справа №619/4376/16-ц
провадження №2/619/312/17
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
20 лютого 2017 р. Дергачівський районний суд Харківської області
в складі: головуючого - судді Калмикової Л.К.,
за участю секретаря судового засідання - Пономарьової К.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Дергачі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа- Яготинський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області, про визнання усиновлення недійсним,-
Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання усиновлення недійсним.
В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що вона - ОСОБА_1 до усиновлення - ОСОБА_1, народилась ІНФОРМАЦІЯ_1, про що в книзі записів актів громадянського стану про народження 18 липня 1989 року було зроблено відповідний запис за № 161.
5 серпня 1996 року її було усиновлено ОСОБА_2 на підставі рішення Кегичівського районного суду Харківської області .
Вважає, що усиновлення її ОСОБА_2 має бути визнане недійсним.
В березні 1995 року її матір ОСОБА_4 уклала шлюб із ОСОБА_2. На момент укладення шлюбу їй було шість років.
Перший рік після укладення шлюбу стосунки у їх родині на той момент були цілком нормальні, будувались на відносинах взаємоповаги та любові. Проте, пізніше, починаючи з березня 1996 року, стосунки погіршились, як у неї із відповідачем, так і у її матері із ОСОБА_2 У липні 1996 року ОСОБА_2 звернувся до Кегичівського районного суду Харківської області із заявою про її удочеріння. У суді відповідач пояснив, що вирішив удочерити її з метою впорядкування своїх сімейних відносин. Його мати надала згоду, також пояснивши, що вони бажають впорядкувати їхні шлюбні відносини.
Зазначила, що насправді на той момент стосунки у їхній сім'ї були жахливі: відповідач не звертав на неї жодної уваги, вони не були близькими як донька із батьком, він не піклувався про неї та не надавав їй любові. Замість цього він лише завжди кричав на неї, доводив до сліз та навіть неодноразово підіймав на них із матір'ю руку. Через все це на момент усиновлення її мати вже не мала наміру продовжувати з ОСОБА_2 шлюбні відносини, а лише мала бажання розійтись з ним та продовжувати спокійне життя. Дане твердження обґрунтовує тим, що вона особисто бачила, як мати майже щодня плакала, бачила їхні постійні сварки, та як ОСОБА_4 казала відповідачеві про те, що хоче розлучитись із ним. Оскільки все це відбувалось у неї на очах та було практично щодня (а іноді і декілька разів на день), вона дуже добре пам'ятає всі ці події. Крім того, пізніше, коли вона вже стала дорослою, мати сама неодноразово розповідала їй, що дійсно все так і було і що вона не мала жодного бажання та наміру продовжувати стосунки із ОСОБА_2 На питання стосовно того, чому ж вона надала згоду на її усиновлення, вона пояснила, що вона сирота і знає, як погано без батьків, тому на той момент вона вирішила, що буде краще, якщо у неї буде хоч якийсь батько, хоча б формально. Крім того, їй станом на момент усиновлення було 7 років, і вона мала йти до першого класу. У такому віці та при таких обставинах дитині необхідна підтримка обох батьків, та й мати не хотіла, щоб на неї дивились не так, як на інших та глузували з неї.
Єдиною підставою, з якої ОСОБА_4 надала згоду на удочеріння, було не бажання або намір впорядкувати та продовжувати шлюбні відносини, а надати своїй дитині можливість мати обох батьків хоча б формально.
Проте, не дивлячись на формальну наявність батька, його у неї насправді не було. Відповідач про неї не піклувався, не займався її вихованням та розвитком, він лише проявляв злість та поганий настрій. У зв'язку з цим по спливу незначного часу, десь приблизно з півроку, мати все ж таки зробила те, що мала намір зробити ще на момент удочеріння, вона фактично припинила будь-які стосунки із відповідачем ОСОБА_2 на вимогу її матері пішов з дому та більше участі у їх житті не приймав. Тобто, фактично шлюб проіснував навіть менш, ніж півроку з моменту усиновлення, що свідчить про відсутність наміру у її матері зберігати ці стосунки.
Щодо офіційного припинення шлюбу, то його було розірвано лише 14 листопада 2006 року, про що було складено відповідний актовий запис № 78. Така ситуація стала наслідком того, що її матір піклувалась про неї і хотіла, щоб у неї була хоча б формально повноцінна сім'я. Саме тому вона вмовила свого, на той момент, офіційного чоловіка дочекатись її майже повноліття і лише тоді розлучитись.
Просить визнати недійсним її усиновлення усиновлювачем ОСОБА_2 на підставі рішення Кегичівського районного суду Харківської області від 05.08.1996 року, залишити їй прізвище, ім'я та по батькові, які вона одержала у зв'язку з усиновленням, а саме: ОСОБА_1.
