АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/2528/17 Справа № 185/8482/16-ц Головуючий у 1 й інстанції - Бондаренко В. М. Доповідач - Демченко Е.Л.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 травня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - судді Демченко Е.Л.

суддів - Куценко Т.Р., Максюта Ж.І.

при секретарі - Керімовій-Бандюковій Л.К.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 17 січня 2017 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Національної поліції України в особі Головного слідчого управління Національної поліції України, Департаменту захисту економіки Національної поліції України, Державної казначейської служби України про відшкодування матеріальної шкоди, завданої особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове слідство, -

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Національної поліції України в особі Головного слідчого управління Національної поліції України (далі - НПУ в особі ГСУ НП України), Департаменту захисту економіки Національної поліції України (далі - Департамент захисту економіки НП України), Державної казначейської служби України (далі - ДКС України) про відшкодування матеріальної шкоди, завданої особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове слідство, мотивуючи тим, що 15 червня 2015 року старшим слідчим в ОВС ГСУ МВС України Гонтарєвим Р.М., старшим оперуповноваженим в ОВС УПЗСЕГУ МВС України в м.Києві Бойко І.В., оперуповноваженим УПСЗЕ ГУ МВС України в м.Києві Аврамкіним О.А. 05 червня 2015 року було проведено обшук у квартирі АДРЕСА_1, яка належить йому на праві приватної власності.

Вказував, що квартиру на той час орендував адвокат Пліс І.О.

Зазначав, що в ході проведення незаконного обшуку та протиправного проникнення до квартири були пошкоджені вхідні двері до квартири.

Посилаючись на те, що завданий йому розмір майнової шкоди становить 118.352 грн.25 коп., яка складається з вартості вхідних дверей, робіт по демонтажу старих та установці нових вхідних дверей, а тому просив суд ухвалити рішення, яким стягнути з ДКС України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку 118.352 грн.25 коп. на відшкодування завданої йому діями слідчих матеріальної шкоди.

Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 17 січня 2017 року позовні вимоги ОСОБА_2 залишені без задоволення.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_2 ставить питання про скасування рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 17 січня 2017 року та ухвалення нового рішення про задоволення його позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на те, що суд ухвалив рішення з порушенням норм матеріального й процесуального справа.

Розглянувши матеріали справи, обговоривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, перевіривши юридичну оцінку встановлених судом фактичних обставин у справі та їх повноту, колегія суддів не находить підстав для задоволення апеляційної скарги та скасуванню рішення суду.

Відповідно до ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.

Встановлено судом і це підтверджується матеріалами справи, що відповідно до ухвали слідчого судді Печерського районного суду м.Києва від 28 травня 2015 року в рамках кримінального провадження за №0000209 від 09 квітня 2015 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.191 КК України, надано дозвіл слідчому СГ ГСУ МВС України Однолєток О.С. та іншим членам слідчої групи на проведення обшуку в квартирі АДРЕСА_1.

Вказана вище квартира належить на праві приватної власності позивачу ОСОБА_2

Дозвіл на обшук у квартирі було надано з метою виявлення та вилучення документів, які можуть свідчити про незаконне заволодіння коштами та майном підприємств групи компаній «Амстор».

З протоколу обшуку від 15 червня 2015 року, складеного старшим слідчим ОВС ГСУ МВС України Гонтарєвим Р.М., вбачається, що після відмови адвоката Пліс І.О., який орендував вищезазначене житлове приміщення, відчинити двері квартири, яка підлягала обшуку, працівниками першої частини ГУ Державної служби надзвичайних ситуацій в м.Києві примусово були відчинені вхідні двері квартири з їх пошкодженням, для проведення обшуку відповідно до ухвали слідчого судді від 28 травня 2015 року.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_2 суд першої інстанції виходив з того, що ним не було доведено незаконності проведення обшуку, так як дозвіл на проведення обшуку в кримінальному провадження був наданий слідчим суддею, та не надано інших доказів, які могли б свідчити щодо незаконності обшуку, та зазначив, що порушення процедури та процесуальних прав в ході проведення обшуку, як слідчої дії вирішується в іншому порядку.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Статті 1173, 1174 ЦК України передбачають спеціальні підстави і умови відповідальності при завданні фізичній або юридичній особі шкоди у позадоговірних правовідносинах, які відрізняють їх від інших норм, що містять загальні правила позадоговірної (деліктної) відповідальності у цивільно-правових правовідносинах і полягають у спеціальному суб'єктному складі відповідальних осіб, спеціальній сфері діяльності цих суб'єктів та характері їх дій (владно-адміністративний, юридично-обов'язковий, односторонній).

До суб'єктів відповідальності за цими нормами належать створені відповідно до Конституції України, Конституції Автономної Республіки Крим і правових актів Верховної Ради України, Президента України, Кабінету Міністрів України, Верховної Ради і Ради Міністрів Автономної Республіки Крим органи державної влади і управління, які реалізують надані державою функції та повноваження у сфері управління, а також органи місцевого самоврядування, створені на підставі Конституції України, Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», їх виконавчі органи та посадові або службові особи вказаних державних органів.

Сферою застосування зазначених норм є правовідносини із заподіяння шкоди фізичній чи юридичній особі у зв'язку з прийняттям зазначеними суб'єктами незаконних рішень, вчинення ними незаконних дій чи неправомірної бездіяльності при здійсненні ними своїх владних повноважень, визначених Конституцією і законодавством України.

Згідно ст.1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного притягнення як обвинуваченого, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення під час розслідування чи судового розгляду кримінальної справи обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян. У випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду.

Крім того, відповідно до ст.12 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», розмір відшкодовуваної шкоди, зазначеної в пунктах 1,3,4 статті 3 цього Закону, залежно від того, який орган провадив слідчі (розшукові) дії чи розглядав справу, у місячний термін з дня звернення громадянина визначають відповідні органи, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратура і суд, про що виносять постанову (ухвалу). У разі незгоди з винесеною постановою (ухвалою) про відшкодування шкоди громадянин відповідно до положень цивільного процесуального законодавства може оскаржити постанову до суду, а ухвалу суду - до суду вищої інстанції в апеляційному порядку.

Отже, чинним законодавством чітко визначено порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові саме незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду.

Статтею 57 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів і висновків експертів.

Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 ЦПК України.

Позивачем не надано суду жодного належного та допустимого доказу саме стосовно незаконності дій вчинених слідчими під час обшуку, оскільки обшук було проведено на підставі вмотивованої ухвали слідчого судді в межах кримінального провадження.

Також колегія суддів звертає увагу на те, що право на відшкодування виникає в разі закриття провадження у справі за відсутністю події кримінального злочину, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення, або не встановлення достатніх доказів для доведеності винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримання , а на даний час досудове розслідування у кримінальному провадження в рамах якого було проведено обшук триває.

Доводи приведені в апеляційній скарзі не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вони зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці, та особистого тлумачення апелянтом норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст.212 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

З урахуванням наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що з'ясувавши в достатньо повному об'ємі права та обов'язки сторін, обставини справи, перевіривши доводи та давши їм правову оцінку, суд першої інстанції постановив рішення, що відповідає вимогам закону. Висновки суду достатньо обґрунтовані і підтверджені наявними в матеріалах справи письмовими доказами, а приведені в апеляційній скарзі доводи зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 17 січня 2017 року підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст.ст.303,307,308,313,314,315,317 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 17 січня 2017 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий: Демченко Е.Л.

Суддя: Куценко Т.Р.

Максюта Ж.І.