Справа № 364/934/17
Провадження № 2/364/344/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.09.2017 р. Володарський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді Макаренко Л.А.,

при секретарі Кулинич Г.І.,

за участю сторін: Позивача та Відповідача,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в приміщенні Володарського районного суду Київської області в смт Володарка Київської області цивільну справу

за позовом ОСОБА_1

до ОСОБА_2

про розірвання шлюбу,

ВСТАНОВИВ:

До Володарського районного суду Київської області 21.08.2017 р. надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, в якій Позивач просить суд розірвати шлюб, зареєстрований 10.06.2016 р. між нею і Відповідачем у Володарському районному відділі державної реєстрації актів цивільного стану, актовий запис № 27.

На обґрунтування заявлених позовних вимог ОСОБА_1 у позовній заяві зазначила, що 10.06.2016 р. вони з Відповідачем уклали шлюб, який зареєстрували у Володарському районному відділі державної реєстрації актів цивільного стану, актовий запис № 27, від шлюбу мають дитину - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 Через постійні сварки 29.08.2016 р. вона з дитиною переїхали, відтоді разом з Відповідачем не проживають. З того часу Відповідач постійно приїздив до них і влаштовував скандали з погрозами життю їй і її сім'ї, вживав нецензурну лексику, вів себе грубо, на що неодноразово викликали поліцію. Ці сварки відображаються на здоров'ї дитини, через що син лікувався в невролога в Київській обласній дитячій лікарні № 2. На підставі цього, органами опіки та піклування Володарської районної державної адміністрації Київської області було видано розпорядження від 28.03.2017 р. № 55 про визначення порядку спілкування ОСОБА_2 з малолітньою дитиною ОСОБА_3, в якому зазначено, що батько (Відповідач) може бачитися з сином тільки в присутності працівника Володарського районного центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді щопонеділка у визначений час. Тому Позивач вважає неможливим збереження шлюбу.

Ухвалою Володарського районного суду Київської області від 23.08.2017 р. відкрито провадження у зазначеній цивільній справі та призначено розгляд справи у судовому засіданні на 19.09.2017 р., про що повідомлено сторін.

У судовому засіданні 19.09.2017 р. Позивач підтримала позов, просила суд задовільнити її позовні вимоги, шлюб розірвати, залишити їй прізвище «ОСОБА_1». Додатково надала пояснення, ідентичні тим, що викладені в позовній заяві, пояснила також, що вони з Відповідачем прожили в шлюбі фактично два місяці, але вже близько року спільно не проживають, відновлення сім'ї вважає неможливим, на думку Позивача, це загрожуватиме інтересам та здоров'ю дитини. Надала суду додаткові до доданих до позовної заяви докази викликів поліції через сімейні сварки, копії медичних документів щодо дитини.

Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги визнав повністю, проти задоволення позову і розірвання шлюбу не заперечував. Водночас заперечив викладені в позові обставини щодо спричинення ним будь-якої шкоди сім'ї, зокрема через насильство відносно дружини та/або дитини, зазначив також, що згадане розпорядження Володарської районної державної адміністрації щодо визначення часу і порядку його спілкування з дитиною було ініційовано ним самим, оскільки Позивач перешкоджала йому бачитися з дитиною.

Згідно з частиною четвертою статті 174 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

За роз'ясненнями Верховного Суду України, викладеними у пункті 24 Постанови Пленуму від 12.06.2009 р. № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», пункті 11 Постанови Пленуму від 18.12.2009 р. № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», за змістом частини четвертої статті 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову, яке не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд у мотивувальній частині рішення може вказати лише про визнання позову та прийняття його судом; визнання відповідачем позову має бути безумовним, не суперечити закону й не порушувати права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), у такому разі суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи.

Разом з тим, Верховний Суд України у пункті 10 постанови Пленуму від 21.12.2007 р. № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» роз'яснив, що проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з'ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, інші обставини життя подружжя.

Суд, заслухавши Позивача і Відповідача, ознайомившись з матеріалами справи й оцінивши наявні в справі письмові докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні, вирішуючи питання щодо прийняття визнання Відповідачем позову, виходить з такого.

Відповідно до статті 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги; дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім'ї за свою поведінку в ній (частини перша, третя статті 55 Сімейного кодексу України). Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини; примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість (частини третя, четверта статті 56 Сімейного кодексу України).