В судове засідання позивач не з'явилась, згідно заяви підтримує позовні вимоги, просить слухати справу у її відсутність, що суд вважає можливим.
Відповідач в судове засідання не з`явився, про причини неявки суду не повідомив, про слухання справи повідомлений з дотриманням ст. 74 ч.9 ЦПК України шляхом оголошення у пресі - в газеті „Слобідський край" від 04.02.2017 р., однак, в судове засідання не з"явився, відповідні заяви суду не надавав, у зв'язку з чим суд вважає за можливе слухати справу у відсутність відповідача, провівши заочний розгляд справи з винесенням заочного рішення, проти чого позивач не заперечує.
Представник третьої особи- Яготинського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області у судове засідання не з'явився, згідно заяви просить справу розглядати без їх участі, що суд вважає за можливе.
Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про наступне.
Як встановлено судом, мати позивача ОСОБА_4 та ОСОБА_2 03.03.1995 року уклали шлюб. На момент укладення шлюбу позивачу було 6 років.
На підставі рішення Кегичівського районного суду Харківської області від 05.08.1996 р. відповідач усиновив ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_1 присвоєно прізвище, ім'я та по-батькові ІНФОРМАЦІЯ_2.
Встановлено, що на момент усиновлення у сім'ї позивача не склались відносини з батьком, батько не виконував своїх батьківських обов'язків по відношенню до неї.
Мати позивача надала згоду на усиновлення з метою, щоб у позивача було двоє батьків. Через деякий час на вимогу матері позивача ОСОБА_4 відповідач покинув сім'ю, шлюб існував формально. Шлюб проіснував півроку з моменту усиновлення позивача, що свідчить про те, що ОСОБА_4 не мала наміру продовжувати з ним шлюбні відносини.
Згідно ст. 240 СК України право на звернення до суду з позовом про скасування усиновлення чи визнання його недійсним мають батьки, усиновлювач, опікун, піклувальник, орган опіки та піклування, прокурор, а також усиновлена дитина, яка досягла чотирнадцяти років.
Відповідно до ст. 241 Сімейного Кодексу України після набрання чинності рішенням суду про визнання усиновлення недійсним або скасування усиновлення суд у місячний строк зобов'язаний надіслати копію рішення до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем реєстрації народження дитини. Орган державної реєстрації актів цивільного стану на підставі рішення суду про скасування усиновлення або визнання його недійсним вносить відповідні зміни до актового запису про народження дитини.
На підставі ч.5 ст. 236 СК України якщо одним із подружжя усиновлена дитина другого з подружжя, усиновлення може бути визнане недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що на момент усиновлення другий із подружжя не мав наміру продовжувати з ним шлюбні відносини.
Згідно ч.3 ст.238 СК України усиновлення повнолітньої особи може бути скасовано судом за взаємною згодою усиновлювача і усиновленого або на вимогу одного з них, якщо сімейні відносини між ними не склалися.
Судом встановлено, що на момент усиновлення другий із подружжя - відповідач - не мав наміру продовжувати з дружиною шлюбні відносини.
Відповідно до п. 2.16.3 Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 12.01.2011 № 96/5 (зі змінами, внесеними наказом Міністерства юстиції України від 02.12.2016 № 3447/5) на підставі рішення суду про скасування або визнання усиновлення недійсним уносяться виправлення в актовий запис про народження усиновленої дитини та поновлюються відомості, записані до усиновлення, про що має бути зазначено у рішенні суду.
Згідно ч.3 ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
У відповідності до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.
Таким чином, позов підлягає частковому задоволенню.
Керуючись ст.ст.236, 239-241 СК України, ст.ст.10, 11, 27, 31, 57-60, 209, 212, 215 ЦПК України, суд -
Позовну заяву ОСОБА_1 задовольнити частково.
Визнати недійсним усиновлення ОСОБА_1 усиновлювачем ОСОБА_2 на підставі рішення Кегичівського районного суду Харківської області від 05.08.1996 року.
Зобов'язати Яготинський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області внести виправлення в актовий запис про народження № 161 від 18.07.1989 р., зроблений відділом реєстрації актів цивільного стану Яготинського районного управління юстиції Київської області на ім'я ОСОБА_1 та поновити відомості, записані до усиновлення.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір - 551.20 грн.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ЦПК України. У цьому разі строк, протягом якого розглядалася заява, не включається до строку на апеляційне оскарження рішення.
Заочне рішення набирає законної сили відповідно до загального порядку, встановленого ЦПК України.
Суддя Л. К. Калмикова