Справа № 202/7897/16-ц
Провадження № 2/202/634/2017
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 лютого 2017 року м. Дніпро

Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Волошина Є.В.

за участю секретаря Величко А.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду Індустріального районного суду м. Дніпропетровська цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та поділ спільного майна подружжя,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2016 року ОСОБА_2 звернулась до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська з позовною заявою до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та поділ спільного майна подружжя. В обґрунтування позову зазначає, що з 22 вересня 2001 року перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу сторони мають неповнолітню доньку ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. Спільне життя з відповідачем не склалося, оскільки між ними почали виникати сварки, непорозуміння. Через відсутність спільних інтересів вони почали дистанціюватися один від одного, фактичні шлюбні відносини між позивачем та відповідачем припинені з 2009 року, в той же час вони перестали вести і спільне господарство. Дитина проживає разом з позивачем. Просить розірвати шлюб між нею та відповідачем. Крім того зазначає, що 04 квітня 2007 року, тобто під час шлюбу, сторони придбали квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 56,4 кв. м., житловою площею 38,1 кв. м. Таким чином вищезазначена квартира є обєктом спільної сумісної власності подружжя, яка на підставі ст.ст.60,61,69,70 підлягає поділу між нею та відповідачем. На підставі викладеного просить суд розірвати шлюб, зареєстрований 22 вересня 2001 року Амур-Нижньодніпровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції, актовий запис №799; здійснити поділ спільного майна подружжя, згідно якого виділити у власність позивачу ? частину квартири АДРЕСА_1; ? частину вищезазначеної квартири виділити відповідачу; стягнути з відповідача судові витрати.

Позивач зі своїм представником в судове засіданні не з'явились, про час та місце судового засідання повідомлялись належним чином. Через канцелярію суду від представника позивача надійшла заява, за якою остання просить справу розглядати без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Відповідач в судове засідання не зявився по невідомим суду обставинам, про судове засідання повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Через канцелярію суду надав письмову заяву за якою просить справу розглядати без його участі, позовні вимоги визнає в повному обсязі.

У зв'язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось.

Суд, дослідивши письмові докази у справі, вважає, що позов ОСОБА_2 до ОСОБА_2 підлягає задоволенню з наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено, що з 22 вересня 2001 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2перебувають у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, повторно виданого 25 листопада 2014 року Амур-Нижньодніпровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції, про що 22 вересня 2001 року складено відповідний актовий запис №799.

Від шлюбу сторони мають доньку - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Відповідно ст. 120 СК України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги інші обставини життя подружжя.

Спільне життя у сторін не склалося, оскільки між ними почали виникати сварки, непорозуміння. Через відсутність спільних інтересів вони почали дистанціюватися один від одного, фактичні шлюбні відносини між позивачем та відповідачем припинені з 2009 року, в той же час вони перестали вести і спільне господарство.

Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше сумісне проживання подружжя та збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам дітей, що має суттєве значення.

Згідно ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу.

При постановленні рішення, суд враховує те, що відповідач позовні вимоги визнав, не просив надати строк для примирення, позивач наполягала на розірванні шлюбу, сімейно-шлюбні відносини припинені, а тому суд приходить до висновку про те, що сім'я сторін розпалася остаточно та відновлена бути не може, а тому враховуючи інтереси сторін позовні вимоги в частині розірвання шлюбу підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимог в частині поділу спільного майна подружжя, суд виходить з наступного.

За змістом ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Під час зареєстровано шлюбу сторони придбали квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 56,4 кв. м., житловою площею 38,1 кв. м., що підтверджується копією договору купівлі-продажу квартири від 04 квітня 2007 року, посвідченого державним нотаріусом Шостої дніпропетровської державної нотаріальної контори, реєстраційний №2-452.

Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, станом на 20 лютого 2017 року вищезазначена квартира належить ОСОБА_2

За таких підстав, зважаючи на те, що вищезазначена квартира була набута відповідачем під час зареєстрованого шлюбу з позивачем, суд вважає, що ця квартира є спільним майном подружжя.

Відповідно до ч.1 ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

За змістом ст. 71 СК України майно, що є об'єктом права спільної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК України, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦПК України) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми.

При цьому, в разі не вчинення сторонами дій, направлених на надання згоди присудження грошової компенсації та не внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності (п. 25 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 р. № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ майна подружжя»).

Вирішуючи питання про поділ майна, суд вважає, що частки майна дружини та чоловіка є рівними.

За таких підстав, суд вважає необхідним провести поділ майна, яке є спільною сумісною власністю та визнати за позивачем та відповідачем право власності ? частину квартири за кожним.

Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1102,40 грн.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 60-71,105,112,120 СК України ст. ст. 3,7,10, 11, 15, 60,61, 88, 212-215 ЦПК України,суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та поділ спільного майна подружжя задовольнити.

Шлюб ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3,зареєстрований Амур-Нижньодніпровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції 22 вересня 2001 року, актовий запис № 799 розірвати.

В порядку поділу спільного сумісного майна подружжя визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, право власності ? частину квартири АДРЕСА_1, загальною площею 56,4 кв. м., житловою площею 38,1 кв. м.

В порядку поділу спільного сумісного майна подружжя визнати за ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, право власності на ? частину квартири АДРЕСА_1, загальною площею 56,4 кв. м., житловою площею 38,1 кв. м.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1102 (одна тисяча сто дві) гривні 40 копійок.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська протягом 10 днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Волошин Є.В.