Згідно зі статтею 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватись цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище (стаття 113 Сімейного кодексу України).

Судом встановлено, що сторони 10.06.2016 р. зареєстрували шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб, серія НОМЕР_1, виданого Володарським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області 10.06.2016 р., актовий запис № 27 (а.с. 7); сторони мають спільну малолітню дитину - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується копією свідоцтва про народження, серія НОМЕР_2, виданого Володарським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області 23.08.2016 р., актовий запис № 92 (а.с. 5).

Як зазначено Позивачем і не заперечувалося Відповідачем, спільне господарство сторони вже не ведуть, у шлюбі вони були лише близько два місяці, а фактичні шлюбні відносини між сторонами припинені з 29.08.2016 р., тобто більше року, тому збереження сім'ї та примирення сторін є неможливим і суперечитиме їх інтересам.

Водночас суд не бере до уваги як неналежні і недопустимі докази в даній цивільній справі надані Позивачем документи щодо нібито вчинення Відповідачем насильства в сім'ї, в тому числі відносно дитини, оскільки прийняття розпорядження Володарської районної державної адміністрації Київської області від 28.03.2017 р. № 55 «Про визначення порядку спілкування ОСОБА_2 з малолітньою дитиною ОСОБА_3», копія якого додана до позовної заяви та яким визначено, що Відповідач має право спілкуватися з малолітнім сином, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, з 15:30 год. до 17:30 год. щопонеділка в присутності працівника Володарського районного центру соціальних служб для дітей та молоді (а.с. 6), ініційовано самим Відповідачем з його слів, що не заперечувалося Позивачем, а надані Позивачем довідки Володарського відділення поліції Сквирського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Київській області від 21.08.2017 р. (а.с. 17, 18) свідчать лише про факт виклику поліції на лінію служби «102» і розгляд таких звернень згідно із Законом України «Про звернення громадян», а не про факти притягнення Відповідача до відповідальності.

Питання щодо з'ясування стану здоров'я дитини сторін та, за наявності захворювань, його причин не є предметом судового дослідження в справі про розірвання шлюбу.

Відповідно до частин першої, третьої статті 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування; суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Згідно з частиною другою статті 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

З огляду на викладене та зважаючи на фактичну відсутність сімейних відносин між сторонами більше року, недружній характер їх взаємних відносин, відсутність взаємної поваги і розуміння, суд дійшов висновку, що рішення сторін про розлучення є виваженим і свідомим, причини, з яких вони наполягають на розірванні шлюбу, - обґрунтованими, подальше спільне життя подружжя і збереження ними сім'ї стали неможливими, поновлювати сімейно-шлюбні відносини сторони наміру не мають. Суд не може примушувати жінку або чоловіка до підтримання, відновлення або продовження сімейних відносин, а вільність та рівність цих стосунків і можливість припинення шлюбу є їх основою, що законодавчо закріплено у нормах Сімейного кодексу України.

Зважаючи на викладене, суд вбачає можливим прийняти визнання позову Відповідачем, а позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу - задовольнити.

Питання про розподіл судових витрат суд вирішує на підставі імперативної норми частини першої статті 88 ЦПК України та присуджує Позивачеві, на користь якого ухвалено рішення, з Відповідача понесені ним і документально підтверджені судові витрати, а саме: сплачений при зверненні до суду з позовною заявою судовий збір у розмірі 640 грн.

Відповідно до статей 24, 55, 110, 112, 113, 115 Сімейного кодексу України та керуючись статтями 10, 11, 58-60, 88, 174, 208, 209, 212-215, 222, 223, 291, 292, 294, 296 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу - задовольнити повністю.

Шлюб між ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, та ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, зареєстрований 10.06.2016 р. Володарським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області, актовий запис № 27, - розірвати.

Після розірвання шлюбу ОСОБА_1 залишити прізвище «ОСОБА_1».

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, зареєстрованої та фактично проживаючої за адресою: АДРЕСА_2, судовий збір у розмірі 640 грн.

Рішення суду після набрання законної сили надіслати до Володарського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції Київської області для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та поставлення відмітки в актовому записі про шлюб.

Рішення суду може бути оскаржено до Апеляційного суду Київської області через Володарський районний суд Київської області протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення зазначеного строку оскарження або після перегляду в апеляційному порядку, якщо його не скасовано.

Суддя Л.А. Макаренко