Справа № 473/3774/16-ц
РІШЕННЯ

іменем України

"06" березня 2017 р. Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області в складі: головуючої - судді Висоцької Г.А.

при секретарі - Радієвій Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вознесенську цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» (далі - ТОВ «ОТП Факторинг Україна») до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитними договором,

В С Т А Н О В И В:

21.12.2016 року Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна»( далі ТОВ «ОТП Факторинг України») в особі представника ОСОБА_2 звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором в якому вказував, що 05.09.2012 року між Публічним акціонерним товариством «ОТП Банк» та відповідачем був укладений кредитний договір № НОМЕР_1.

Відповідно до договору банк надав останньому на споживчі потреби кредит в сумі 3 393,60 грн. для придбання товару зі строком користування на 20 місяців, а відповідач зобовязався вчасно повернути кредит шляхом щомісячного часткового повернення (згідно графіку) отриманих коштів, а також щомісячно сплачувати проценти за користування ним в розмірі 0,01 % річних від суми залишку заборгованості по кредиту, вносити щомісячну комісію за обслуговування кредиту в розмірі 3.14 %.

Наслідками порушення договору в частині своєчасного виконання зобовязань позичальником є обов`язок останнього на вимогу банку достроково повернути кредит та сплатити заборгованість.

22.12.2014 року між ПАТ «ОТП Банком» та ТОВ « ОТП Факторинг України» укладено договір факторингу, відповідно до якого ПАТ « ОТП Банк» відступив ТОВ « ОТП Факторинг Україна» право вимоги за договором № НОМЕР_1 укладеним з відповідачем.

Проте позичальник не виконав взяті на себе зобовязання за кредитним договором належними чином у звязку з чим станом на 17.11.2016 року виникла заборгованість по кредитному договору в загальному розмірі 23083,42 грн., яку ТОВ «ОТП Факторинг Україна» просив стягнути з ОСОБА_1 на свою користь в повному обсязі.

В судове засідання представник позивача не зявився, надіслано на адресу суду заяву про розгляд справу без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не з'явилась її представник ОСОБА_3 заперечував проти позову, оскільки вважає, що відповідач сплатив за період з 25.09.2012 року по 27.11.2012 року банку весь борг із відсотками та комісією, крім того строк позовної давності минув, тому просив відмовити у задоволенні позову.

Дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наявних в ній доказів, суд прийшов до наступного.

05.09.2012 року між ПАТ «ОТП Банк» та відповідачем ОСОБА_1 було укладено договір про надання споживчого кредиту № НОМЕР_1.

Відповідно до договору банк надав останньому на споживчі потреби кредит в загальному розмірі 3393.60 грн. зі строком користування на 20 місяців, а відповідач зобов'язався вчасно повернути кредит шляхом щомісячного часткового повернення (згідно графіку) отриманих коштів, а також щомісячно сплачувати проценти за користування ним в розмірі 0,01 % річних від суми залишку заборгованості по кредиту, вносити щомісячну комісію за обслуговування кредиту в розмірі 3.14% від суми кредиту.

Наслідками порушення договору в частині своєчасного виконання зобовязань позичальником є обовязок останнього на вимогу банку достроково повернути кредит та сплатити заборгованість.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

До відносин за кредитним договором застосовуються положення щодо договору позики, якщо інше не встановлено законом і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до ст.ст. 611, 612, 623-625, 1049, 1050 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцю позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

В разі несвоєчасного повернення позики або її чергової частини (прострочення боржника) він не звільняється від обов'язку виконання зобов'язання, зокрема повинен достроково повернути суму позики разом з процентами та іншими нарахуваннями, відшкодувати позикодавцю збитки та сплатити неустойку.

Також відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Згідно ч. 1 ст. 1077, ч. 1 ст. 1078, ч. 1 ст. 1082 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

З моменту укладення договору факторингу та отримання відповідного повідомлення боржник зобовязаний виконати відступлене грошове зобовязання на користь фактора.

