2016 рік (а.с.119) визначені періоди перевірки соціальних працівників, в тому числі і ОСОБА_6, а саме травень 2016 року.

Апеляційним судом встановлено, що 24 травня 2016 року за результатами проведеної 23.05.2016 р. перевірки роботи ОСОБА_6 стосовно догляду за особами, які обслуговуються за їх місцем проживання, складений акт перевірки якості роботи соціального працівника села Сухополова ОСОБА_6 Зазначений акт складався представниками відповідача під час відвідування осіб, яким надавалися соціальні послуги позивачем. Відповідно до вказаного акту зі слів підопічних осіб ОСОБА_6 надає соціальні послуги не у тому обсязі, який передбачений умовами договору. Як убачається із змісту акту, позивачеві зроблені зауваження та запропоновано підопічним надавати якісні соціальні послуги згідно договорів про соціальне обслуговування (а.с.108).

З вказаним актом ОСОБА_6 ознайомився, але ставити підпис відмовився не пояснюючи причин, про що був складений відповідний акт (а.с.110).

Також 24 червня 2016 року, під час проведення 23.06.2016 року перевірки якості роботи соціального робітника ОСОБА_6, складено акт перевірки якості його роботи в с. Ярова Білещина, Сухополова щодо підопічних ОСОБА_15., ОСОБА_8, ОСОБА_14, ОСОБА_9, ОСОБА_12 , і яким зафіксовано часткове виконання умов договору перед вказаними громадянами, а також зроблено зауваження ОСОБА_6 дотримуватися такого та виконувати послуги згідно із договором, а не лише робити записи в зошитах відвідувань (а.с.111). З вказаним актом позивач ОСОБА_6 ознайомився, проте ставити підпис у ньому категорично відмовився не пояснюючи причин, про що складений відповідний акті від 30 червня 2016 року (а.с.113).

27 липня 2017 року, за результатами повторної перевірки щодо якості роботи соціального робітника ОСОБА_6 в с. Сухополова, проведеної завідувачем відділення соціальної допомоги вдома ОСОБА_3 та соціальним працівником ОСОБА_5, встановлено, що позивачем надаються послуги не в повному обсязі, робляться неправдиві записи у зошит відвідувань, послуги надаються не згідно графіка (а.с. 115-116). З актом перевірки ОСОБА_6 був ознайомлений, але ставити підпис відмовився без пояснення причин (а.с.117).

Окрім того, із зошитів відвідувань (а.с. 139-144) вбачається, що позивачем послуги надаються не в повному обсязі, що слугувало підставою для звернення громадян ОСОБА_12, ОСОБА_14, ОСОБА_8, ОСОБА_15 до сільського голови та до Територіального центру щодо заміни соціального робітника ОСОБА_6 у зв'язку з тим, що він не виконує своїх посадових обов'язків належним чином (а.с.224-228)

Згідно роз'яснень, викладених в п. 6, абзаці 5 п. 15, п.18, 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27 лютого 2009 року "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи" у разі поширення про фізичну особу недостовірної інформації, яка порушує її особисті немайнові права, така особа має право пред'явити позов до поширювача інформації про захист гідності, честі чи ділової репутації.

Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Згідно з положеннями ст. 277 ЦК України, ст. 10 ЦПК України обов'язок довести, що поширена інформація є достовірною покладається на відповідача.

Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з'ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням.

Відповідно до частини другої ст.47-1 Закону України "Про інформацію" оціночними судженнями, за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема гіпербол, алегорій, сатири. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

Як роз'яснено в п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи", при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв'язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації. Спростування поширеної недостовірної інформації повинно здійснюватись незалежно від вини особи, яка її поширила.

Таким чином, згідно ст.277 ЦК України не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків які, будучи вираженням суб'єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що також відповідає судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень ст.10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України 07 липня 1997 року №475/97-ВР.

Апеляційний суд, перевіряючи доводи апелянта, приходить до переконання, що оспорювані позивачем акти про виконання ним своїх посадових обов'язків складені у відповідності до Посадової інструкції соціального робітника відділення соціальної допомоги вдома Прилуцького районного територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг), затвердженої наказом директора територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) 11 січня 2016 року за № 23 та згідно графіку перевірок якості роботи соціальних робітників відділення соціальної допомоги вдома на 2016 рік, затвердженого директором територіального центру 01 лютого 2016 року.

Зазначена акти не містять висловів, які принижують честь та гідність позивача, паплюжать його репутацію як соціального робітника перед керівництвом, підопічними та колегами, оскільки є наслідком виконання позивачем своїх трудових обов'язків.

Допитані в суді першої інстанції свідки ОСОБА_17 та ОСОБА_16 підтвердили існування факту не надання позивачем як соціального робітника послуг, перелік яких визначений договором.

Враховуючи, що в судовому засіданні, згідно з ч.5 ст.50 ЦПК України, свідкам було роз'яснено, що за завідомо неправдиві показання передбачається кримінальна відповідальність, а тому твердження апелянта про їх суб'єктивність є безпідставними.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги, апеляційним судом не встановлено у матеріалах справи доказів, які б достовірно і безсумнівно підтвердили доводи апелянта про те, що внаслідок складання вищезазначених актів спричинено шкоду його честі, гідності та діловій репутації.

Перевіряючи аргументи скарги, апеляційним судом встановлено, що вищевказані Акти перевірки якості роботи соціального працівника ОСОБА_6 обговорювались на виробничій нараді у відповідача і складаючи ці акті відповідач не мав на меті принижувати чи ображати ОСОБА_6, а вирішувалось питання встановлення якості соціальних послуг, які позивач надає своїм підопічним - особам похилого віку, які потребують від держави соціального захисту та особливої турботи.

Виходячи з існуючих між сторонами трудових правовідносин, апеляційним судом в діях відповідача не встановлено здійснення стосовно ОСОБА_6 протиправних дій, які б могли принизити його честь, гідність та ділову репутацію і не встановлено порушення права позивача, що підлягало б захисту на підставі приписів ЦК України.

З огляду на викладене, апеляційний суд приходить до висновку, що, вирішуючи спір, суд повно та всебічно дослідив наявні у справі докази, надав їм належну оцінку згідно з положеннями ст. ст. 10, 58-60, 212 ЦПК України, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване та правильне по суті рішення, яке відповідає вимогам ст. ст. 213-215 ЦПК України, підстави для його скасування відсутні.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують висновки суду першої інстанції і не дають підстав для висновку про порушення судом першої інстанції норм матеріального або процесуального права, які являються обов'язковою підставою для скасування правильного по суті судового рішення.

Зважаючи на викладене, апеляційна скарга ОСОБА_6 підлягає відхиленню, а рішення суду першої інстанції - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 317, 319, 324 ЦПК України, апеляційний суд, -

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 відхилити.

Рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 23 січня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:Судді: