Справа №487/6010/16-ц 20.02.2017 20.02.2017 20.02.2017
Провадження №22-ц/784/562/17
Справа № 487/6010/16-ц Головуючий у 1 інстанції Нікітін Д.Г.
Провадження № 22-ц/784/562/17 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_1
У Х В А Л А

іменем України

20 лютого 2017 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області у складі:

головуючого - Лисенка П.П.,

суддів - Галущенка О.І. та Серебрякової Т.В.,

із секретарем судового засідання - Андрієнко Л.Д.,

з участю:

позивача - ОСОБА_2,

представника позивача - ОСОБА_3,

переглянувши у відкритому судовому засіданні за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" на ухвалу Заводського районного суду м. Миколаєва від 16 січня 2017 року, про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" про захист порушених прав споживача, визнання кредитного та іпотечного договорів недійсними, -

в с т а н о в и л а :

24 листопада 2016 року ОСОБА_2 пред'явила до ПАТ КБ «ПриватБанк» зазначений позов.

Крім позовних вимог, позовна заява містить ще й клопотання про забезпечення позову, шляхом накладення арешту на належну позивачці квартиру АДРЕСА_1 та встановлення заборони на її відчуження у будь-який спосіб до набуття чинності судового рішення у цій справі.

В обґрунтування позовної заяви позивач зазначала, що 24 жовтня 2007 року вона у простій письмовій формі уклала з ПАТ КБ «ПриватБанк» кредитний договір № NKIPGK04040067 за умовами якого отримала грошові кошти у розмірі 29 400 доларів США на придбання нерухомості та 6 300 доларів США на сплату страхових платежів, зі сплатою відсотків за кредитом у розмірі 0,92% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 3% від суми кредиту у момент надання кредиту та винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 0,20% від суми виданого кредиту щомісяця.

На забезпечення виконання названого кредитного зобов'язання, 24 жовтня 2007 року між нею та ПАТ КБ «ПриватБанк» було укладено договір іпотеки належної їй 2-х кімнатної АДРЕСА_2, загальною площею 44,10 кв.м.

Обидва договори набрали є чинними і належно нею виконувалися.

Проте, в останній час вона стала отримувала поштові листи від Банку, в яких містилися погрози про те, що ним будуть застосовані права іпотекодержателя з метою набуття права власності на її житло, яке є предметом іпотеки, у позасудовому порядку для подальшої реалізації.

Посилаючись на незаконність таких вимог і з метою захисту свого інтересу, просила суд накласти арешт на належну їй і передану в іпотеку квартиру та заборонити відчуження цього житла будь-яким способом до набрання рішення суду по цій справі законної сили.

Ухвалою Заводського районного суду м. Миколаєва від 16 січня 2017 року клопотання ОСОБА_2 задоволено у повному обсязі.

ПАТ КБ «ПриватБанк» подало на цю ухвалу апеляційну скаргу, в якій просить скасувати її та постановити нову, якою відмовити в задоволенні заяви про забезпечення позову у повному обсязі, через безпідставність таких вимог.

Скаргу обґрунтовував порушенням районним судом норм процесуального права при постановленні ухвали.

Апеляційну скаргу слід задовольнити частково, оскаржену ухвалу суду 1 інстанції скасувати, оскільки суд постановив її без точного додержання норм процесуального законодавства, і постановити нову ухвалу, якою клопотання ОСОБА_2 задовольнити частково.

Постановляючи оскаржену ухвалу про забезпечення позову, районний суд виходив з того, що протилежне - може утруднити або, взагалі, зробити неможливим виконання рішення суду по даній справі, а застосовані ним і, передбачені ЦПК України, види забезпечення позову цьому перешкодять.

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області не у повній мірі погоджується з такими висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

За Конституцією України, ст.27 ЦПК України та ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожній особі, як фізичній так і юридичній, а також державі гарантовано судовий захист їх інтересів.

Кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру.

Такий розгляд проводиться, виходячи із загальних засад цивільного законодавства про: неприпустимість свавільного втручання держави у сферу особистого життя людини, її цивільного права та інтересу; справедливість; добросовісність та розумність.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України та обраний сторонами.

Суд зобов'язаний поважати честь і гідність усіх учасників цивільного процесу і здійснювати правосуддя на засадах їх рівності перед законом і судом.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості (ст.ст.4,5,10 ЦПК України).

В світлі виписаного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції не у повній мірі виконав вимоги процесуального законодавства й порушив право фізичної особи на захист її інтересів у належний спосіб.

Так, пред'явлення клопотання та вирішення питання про забезпечення позову - це дія сторони, яка вимагає від суду здійснення процесуальних дій з суворим, беззастережним дотриманням порядку їх вчинення, передбаченому ЦПК України.

Саме по собі поняття забезпечення позову - тлумачиться як сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

За змістом ч. 1 ст. 151 Цивільного процесуального кодексу України єдиною підставою для забезпечення позову є відповідне клопотання у формі мотивованої заяви будь-якої з осіб, котрі беруть участь у справі. Воно допускається на будь-якій стадії розгляду справи після відкриття провадження у ній (за винятком випадку, передбаченого ч. 4 ст. 151 ЦПК України, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Зокрема, в ній повинно бути зазначено:

1) причини, у зв'язку з якими потрібно забезпечити позов;

2) вид забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності;

3) інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Якщо заяву про забезпечення позову подано без додержання вимог ст. 151 ЦПК України, суд має право повернути її заявнику, про що постановляє ухвалу.

