Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(ЗАОЧНЕ)

"23" лютого 2017 р. Іллічівський районний суд м. Маріуполя Донецької області під головуванням судді Кузнецова Д. В., при секретарі Мащенко Д.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Маріуполі цивільну справу за позовом Приватного акціонерного товариства «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча» до ОСОБА_1 про відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, у порядку регресу

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2016 року позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок пошкодження транспортного засобу, в порядку регресу. В обґрунтування позову вказував, що 03 листопада 2015 року відбулась ДТП за участю транспортних засобів Volvo FM 400, за кермом якого перебував ОСОБА_2, та самоскида КАМАЗ 6520, держ.НОМЕР_5 що належить на праві власності ПрАТ «ММК ім.Ілліча». За кермом автомобіля КАМАЗ знаходився відповідач, який на момент ДТП був працівником підприємства ПрАТ «ММК ім.Ілліча» та здійснював керування транспортним засобом на підставі подорожнього листа. За наслідками ДТП постановою суду відповідач був визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, та на нього накладений штраф. ПрАТ «УАСК АСКА» згідно полісу сплатило на користь ПрАТ «Уніка» суму збитків у розмірі 50 000,00 грн., за раніше сплачене страхове відшкодування власнику автомобіля «Volvo FM 400». Фактичний розмір збитків, завданих автомобілю «Volvo FM 400», складає 122567,44 грн. Оскільки вина учасників ДТП була обопільною, тому сума відшкодування винною особою складає 61283,72 грн. Враховуючи, що сума невідшкодованих збитків ПАТ «СК Уніка» склала 11 283,72 грн. (61283,72 грн. - 50 000,00 грн.) остання звернулася до Господарського суду Донецької області з позовом до ПрАТ «ММК ім.Ілліча», як до власника транспортного засобу КАМАЗ, про стягнення матеріального збитку. Рішенням Господарського суду Донецької області від 06 вересня 2016 року з ПрАТ «ММК ім.Ілліча» стягнуто суму збитків в розмірі 11 283,72 грн., як різницю між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою. На виконання вказаного рішення суду ПрАТ «ММК ім.Ілліча» 10.10.2016 року перерахувало платіжним дорученням на користь ПрАТ «СК «Уніка» визначену суму матеріального збитку в розмірі 11 283,72 грн. та судовий збір 1378 грн. У зв'язку із сплатою суми матеріального збитку, яка була заподіяна працівником підприємства ПрАТ «ММК ім.Ілліча», позивач набув право регресної вимоги до ОСОБА_1 в межах суми середнього місячного заробітку, що передбачено статтею 132 КЗпП України. Посилаючись на ст.ст. 1172, 1191 ЦК України та ст. 130, 132 КЗпП України, позивач просить стягнути з відповідача матеріальну шкоду у розмірі 5487,23 грн. та судові витрати у розмірі 1378,00 грн.

Представник позивача позовні вимоги підтримав, надав письмову заяву та просив розглянути справу за відсутності представника, не заперечував проти винесення заочного рішення.

Відповідач, будучи своєчасно та належним чином повідомленим про час і місце розгляду справи, у судове засідання не прибув з невідомих причин, тому за наявності письмової згоди позивача суд вважає можливим постановити заочне рішення, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України.

Згідно із статтею 169 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів.

Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню у повному обсязі, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що транспортний засіб самоскид КАМАЗ 6520 державний номер НОМЕР_1 праві приватної власності належить ПрАТ «ММК ім.Ілліча», що підтверджується відповідним свідоцтвом про державну реєстрацію транспортного засобу та довідкою про дорожньою транспортну пригоду.

Керування вказаним транспортним засобом на підставі подорожнього листа №011631 від 02 листопада 2015 року здійснював водій ОСОБА_1, який станом на 03 листопада 2015 року був працевлаштований на підприємстві ПрАТ «ММК ім.Ілліча» на посаді водія автотранспортних засобів, що підтверджується відповідною довідкою підприємства ПрАТ «ММК ім.Ілліча» від 27 липня 2016 року №183, наказом від 26 жовтня 2015 року №18/1 -159 «Про направлення працівників в структурні підрозділи» та розпорядженням ЦПШ від 02.11.2015 року №1347 «Про направлення працівників ЦПШ в УАТ».

