Справа № 243/7808/15-ц Головуючий у І інстанції Волчко А. Я.
Провадження № 22-ц/780/192/17 Доповідач у 2 інстанції Лівінський С. В.
Категорія 26 21.02.2017
РІШЕННЯ

Іменем України

21 лютого 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

Головуючого судді Лівінського С.В.

суддів: Березовенко Р.В.,

Матвієнко Ю.О.

за участю секретаря судового засідання Спеней І.С.

розглянувши матеріали справи за позовом Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ КБ «Надра» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором за апеляційною скаргою ОСОБА_3, в особі представника ОСОБА_4, на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 02 вересня 2016 року, -

В С Т А Н О В И Л А:

У серпні 2015 року уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ КБ «Надра» звернувся до суду з наведеним позовом.

Послався на те, що 22 листопада 2007 року між ВАТ КБ «Надра» та ОСОБА_3 був укладений кредитний договір, відповідно до п. 1.1. якого він надав відповідачу у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості та платності грошові кошти в сумі 181953,27 дол. США. Відсотки за користування кредитом, згідно з п.п. 1.3.1. договору розраховуються банком на підставі відсоткової ставки у розмірі 12,29 % річних. На виконання п.п. 3.3.1., 3.3.3. договору відповідач зобов'язався щомісячно до 7 числа поточного місяця сплачувати мінімальний платіж у розмірі 1999,39 дол. США, однак взяті на себе зобов'язання з виплати кредитних коштів у визначені строки не виконує.

Пояснив, що направляв вимоги відповідачу з пропозицією виконати взяті на себе, як позичальника зобов'язання за кредитним договором, проте той цю пропозицію не виконав.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 02 вересня 2016 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ "КБ "Надра" заборгованість за кредитним договором № 255/П/35/2007-840 від 22.11.2007 в сумі 197522,96 дол. США, та пеню в розмірі 145121,74 грн.

ОСОБА_3 з рішенням суду не погодився і подав апеляційну скаргу. Просив рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в позові. Посилався при цьому на не повне з'ясування судом обставин справи, не відповідність висновків суду цим обставинам, не вірне застосування та порушення судом норм матеріального і процесуального права.

Позивач рішення суду не оскаржив в судове засідання не з'явився, про дату та час розгляду справи сповіщений, на підставі ч. 5 ст. 74 ЦПК України, належним чином, що відповідно до ч. 2 ст. 305 того ж Кодексу не перешкоджало розглядові справи.

Заслухавши доповідь головуючого, пояснення осіб, які брали участь у справі, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково.

Відповідно до статті 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно закону.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Проте рішення суду першої інстанції, на думку колегії суддів, не повністю відповідає зазначеним вимогам.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи таке.

22 листопада 2007 року між ВАТ КБ Банк «Надра» та ОСОБА_3 був укладений кредитний договір № 255/П/35/2007-840 (далі договір).

Згідно з вимогами Закону України "Про акціонерні товариства" від 17.09.2008 внесені зміни у статут ВАТ КБ "Надра", відповідно до яких нове повне найменування Банку стало ПАТ «КБ «НАДРА».

Відповідно до п. 1.1. договору позивач надав відповідачу у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості та платності грошові кошти в сумі 181953,27 дол. США.

Як вбачається, з п.п. 1.3.1. договору відсотки за користування кредитом розраховано банком на підставі відсоткової ставки у розмірі 12,29 % річних.

Відповідно до п.п. 3.3.1., 3.3.3. договору відповідач зобов'язався щомісячно до 7 числа поточного місяця сплачувати мінімальний платіж у розмірі 1999,39 дол. США.

Згідно з п. 5.2. договору, у разі прострочення відповідачем строку сплати мінімальних необхідних платежів з погашення кредиту, відповідач мав сплатити позивачу пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла на час виконання зобов'язання, за кожен день прострочення.

Відповідач взяті на себе зобов'язання з виплати кредитних коштів у строки визначені договором не виконав, як не виконав і пропозицією позивача виконати взяті на себе, як позичальника зобов'язання за договором.

За розрахунками банку, станом на 24 липня 2015 року, за відповідачем наявна заборгованість за договором в сумі 204114,70 дол. США, що за курсом НБУ становить 4493726,98 грн, в тому числі: непогашений кредит - 169368,23 дол. США, що за курсом НБУ становить 3728759,29 грн; несплачені відсотки - 28154,73 дол. США, що за курсом НБУ становить 619845,95 грн; пеня за прострочення строків виконання зобов'язань - 6591,74 дол. США, що за курсом НБУ становить 145121,74 грн.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України).

Визначення поняття зобов'язання міститься у ч. 1 ст. 509 ЦК України.