Недопустимо забезпечувати позов шляхом зупинення виконання судових рішень, що набрали законної сили.

Відповідно до статі 152 ЦПК України позов може забезпечуватися, в тому числі:

-накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб;

-забороною вчиняти певні дії;

-встановленням обов'язку вчинити певні дії;

-зупиненням продажу описаного майна, якщо подано позов право власності на це майно або про виключення його з опису;

-зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа.

При цьому, у разі необхідності суд може застосувати кілька видів забезпечення позову.

Таким чином, дійсно, позов майнового характеру дозволяється забезпечувати шляхом накладення арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб (п. 1 ч. 1 ст. 152 ЦПК України).

З буквального тлумачення названої норми випливає висновок про те, що позивач не вправі забезпечувати свій позов шляхом накладення арешту на належне йому ж майно, бо інше суперечило б дійсній волі законодавця і давало б можливість названій особі, шляхом одночасного пред'явлення позову і клопотання про арешт належного йому майна, уникати цивільноправової відповідальності по іншим спірним правовідносинам, де ця особа виступає боржником.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів.

Як вбачається із клопотання, позовні вимоги ОСОБА_2 носять майновий характер і стосуються майна, яке належить їй. На даний час воно перебуває в іпотеці у ПАТ КБ «ПриватБанк» і може бути реалізовано до вирішення даного спору, який стосується наявності її боргу перед Банком.

Відповідач проти забезпечення позову заперечує, зазначивши, що на сьогодні вже є рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 25 травня 2015 року, яке набрало законної сили, у справі за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором № NKIPGK04040067 від 24 жовтня 2007 року, за яким, з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» стягнуто суму заборгованості у розмірі 32 482,38 доларів США, що в гривневому еквіваленті становить 512 247 гривень 10 копійок.

Це рішення перебуває на виконанні в органах державної виконавчої служби, і, забезпечення позову по даній справі у спосіб, названий позивачем, як на думку Банку, взагалі позбавить його законного права на отримання боргу.

На доказ такого, відповідачем по даній справі надав копію вказаного рішення, виконавчий лист та копію постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження. (а.с. 52, 53, 54).

За таких умов і виходячи з формулювання названого пункту статті, арешт квартири позивача, на забезпечення її ж позову не міг бути накладеним.

Оскільки районний суд був іншої думки і таке забезпечення провів, то ухвалу в названій частині слід скасувати і відмовити позивачці у накладені арешту на її ж квартиру, за її ж клопотанням.

Не є вірним і висновок суду про встановлення заборонити відчуження іпотечної квартири будь-яким способом до набрання рішення суду по цій справі законної сили, оскільки у такий спосіб суд фактично зупиняє можливість вчинення виконавчих дій за іншим судовим рішенням, яке набрало законної сили і перебуває на примусовому виконанні в одному з підрозділів державної виконавчої служби.

Між тим, зупинення виконавчого провадження можливе лише за умов та з підстав, передбачених ЗУ «Про виконавче провадження» та ст. 154 ЦПК України, яких по даній справі немає.

У зв'язку з цим і в цій частині оскаржену ухвалу слід скасувати.

У той же час, аргументуючи необхідність забезпечення даного позову ОСОБА_2 зазначала, що Банк погрожує їй, що ще до вирішення цієї справи, визнати за собою право власності на квартиру у позасудовому порядку, застосувавши для цього положення, викладені в першому абзаці п. 27 договору іпотеки (Застереження про задоволення вимог іпотеко держателя відповідно до ст. 36 ЗУ «Про іпотеку»).

Названі доводи заслуговують на увагу і повинні враховуватися при вирішенні клопотання про забезпечення позову, оскільки застосування відповідачем названого пункту іпотечного договору і, навпаки, незастосування судом засобів забезпечення позову, може утруднити або взагалі зробити неможливим виконання рішення суду по даній справі, у разі його ухвалене на користь позивача.

У зв'язку з цим, слід заборонити органам та посадовим особам, які здійснюють державну реєстрацію, реєстрацію відчуження у будь-який спосіб належної ОСОБА_2 квартири АДРЕСА_1, до набрання судовим рішенням у даній справі законної сили.

Керуючись ст.ст.307, 312, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" - задовольнити частково.

Ухвалу Заводського районного суду м. Миколаєва від 16 січня 2017 року скасувати і постановити нову ухвалу, якою клопотання ОСОБА_2 про забезпечення її позову до Публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" задовольнити частково.

Заборонити органам та посадовим особам, які здійснюють державну реєстрацію, реєстрацію відчуження у будь-який спосіб належної ОСОБА_2 квартири АДРЕСА_1, до набрання судовим рішенням законної сили у даній справі.

У вимозі про накладення арешту на квартиру - відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і з цього часу протягом двадцяти днів може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Головуючий П.П.Лисенко

Судді: О.І.Галущенко

ОСОБА_4