03 листопада 2015 року о 04 год. 40 хв. ОСОБА_1 керував автомобілем «КАМАЗ», державний номер НОМЕР_1, та рухаючись по технологічній дорозі від 8-х прохідних ПАТ «ММК імені Ілліча» в напрямок балки Горьковатої, у темну пору доби з вимкнутими лампами задніх габаритних ліхтарів, які були несправні, зупинив свій транспортний засіб та під час зупинки на дорозі не було позначено аварійною світовою сигналізацією, знаком аварійної зупинки або миготливим червоним ліхтарем, тим самим водій допустив порушення вимог п. п. 9.11, 19.4, 31.6 «б» Правил дорожнього руху України. Внаслідок вказаних порушень на автомобіль «КАМАЗ» відбувся наїзд автомобіля «VOLVO», державний номер НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_2, в результаті чого автомобілі отримали механічні пошкодження.

За наслідками ДТП постановою Іллічівського районного суду м.Маріуполя Донецької області від 27 грудня 2015 року ОСОБА_1 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення.

Також Постановою Іллічівського районного суду м.Маріуполя Донецької області від 17 листопада 2015 року ОСОБА_3 було визнано винним у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення.

Відповідно до наведених двох постанов суду обидва учасники дорожньо-транспортної пригоди, порушили правила дорожнього руху, внаслідок чого відбулось зіткнення їх автомобілів та заподіяні збитки транспортним засобам.

Згідно рішення Господарського суду Донецької області від 06 вересня 2016 року (справа №905/2181/16) стягнуто з ПрАТ «ММК ім.Ілліча» на користь ПрАТ «Страхова компанія «Уніка» суму матеріального збитку у розмірі 11 283,72 грн., а також судовий збір в сумі 1378 грн.

Також зазначеним рішенням Господарського суду Донецької області встановлено, що відповідно до звіту №316/ПЕ від 12.12.2015р. про оцінку вартості відновлюваного ремонту колісного транспортного засобу вартість відновлюваного ремонту з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу пошкодженого транспортного засобу автомобіля Volvo FM 400, державний номер НОМЕР_2, складає 125293,20 грн. без ПДВ.

Відповідно до страхового акту №00179852 від 05.02.2016р. Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Уніка» було погоджено виплату страхового відшкодування у розмірі 122567,44 грн (125293,20 грн - 2725,76 грн франшизи).

Листом №109-02/2016 від 04.02.2016р. ТОВ «Райффайзен Лізинг Аваль», як вигодонабувач, надало підтвердження перерахування суми страхового відшкодування на свій поточний рахунок.

Згідно із платіжним дорученням №004383 від 09.02.2016р. ПрАТ «СК «Уніка» перерахувала на користь ТОВ «Райффайзен Лізинг Аваль» грошові кошти в сумі 122567,44 грн. в якості страхового відшкодування за договором №302001/4095/0001313 від 03.04.2015р.

З наведеного слідує, що страховою компанією ПрАТ «СК «Уніка» в рамках укладеного договору страхування із власником пошкодженого транспортного засобу Volvo FM 400 було проведеного виплату страхового відшкодування в сумі 122567,44 грн.

Статтею 27 Закону України «Про страхування» та ст.993 Цивільного кодексу України визначено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

На підставі вказаних норм з огляду обопільну вину двох учасників ДТП Господарським судом Донецької області було встановлено наявність у ПрАТ «СК «Уніка» право вимоги до осіб, відповідальних за заподіяну ТОВ «Райффайзен Лізинг Аваль» шкоду внаслідок ДТП, в межах суми 61 283,72 грн.

Разом з цим також встановлено, що відповідальність власника автомобіля КАМАЗ 6520, держ. № НОМЕР_3, Приватного акціонерного товариства «ММК ім.Ілліча» була застрахована у ПрАТ «Українська акціонерна страхова компанія «АСКА» та ліміт відповідальності страховика по майну складав 50000 грн.

За зверненням ПрАТ «Страхова компанія «Уніка» до ПрАТ «УАСК «АСКА» остання добровільно перерахувало страхове відшкодування в сумі 50000 грн. в порядку регресу в межах встановленого полісом №АІ/7571494 ліміту.

У зв'язку із тим, що суми страхового відшкодування не вистачило для покриття всієї суми заподіяних внаслідок ДТП збитків, тому Господарським судом на підставі статті 1194 ЦК України була покладена майнова відповідальність на власника транспортного засобу та працедавця - ПрАТ «ММК ім.Ілліча» в сумі 11283,72 грн., внаслідок чого недостатня сума шкоди в порядку регресу була стягнута на користь страхової компанії.

Згідно платіжних доручень від 10 жовтня 2016 року ПрАТ «ММК ім.Ілліча» на виконання рішення суду було перераховано на користь ПрАТ «СК «Уніка» збитки в сумі 11 283,72 грн та судовий збір в сумі 1378,00 грн.