До фактора, як нового кредитора, переходять права клієнта, як первісного кредитора у зобовязанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Фактор набуває права на всі суми, які він одержить від боржника на виконання вимоги (ст. 514, ч. 1 ст. 1084 ЦК України).

Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

За ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до статті 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи, роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Статтею 11 цього ж кодексу передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

У статті 27 ЦПК, поряд з іншими правами та обов'язками осіб, які беруть участь у справі вказано і право брати участь у судових засіданнях, подавати докази, брати участь у дослідженні доказів.

Згідно ст.ст. 57-59 доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ст.ст. 60, 61 ЦПК кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування. Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

У статті 64 ЦПК вказано, що письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи. Письмові докази, як правило, подаються в оригіналі. Якщо подано копію письмового доказу, суд за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, має право вимагати подання оригіналу.

Відповідно до договору факторингу від 22.12.2014 року, укладеного між ПАТ «ОТП Банком», як клієнтом та ТОВ « ОТП Факторинг Україна», як фактором, останній передав грошові кошти в розпорядження банку за плату, а перший відступає товариству право грошової вимоги до боржників. В тому числі до відповідача, що вбачається з витягу з додатку № 1 до договору факторингу ( а.с. 74).

Згідно зазначеного договору і додатку до нього по ОСОБА_1 існує заборгованість 23083.42 грн. станом як на 17.11.2016 року, так і на момент укладення договору факторингу, з яких 17217,47 грн.- залишок заборгованості по кредиту та 5 865,95 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом.

Однак докази, які надані представником позивача суперечать одне одному та позовній заяві.

Так відповідно до договору факторингу № 22/12/14/1-1 від 22.12.2014 року право грошової вимоги переходить до фактора у розмірі портфеля заборгованості, яке виникло у банка внаслідок укладення з боржниками кредитних договорів та надання останніх кредитних коштів.

Відповідно до п. 2.1. договору факторингу портфель заборгованості це є сукупність невиконаних грошових зобовязань боржників перед клієнтом, які складаються із заборгованості боржників за тілом (основною сумою) кредиту за неоплаченими відсотками за користування кредитом за неоплаченою комісією. Розмір портфеля заборгованості розраховується станом на день підписання договору факторингу.

Згідно кредитного договору, укладеного між банком і відповідачем, останній отримав вцілому із вартістю страхових внесків( 565.60 грн.) 3393.60 грн., що підтверджується також додатком до цього договору графіком платежів, накладною та рахунком на імя ОСОБА_1 на придбання ноутбуку 05.09.2012 року ( а.с. 6, 12-13).

Ухвалою судді від 22.12.2016 року позовна заява в порядку ст. 119 ЦПК України була залишена без руху для надання представником позивача підтвердження наявності заборгованості відповідача, її складових, підтвердження відступлення права вимоги по кредитному договору, укладеному саме з ОСОБА_1

Вимоги зазначеної ухвали були виконані частково, оскільки представником позивача було надано виписки по особовому рахунку ОСОБА_1 по кредитному договору № НОМЕР_1 згідно яких станом вже на 29.10.2012 року заборгованість відповідача становила 16798.40 грн., тоді як відповідно до графіку платежів і інформаційного листа щодо умов кредитування ( а.с. 6) орієнтовна сукупна вартість кредиту, враховуючи розмір кредиту, проценти та комісію з урахуванням строку на який надавався кредит (20 місяців) становила 5525.11 грн.

З урахуванням поданих представником позивача доказів, суд вважає що позивач не довів факту наявності у ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором перед ПАТ «ОТП Банком» і відповідно ТОВ «ОТП Факторинг Україна», хоча це є його процесуальним обовязком (ст. ст. 10, 60 ЦПК України), що позбавляє суд дійти висновку про те, що відповідач свої зобовязання вчасно і належним чином не виконала.

Керуючись ст.ст. 10,11, 60, 88, 209, 212-215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

Товариству з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Миколаївської області через міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Висоцька Г.А.