Справа № 474/90/17
П. № 2/474/73/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.03.17 року смт Врадіївка

Врадіївський районний суд Миколаївської області у складі:

головуючого судді Сорочан А. В.

секретар судового засідання Татаренко О. В.

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк ПриватБанк (ПАТ КБ ПриватБанк) до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 11 860 грн. 62 коп., -

встановив:

31.01.2017 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому вказав, що у нього з відповідачем був укладений кредитний договір № NKXRRX07740100 від 25.06.2007 р., за яким відповідач отримала кредит у розмірі 5400 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12,00 % на рік на суму залишку заборгованості.

Посилаючись на те, що відповідач, всупереч норм закону та умов договору зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконала, станом на 03.11.2016 року наявна заборгованість в розмірі 11 860 грн. 62 коп., з якої :

-1388 грн. 56 коп.- заборгованість по відсоткам за користування кредитом;

- 388 грн. 80 коп. - заборгованість по комісії за користування кредитом;

- 9042 грн. 28 коп. пеня за несвоєчасність виконання зобов»язань за договором;

-500. грн. штраф ( фіксована частина);

-540.98 грн. штраф процентна складова)

Представник позивача в судове засідання не з'явився з невідомої суду причини та подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги просив задовольнити повністю, необхідні докази є в матеріалах справи, клопотання та заяви відсутні.

Відповідачка в судове засідання не з»явилась та особисто подала до канцелярії суду письмову заяву про розгляд справи у її відсутність, у позові просила відмовити за необґрунтованістю.

Відповідно до положень ч.2 ст. 158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності.

Згідно з положеннями ч.2 ст. 197 ЦПК України за відсутністю осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд вважає можливим розглянути справу у відсутності сторін та вважає, що рішення у справі можливо постановити на підставі наданих сторонами письмових доказів.

Дослідив письмові докази, суд вважає вимоги, викладені в заяві, такими, що підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

25.06.2007 року між позивачем та відповідачем був укладений кредитний договір № NKXRRX07740100, за яким відповідач отримала кредит у розмірі 5400 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення до 25.06.2009 р. включно, з умовами сплати за користування кредитом відсотків у розмірі 1% на місяць.

Вказаний договір був укладений шляхом підписання відповідачем заяви, яка разом з Умовами надання кредиту фізичним особам Розстрочка складає договір.

Згідно розрахунку ПАТ, наданого позивачем у цій справі, який відповідачем не спростований належними та допустимими доказами, у ОСОБА_1 станом на 03.11.2016 року наявна заборгованість в розмірі 11 860 грн. 62 коп., з якої :

-1388 грн. 56 коп.- заборгованість по відсоткам за користування кредитом;

- 388 грн. 80 коп. - заборгованість по комісії за користування кредитом;

- 9042 грн. 28 коп. пеня за несвоєчасність виконання зобов»язань за договором;

-500. грн. штраф ( фіксована частина);

-540.98 грн. штраф процентна складова)

Як вбачається з наданих позивачем письмових доказів, відповідач порушив свої зобов'язання щодо повернення кредитних коштів, сплати процентів за користування кредитом.

Встановив вказані обставини, суд вважає, що зі сторони відповідача порушені вимоги чинного законодавства, що регулює кредитні правовідносини, та вимоги кредитного договору, укладеного між сторонами. Судом встановлено, що між сторонами мають місце правовідносини, що повязані зі споживчим кредитним договором, які регулюються Цивільним кодексом України, Законом України "Про захист прав споживачів", постановою Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року №5 "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин".

Згідно з вимогами п.1 ч.2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є договори.

Відповідно до ст. ст. 526, 530 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Ст. 629 ЦК України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами та згідно ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Відповідно до п. 3. ч. 1. ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. За вимогами до ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 ЦК України. Кредитний договір укладається у письмовій формі та до відносин за кредитним договором застосовуються положення ст. ст. 1046 -1053 ЦК України.

Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення щодо договору позики, якщо інше не встановлено законом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно ч.1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. За правилам ч.1 ст.1049, ст.1050 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві кредит у строк та порядок, що встановлені договором.

Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк.

Згідно ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, в тому числі сплата неустойки. Штрафом є неустойка, що обчислюється від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Однак суд вважає, що розмір неустойки у виді пені, повинен бути зменшений за рішенням суду у відповідності до ч. 3 ст. 551 ЦК України.

За вимогами ч.3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки ( штраф, пеня) може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення, якими, зокрема, може бути ступінь виконання зобов'язань боржником.

Конституційний Суд України у рішенні від 11 липня 2013 року по справі щодо офіційного тлумачення положень Закону України "Про відповідальність за несвоєчасно виконання грошових зобов'язань" від 22 листопада 1996 року дійшов висновку, що умови договору споживчого кредиту, його укладання та виконання повинні підпорядковуватися таким засадам, згідно з якими особа споживача вважається слабкою стороною у договорі та підлягає особливому правовому захисту з урахуванням принципів справедливості, добросовісності і розумності, як складовим елементом загального конституційного принципу верховенства права.