Таким чином внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка відбулась за участю працівника ОСОБА_1 та його вини, ПрАТ «ММК ім.Ілліча» було заподіяно суму прямих збитків, які підприємством були фактично сплачені на користь іншої особи, в розмірі 11 283,72 грн.

Згідно ч.3 статті 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Отже встановлені рішенням Господарського суду Донецької області від 06.09.2016 року по справі №905/2181/16 та двома постановами Іллічівського районного суду м.Маріуполя Донецької області від 17.11.2015 року та 27.11.2015 року обставини щодо наявності та розподілу обопільної вини учасників в дорожнього транспортній пригоді, а також суми заподіяних збитків позивачу, є преюдиціальними обставинами, які не підлягають повторному доведенню, вважаються встановленими та обов'язковими для врахування судом.

Згідно частини 1 статті 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків.

Суд виходить із того, що правовідносини, які виникли між сторонами, є не цивільно-правовими, а трудовими, оскільки шкода позивачу була завдана під час виконання ОСОБА_1 своїх безпосередніх трудових обов'язків в робочий час, тому застосуванню до вказаних правовідносин підлягають положення Кодексу законів про працю України, які по відношенню до ЦК України, є спеціальними нормами при відшкодуванні працівником шкоди працедавцю.

Згідно ст. 130 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов'язків.

При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника. Ця відповідальність, як правило, обмежується певною частиною заробітку працівника і не повинна перевищувати повного розміру заподіяної шкоди, за винятком випадків, передбачених законодавством.

За наявності зазначених підстав і умов матеріальна відповідальність може бути покладена незалежно від притягнення працівника до дисциплінарної, адміністративної чи кримінальної відповідальності.

Відповідно до ст. 138 КЗпП України тягар доказування в суді наявності умов, передбачених ст. 130 КЗпП України, покладається на власника.

Згідно ст. 132 КЗпП України за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обов'язків, працівники, з вини яких заподіяно шкоду, несуть матеріальну відповідальність у розмірі прямої дійсної шкоди, але не більше свого середнього місячного заробітку.

Зібраними у справі доказами підтверджується наявність завданої матеріальної шкоди ПрАТ «ММК ім.Ілліча», при цьому дії ОСОБА_1 були неправомірними, між діями і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та встановлена вина відповідача, тому є підстави для покладення на нього матеріальної відповідальності у розмірі середнього місячного заробітку.

Подібні правові висновки узгоджуються із положеннями пункту 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України, від 29.12.1992 року № 14 "Про судову практику у справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками".

При матеріальній відповідальності в межах середнього місячного заробітку він визначається відповідно до затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року N 100 Порядку обчислення середньої заробітної плати, а саме виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують вирішенню судом справи про відшкодування шкоди, а у разі коли працівник останні місяці перед вирішенням справи не працював або справа вирішується після його звільнення - виходячи з виплат за попередні два місяці роботи на даному підприємстві (в установі, організації).

Згідно наданої позивачем довідки від 27 липня 2017 року ОСОБА_1 звільнився 05 листопада 2015 року, а його середній місячний заробіток за останні два повних місяці роботи (вересень, жовтень 2015 року) становив 5487,23 грн.

Відповідно до ст.ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ст. 57 ЦПК України доказами є будь які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги та заперечення сторін, та інших обставин справи, які мають значення для справи.

Таким чином, враховуючи викладені обставини та положення діючого законодавства, суд, вважає, що з відповідача необхідно стягнути на користь позивача заподіяну шкоду у розмірі середньомісячного заробітку в сумі 5487,23 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, оскільки суд задовольняє позов з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судовий збір, сплачений при поданні позовної заяви до суду, в розмірі 1378,00 гривень.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 5, 10, 57, 60, 88, 209, 212-215 ЦПК України, ст.ст. 130, 132, 134, 138 Кодексу законів про працю України, Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати», Постановою Пленуму Верховного Суду України від 29.12.1992 року № 14 «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками», суд

В И Р І Ш И В:

Приватного акціонерного товариства «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча» до ОСОБА_1 про відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, у порядку регресу, задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_4 на користь Приватного акціонерного товариства «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча» в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 5487,23 грн. та судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 1378,00 грн., а всього 6865,23 грн.

Заочне рішення може бути переглянуте Іллічівським районним судом міста Маріуполя Донецької області за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

На рішення може бути подана апеляція в Апеляційний суд Донецької області через Іллічівський районний суд м. Маріуполя.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: Д. В. Кузнецов