Ухвала

Іменем України

23 серпня 2017 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,

суддів: Висоцької В.С.,

Умнової О.В.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на заочне рішення Дарницького районного суду м. Києва від 03 жовтня 2016 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 06 лютого 2017 року,

в с т а н о в и л а :

У липні 2016 року ОСОБА_2 звернулася до суду із указаним позовом, посилаючись на те, що 01 лютого 2016 року сталася дорожньо-транспортної пригода (далі - ДТП) за участю автомобіля марки Toyota, номерний знак НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_4, пасажиром якого був ОСОБА_3, та автомобіля марки Mazda 3, номерний знак НОМЕР_2, який належить позивачеві та знаходився під керуванням ОСОБА_5 Постановою апеляційного суду м. Києва від 05 липня 2016 року провадження у справі відносно ОСОБА_4 за ст. 124 КУпАП закрито за відсутністю в діях особи складу адміністративного правопорушення. Цією постановою встановлено, що пасажир автомобіля марки Toyota ОСОБА_3, який також є власником цього автомобіля, відкрив двері, внаслідок чого сталося зіткнення з автомобілем ОСОБА_2, який рухався у другій (середній) смузі руху, що і призвело до пошкодження транспортних засобів.

Враховуючи викладене та посилаючись на те, що відповідач матеріальну шкоду добровільно не відшкодував, ОСОБА_2 просив стягнути з нього матеріальну шкоду у розмірі 32 680 грн. 06 коп.

Заочним рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 03 жовтня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 06 лютого 2017 року, позов ОСОБА_2 задоволено. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 матеріальну шкоду у розмірі 32 680 грн. 06 коп. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати судові рішення, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, й передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що судові рішення ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи скарги цих висновків не спростовують.

Судами встановлено, що 01 грудня 2016 року на Набережному шосе в м. Києві трапилася ДТП за участю автомобіля марки Toyota, номерний знак НОМЕР_1, власником та пасажиром якого в момент ДТП був ОСОБА_3, та автомобіля марки Mazda 3, номерний знак НОМЕР_2, який належить позивачеві та знаходився під керуванням ОСОБА_5

Постановою апеляційного суду м. Києва від 05 липня 2016 року провадження у справі відносно ОСОБА_4 за ст. 124 КУпАП закрито за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення. При цьому вказаною постановою встановлено, що пасажир автомобіля марки Toyota ОСОБА_3, який також є власником цього автомобіля, відкрив двері, внаслідок чого сталося зіткнення з автомобілем ОСОБА_2, який рухався у другій (середній) смузі руху, що і призвело до пошкодження транспортних засобів. Вказані обставини в силу ч. 3 ст. 61 ЦПК України доведенню не підлягають.

У результаті ДТП автомобіль позивача зазнав механічних ушкоджень на загальну суму 32 680 грн. 06 коп.

Згідно з ч. ч. 1, 2, 5 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Відповідно до положень ст. 1166 ЦК України підставою для цивільно-правової відповідальності за завдання шкоди є правопорушення, що включає як складові елементи: шкоду, протиправне діяння особи, котра її завдала, причинний зв'язок між ними, а також вину заподіювача шкоди.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України встановлено, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Суди на підставі поданих сторонами доказів, які належним чином оцінені (ст. 212 ЦПК України), дійшли обґрунтованого висновку про те, що вина відповідача та усі чотири складові цивільно-правової відповідальності доведені належними і допустимими доказами. Розмір шкоди, завданої позивачеві внаслідок ДТП, також доведено.

Доводи касаційної скарги про те, що позивач не довів вини ОСОБА_3 у ДТП відхиляються колегією суддів, оскільки у деліктних правовідносинах діє презумпція вини завдавача шкоди, згідно з якою вина відповідача презюмується, якщо він не доведе відсутності своєї вини (ч. 2 ст. 614 ЦК України). Відсутності своєї вини у ДТП ОСОБА_3 не довів.

Інші доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції (ст. 335 ЦПК України) і на законність судових рішень не впливають.

Ураховуючи викладене та положення ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу і залишити судові рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Заочне рішення Дарницького районного суду м. Києва від 03 жовтня 2016 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 06 лютого 2017 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.С. Ткачук

Судді: В.С. Висоцька

О.В.Умнова