Вимога позивача про стягнення пені в розмірі, який в декілька разів перевищує заборгованість спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов'язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором.

Такий висновок Конституційного Суду України узгоджується з положеннями Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів» від 09 квітня 1985 року №39/248, в якій наголошено, що споживачі нерідко перебувають у нерівному становищі з точки зору економічних умов, рівня освіти та купівельної спроможності, а тому принципи захисту інтересів споживачів мають, зокрема, за мету сприяти країнам у боротьбі зі шкідливою діловою практикою усіх підприємств на національному та міжнародному рівнях, яка негативно позначається на споживачах. Конституційний Суд України визначив, що захист від цих зловживань базується на положеннях законодавства, зокрема ч.3 ст.551 ЦК України.

Отже, ч.3 ст. 551 ЦК України з урахуванням положень ст. 3 ЦК України щодо загальних засад цивільного законодавства та ч.4 ст.10 ЦПК України щодо обов'язку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що він значно перевищує розмір збитків (постанова Верховного Суду України, ухвалена по справі № 6-100цс14 від 03 вересня 2014 року).

Враховуючи те, що діючим законодавством не наводиться чіткий перелік таких обставин та це питання повинно вирішуватися на підставі аналізу конкретної ситуації, тому суд вважає, що оскільки розмір заборгованості за кредитним договором становить -1388 грн. 56 коп.- заборгованість по відсоткам за користування кредитом;- 388 грн. 80 коп. - заборгованість по комісії за користування кредитом , а нарахована пеня - 9042 грн. 28 коп , яка значно перевищує розмір збитків, враховуючи, що боржником основне зобов»язання по тілу кредиту повністю виконане та ту обставину, що прострочена заборгованість по пені виникла з 2009 року, а банк звернувся з вимогами лише у січні 2017 року, то є законні підстави зменшити розмір неустойки у виді пені до 1000 грн.

Що стосується стягнення пені і штрафів одночасно, то суд приходить до наступного.

Цивільно-правова відповідальність це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обовязку новим, або у приєднанні до невиконаного обовязку нового додаткового.

Покладення на боржника нових додаткових обовязків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу).

Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України).

За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Умовами спірного договору передбачено застосування пені як виду цивільно-правової відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобовязань по даному договору, внаслідок чого нарахування пені відбувається за кожний день прострочення.

У той самий час, згідно з п. 5.3 Умов надання споживчого кредиту фізичним особам « Розстрочка» ( Стандарт), передбачено сплату штрафів як виду цивільно-правової відповідальності при порушенні позичальником строків платежів по кожному з грошових зобов»язань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобов»язаний сплатити банку штраф у розмірі 500 грн. + 5% від суми позову, тобто за несвоєчасне повернення кредиту, процентів за користування кредитом та комісій.

Враховуючи вищевикладене та те, що відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобовязань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Зобов»язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. ( ч. 3 ст. 509 ЦК України).

Згідно до вимог п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України одним із загальних засад цивільного законодавства України є справедливість, добросовісність і розумність, а також судовий захист цивільного права та інтересу.

Така правова позиція міститься у висновку Верховного Суду України по справі №6-2003цс15, який має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права у відповідності до ст. 360-7 ЦПК України.

Отже, суд приходить до висновку, що штрафи у розмірі 500 грн. - штраф (фіксована частина); 540 грн. 98 коп.- штраф (процентна складова) не підлягають стягненню.

Таким чином, з відповідачки на користь банку підлягає стягненню сума заборгованості у розмірі 2777 грн. 36 коп., з якої: 1388 грн. 56 коп. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом; -388 грн. 80 коп. заборгованість по комісії за користування кредитом, 1000 грн. пеня.

Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України розмір судового збору стягується пропорційно до розміру задоволених вимог.

Так, позовні вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» підлягають задоволенню на 23%, а тому судовий збір, який підлягає стягненню з відповідачки на користь позивача, становить 374 грн. 67 коп.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 88, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд, -

вирішив:

позовну заяву публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приват Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 11 860 грн. 62 коп - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 (ІПН: НОМЕР_1) на користь публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приват Банк» заборгованість за кредитним договором № NKXRRX07740100 від 25.06.2007 року станом на 03.11.2016 року у розмірі 2777 ( дві тисячі сімсот сімдесят сім) грн. 36 коп., з якої: 1388 грн. 56 коп. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 388 грн. 80 коп. - заборгованість по комісії за користування кредитом, 1000 грн. пеня.

У решті позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приват Банк» судові витрати у розмірі 374 ( триста сімдесят чотири) грн. 67 коп.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Миколаївської області через Врадіївський районний суд Миколаївської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Копію рішення направити сторонам.

Суддя Сорочан А. В.