Відповідно до цієї норми зобов'язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Таке визначення розкриває сутність зобов'язання як правового зв'язку між двома суб'єктами (сторонами), відповідно до якого на одну сторону покладено обов'язок вчинити певну дію (певні дії) чи утриматись від її (їх) здійснення; іншій стороні зобов'язання надано право, що кореспондує обов'язку першої. Обов'язками боржника та правами кредитора вичерпується зміст зобов'язання (ст. 510 ЦК України).

Згідно з нормою ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України).

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк.

При цьому в законодавстві визначаються різні поняття як "строк дії договору", так і "строк (термін) виконання зобов'язання" (ст.ст. 530, 631 ЦК України).

Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події (ч. 1 ст. 530 ЦК України).

Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у ст. 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу (ч. 2 ст. 1050 ЦК України).

Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов'язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов'язку нового додаткового.

Покладення на боржника нових додаткових обов'язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу).

Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (ч. 2 ст. 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України).

У той самий час, згідно із ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. На відміну від процентів, які є платою за користування чужими грошима, неустойка є засобом забезпечення виконання зобов'язання і одночасно способом цивільно-правової відповідальності.

За положеннями ст. 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Аналіз правових норм, зокрема, ст. ст. 536, 549 ЦК України дає підстави для висновку про те, що проценти та неустойка є різними правовими інститутами, обмеження можливості одночасного застосування яких законом не встановлена.

Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

На підставі ч. 2 ст. 1054 та ч. 2 ст. 1050 ЦК України у разі, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів.

Отже, у банка настає право вимоги від позичальника виконання основного зобов'язання не з моменту закінчення строку дії договору, а з моменту прострочення повернення чергової частини грошових коштів.

Розглядаючи даний спір, колегія судів прийшла до висновку, що суд першої інстанції, всупереч твердженням апелянта, повно і всебічно дослідив надані сторонами докази, в тому числі й ті, на які посилається апелянт, та обґрунтовано задовольнив позов.

Разом з тим, визначаючи розмір заборгованості ОСОБА_3 перед банком, районний суд залишив поза увагою, що відсотки за користування кредитом, згідно з п.п. 1.3.1. договору мали розраховуватися банком на підставі відсоткової ставки у розмірі 12,29 % річних, а не в розмірі 12,49 % річних, як це розрахував банк.

Оцінивши наведені докази по справі щодо їх належності, допустимості та достовірності кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, колегія суддів прийшла до висновку про необхідність змінити рішення районного суду, позов банку задовольнити частково та стягнути з відповідача на користь позивача 194800,63 дол. США, що за курсом НБУ станом на 24.07.2015 становило 4288671,25 грн, в тому числі: непогашений кредит - 169368,23 дол. США, що за курсом НБУ станом на 24.07.2015 становило 3728759,29 грн; несплачені відсотки - 25432,4 дол. США, що за курсом НБУ станом на 24.07.2015 становило 559911,96 грн; пеню за прострочення строків виконання зобов'язань - 143239,36 грн.

В решті рішення суду першої інстанції, не зважаючи на твердження апеляційної скарги, ухвалено з додержанням вимог матеріального та процесуального права, а тому його слід залишити без змін.

В порушення вимог ст. ст. 10, 60 ЦПК України, апелянтом, не зважаючи на його позицію в апеляційній скарзі, не доведено належними та допустимими доказами фактів на які він посилався в обґрунтування заперечень проти позову.

Оскільки пеню судом стягнуто за рік починаючи з 24 липня 2014 року, доводи апеляційної скарги, щодо розміру подвійної ставки НБУ в період з 14.07.2014 по 17.07.2014 не заслуговує на увагу.

Суперечить чинному законодавству України та матеріалам справи також і твердження апелянта щодо порушення позивачем вимог про ліцензування банківської діяльності, а також проведення кредитування в іноземній валюті.

Оскільки відповідачем позовних вимог щодо визнання правочину недійсним в суді не заявлено, його посилання в апеляційній скарзі на підстави для визнання його недійсними теж являються безпідставними.

Не ґрунтуються також на положеннях ЦПК України і доводи апелянта щодо необхідності в зупиненні провадження поданій справі

Інші доводи апеляційної скарги вказаних вище висновків суду також не спростовують та не дають підстав для висновку про порушення або неправильне застосування судом норм матеріального чи процесуального права, яке призвело б до неправильного вирішення справи.

Керуючись ч. 3 ст. 209, ст. 218, ст. ст. 303, 304, п. 3 ч. 1 ст. 307, п. 4 ч. 1 ст. 309 ст. ст. 313-314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 02 вересня 2016 року змінити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» заборгованість за кредитним договором №255/П/35/2007-840 від 22.11.2007 року: заборгованість за кредитом 169368,23 дол. США та заборгованості по сплаті відсотків 25432.4 дол. США, що в сумі становить 194800,63 дол. США, та 143239,36 грн - пені.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення. Касаційна скарга може бути подана протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили рішенням апеляційного суду безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий суддя С.В. Лівінський

судді: Р.В. Березовенко

Ю.О. Матвієнко