Справа № 583/57/17
02 березня 2017 року Охтирський міськрайонний суд Сумської області в складі:
головуючого судді Ярошенко Т.О.
при секретарі Безрядіній О.І.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Охтирка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
12 січня 2017 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що між ним та відповідачем 20.02.2014 року укладено кредитний договір № б/н, згідно якого відповідач отримав кредит у розмірі 500 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 27,6 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.
Представник позивача ОСОБА_1 акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» в судове засідання не зявився, до початку розгляду справи по суті надав суду заяву, в якій просить справу розглядати без участі їх представника, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Крім того, повідомив, що не заперечує проти ухвалення заочного рішення суду.
Відповідач в судове засідання не зявився, про розгляд справи повідомлений в установленому законом порядку, про що в матеріалах справи мається поштове повідомлення про вручення судової повістки (а.с.56,57), будь-яких заяв від нього не надійшло, за таких обставин суд вважає можливим розгляд справи провести у його відсутність.
За даних обставин суд вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності сторін та без здійснення фіксації судового процесу за допомогою звукозаписуючого засобу, відповідно до ст. ст. 169, 197 Цивільного процесуального кодексу України.
Згідно ст. 224 Цивільного процесуального кодексу України, враховуючи, що представник позивача не заперечує проти заочного вирішення справи, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи у відсутність відповідача на підставі наявних у справі матеріалів.
Суд, проаналізувавши матеріали справи, дослідивши письмові докази, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що між ОСОБА_1 акціонерним товариством комерційний банк «ПРИВАТБАНК» та відповідачем 20.02.2014 року укладено кредитний договір № б/н, згідно якого відповідач отримав кредит у розмірі 500 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 27,6 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.
Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами банку складає між ним та банком договір, що підтверджується підписом у заяві (а.с.8).
Незважаючи на узгоджені сторонами умови при укладенні кредитного договору відповідач свої зобов'язання по кредитному договору не виконує належним чином.
Пунктам 2.1.1.5.5 Умов та Правил надання банківських послуг передбачено обовязок позичальника погашати заборгованість за кредитом, відсотків за його користування, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісію на умовах передбачених договором.
Пунктам 2.1.1.5.6 Умов та Правил надання банківських послуг передбачено, що у разі невиконання зобовязань за договором на вимогу банку позичальник зобовязаний повернути кредит(у тому числі простроченого кредиту та Овердрафту), оплати винагороди банку.
Пунктом 2.1.1.7.6 Умов та Правил надання банківських послуг встановлено, що в разі порушення позичальником строків платежів по кожному з грошових зобовязань, передбачених договором більше ніж на 30 днів, позичальник зобовязаний сплатити банку штраф у розмірі 500 грн. та 5% від суми заборгованості (а.с. 11-34).
Згідно ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України зобовязання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону, одностороння відмова від виконання зобовязання і одностороння зміна умов договору не допускається, за винятком випадків, передбачених законом.
У відповідності до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом та за ст. 1050 ЦК України в разі не повернення позичальником своєчасно суми позики, він зобовязаний сплатити грошову суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення.
Статтею 1049 ч. 1 ЦК України передбачений обов'язок позичальника повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Відповідно до ст. 1054 ч. 2 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.
Ст. 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.
Статтею 549 ЦК України встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Формами неустойки є штраф і пеня.
Дослідивши вказаний розрахунок заборгованості, суд дійшов висновку, що заявлені позивачем вимоги про стягнення заборгованості за кредитним договором підлягають частковому задоволенню.
Зокрема, суд вважає обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню позовні вимоги у частині стягнення з відповідача 1077,52 грн. заборгованості за кредитом; 9633,78 грн. заборгованості по відсотках за користування кредитом.
Разом з тим суд враховує, що частиною 3 статті 551 ЦК України передбачено, зокрема, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків.
Отже, частина третя статті 551 ЦК України з урахуванням положень статті 3 ЦК України щодо загальних засад цивільного законодавства та частини четвертої статті 10 ЦПК України щодо обов'язку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що її розмір значно перевищує розмір збитків (аналогічна позиція виражена в Постанові Верховного Суду України від 3 вересня 2014 р. у справі № 6-100цс14).
Згідно п. 27 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30.03.2012 р. «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» положення частини третьої статті 551 ЦК України про зменшення розміру неустойки може бути застосовано судом лише за заявою відповідача до відсотків, які нараховуються як неустойка, і не може бути застосовано до сум, які нараховуються згідно з частиною другою статті 625 ЦК України, які мають іншу правову природу. При цьому проценти, які підлягають сплаті згідно з положеннями статей 1054, 1056-1 ЦК, у такому порядку не підлягають зменшенню через неспіврозмірність із розміром основного боргу, оскільки вони є платою за користування грошима і підлягають сплаті боржником за правилами основного грошового боргу. Істотними обставинами в розумінні частини тертої статті 551 ЦК України можна вважати, зокрема, ступінь виконання зобов'язання божником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу (наприклад, відсутність негативних наслідків для позивача через прострочення виконання зобов'язання). Положення статті 616 ЦК передбачають право суду за певних умов зменшити розмір збитків та неустойки, які стягуються з боржника.
Таким чином, суд може з власної ініціативи застосувати ч. 3 ст. 551 ЦК України до вимог про стягнення неустойки за умови, що розмір нарахованої неустойки значно перевищує розмір збитків.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 04 листопада 2015 року (постанова № 6-612цс15).
Тому, суд вважає за необхідне зменшити розмір пені, так як її розмір значно перевищує розмір тіла кредита, та стягнути пеню за останній рік починаючи з дати звернення позивача до суду у сумі 1000 грн.
Разом із тим, на переконання суду не підлягають задоволенню позовні вимоги банку у частині стягнення штрафів: 500 грн. штраф (фіксована частина); 675 грн. штраф (процентна складова).
Відмовляючи в цій частині позовних вимог суд виходить із наступного.
Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов'язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов'язку нового додаткового.
Покладення на боржника нових додаткових обов'язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу).
Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України).
За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.
Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.
Указаний висновок викладений у постанові Верховного Суду України № 6-2003цс15 від 21 жовтня 2015 року, в силу ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковим для всіх судів України.
З огляду на зазначене та беручи до уваги, що судом задовольняються позовні вимоги в частині стягнення суми пені за порушення строків виконання грошового зобов'язання по сплаті кредиту, то вимоги в частині стягнення штрафів не підлягають задоволенню, оскільки одночасне задоволення вказаних вимог матиме своїм наслідком недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.
Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.
З огляду на зазначене та беручи до уваги те, що заявлені позивачем позовні вимоги підлягають частковому задоволенню то, відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути судові витрати пропорційно задоволеній частині позовних вимог.
За таких обставин, враховуючи, що позовні вимоги задоволені на 80 % суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача понесені позивачем судові витрати в сумі 1280 грн. виходячи із суми сплаченого позивачем судового збору та пропорційно задоволеній частині позовних вимог.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 88, 212- 215, 224-226 ЦПК України,
Позовні вимоги ОСОБА_1 акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» задовольнити частково.
В задоволенні решти позовних вимог відмовити за необгрунтованістю.
Заочне рішення може бути переглянуте Охтирським міськрайонним судом Сумської області, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Рішення може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку до апеляційного суду Сумської області через Охтирський міськрайонний суд Сумської області шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в загальному порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом України.

Суддя Охтирського

міськрайонного суду ОСОБА_3