АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
№ апеляційного провадження: Доповідач - Ратнікова В.М.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 травня 2017 року колегія суддів Судової палати в цивільних справах Апеляційного суду міста Києва в складі :

головуючого судді - Ратнікової В.М.

суддів: - Левенця Б.Б.

- Борисової О.В.

при секретарі - Куркіній І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_4 на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 05 квітня 2017 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Трейдгруп Скорта», третя особа ОСОБА_6 про зобов'язання вчинити дії, -

в с т а н о в и л а :

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 05 квітня 2017 року відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_4 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Трейдгруп Скорта», третя особа ОСОБА_6 про зобов'язання вчинити дії.

Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, позивач ОСОБА_4 подала апеляційну скаргу, в якій просила рішення Святошинського районного суду м. Києва від 05 квітня 2017 року скасувати та ухвалити нове рішення по суті позовних вимог.

Апеляційну скаргу обґрунтовувала тим, що оскаржуване рішення ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, при неповному з'ясуванні фактичних обставин справи, а висновки суду обставинам справи не відповідають. Безпідставним вважає висновок суду про те, що квартира АДРЕСА_1, фактично побудована у відповідності до передбаченої попереднім договором площі та на неї не претендує жодний інший власник, оскільки документи на підтвердження цих обставин у осіб, які беруть участь у справі, не витребовувалися, і в матеріалах вони відсутні. Зазначила, що власник майнових прав на квартиру АДРЕСА_1 відмовився надати їй документи на підтвердження свого права власності, вказані документи вона змогла отримати у відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Трейдгруп Скорта» після численних звернень, що унеможливило подання цих доказів до суду першої інстанції. Вважає, що зобов'язання щодо належного будівництва профінансованої квартири покладені не на Товариство з обмеженою відповідальністю «Сосновий квартал», з яким у неї укладено договори, а на відповідача Товариство з обмеженою відповідальністю «Компанія «Трейдгруп Скорта», якому було передано всі функції замовника будівництва будинку за адресою АДРЕСА_2 Зазначила, що всі подані документи в сукупності підтверджують той факт, що профінансована нею квартира НОМЕР_1 не відповідає встановленим у попередніх договорах даним щодо її площі, на вказану квартиру претендує інший власник, що є підставою для зміни в судовому порядку укладених з нею попереднього договору та договору про відступлення права вимоги і заміну сторони у зобов'язанні.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_4 та її представник ОСОБА_7 повністю підтримали доводи апеляційної скарги та просили її задовольнити.

Представник відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Трейдгруп Скорта» та третя особа ОСОБА_6 в судове засідання не з'явились, про день та час слухання справи судом повідомлялись у встановленому законом порядку, причину неявки суду не повідомили, а тому, колегія суддів вважає можливим розглядати справу у їх відсутність.

Заслухавши доповідь судді Ратнікової В.М., пояснення осіб, які беруть участь у справі, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 20 березня 2013 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Сосновий квартал» та ОСОБА_6 було укладено та нотаріально посвідчено попередній договір, відповідно до умов якого сторони зобов`язалися в майбутньому, протягом першого кварталу 2015 року, укласти та нотаріально посвідчити договір купівлі-продажу однокімнатної квартири НОМЕР_1, загальною площею 34,55 кв.м., п'ята секція, п`ятий поверх будинку за адресою АДРЕСА_2

20 березня 2013 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Сосновий квартал», ОСОБА_6 та ОСОБА_4 було підписано договір відступлення права вимоги та про заміну сторони у зобов`язанні, відповідно до умов якого, ОСОБА_6 передав свої права та обов'язки (здійснив відступлення права вимоги і переведення боргу) за попереднім договором, а ОСОБА_4 прийняла вказані права і обов'язки.

Сторони погодили, що з моменту набрання чинності цим договором ОСОБА_4 набула статусу сторони за попереднім договором від 20 березня 2013 року та замовника за основним договором, який буде укладено в подальшому. (п. 3 договору)

Товариство з обмеженою відповідальністю «Сосновий квартал» надало свою згоду на передачу прав та обов'язків від ОСОБА_6 до ОСОБА_4, та підтверджує, що отримало від ОСОБА_6 в повному обсязі оплату за купівлю квартири НОМЕР_1, кількість кімнат-одна, загальною площею 34,55 кв.м., яка знаходиться за адресою АДРЕСА_1, та не має до сторін жодних фінансових претензій. (п. 4.1 договору)

Довідкою про повну оплату згідно попереднього договору № 402 від 20 березня 2013 року підтверджується, що ОСОБА_4 сплатила Товариству з обмеженою відповідальністю «Сосновий квартал» грошові кошти у розмірі 100% вартості загальної площі об`єкта фінансування (квартири НОМЕР_1, загальна площа 34,55 кв.м., кімната-одна, поверх п`ятий, вказана площа-проектна), що складає 50 000,00 грн., в т.ч. ПДВ 8 333,33 грн., згідно попереднього договору від 20 березня 2013 року.

В даній довідці також зазначено, що фактична кількість квадратних метрів загальної площі об`єкта фінансування (34,55 кв.м.) визначається після завершення будівництва будинку на підставі даних, зазначених у технічному паспорті БТІ, згідно з якими здійснюються остаточні розрахунки між сторонами в порядку, передбаченому договором.

25 вересня 2014 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Сосновий квартал» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Компанія «Трейдгруп Скорта» було укладено угоду про співробітництво та передачу функцій замовника.

Вказаною угодою передбачено, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Сосновий квартал» передає Товариству з обмеженою відповідальністю «Компанія «Трейдгруп Скорта» право на виконання функцій замовника щодо будівництва об`єкта будівництва, а Товариство з обмеженою відповідальністю «Компанія «Трейдгруп Скорта» приймає та зобов`язується належним чином виконувати зазначені функції та відповідні зобов`язання на умовах, визначених цим договором.

Звертаючись до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Трейдгруп Скорта», третя особа ОСОБА_6 про зобов'язання внести зміни до договору про відступлення права вимоги та заміну сторони у зобов'язанні шляхом зміни вказаної в договорі квартири НОМЕР_1 на іншу, з рівнозначною площею, зобов'язання укласти з позивачем договір купівлі - продажу майнових прав на квартиру, визнання за нею майнових прав та стягнення пені, ОСОБА_4 посилалася на те, що проектом будівництва будинку за адресою АДРЕСА_1, не передбачено будівництво квартир площею 34,55 кв.м., а майнові права на профінансовану нею квартиру НОМЕР_1 відповідачем було відчужено іншій особі, що свідчить про порушення її прав. Також, забудовник порушив передбачені договорами строки виконання зобов'язання, а тому, наявні правові підстави для стягнення з нього пені в розмірі 6500,00 грн..

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не підтверджено за допомогою належних та допустимих доказів той факт, що її права за укладеними договорами було порушено відповідачем, зокрема, факт відсутності в проекті будівництва будинку за адресою АДРЕСА_1, квартири площею 34,55 кв.м. та факт відчуження майнових прав на профінансовану ОСОБА_4 квартиру НОМЕР_1 іншій особі, що свідчить про недоведеність і необґрунтованість заявлених позовних вимог.

Колегія суддів вважає, що такий висновок суду першої інстанції в повній мірі відповідає наявним в матеріалах справи доказам та вимогам закону, а доводи апеляційної скарги правильність висновків суду не спростовують, з наступних підстав.

Так, ст. 635 ЦК України встановила, що попереднім є договір, сторони якого зобов'язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором.

В пункті 1.4 попереднього договору від 20 березня 2013 року було передбачено, що квартира, яка буде відчужуватися в майбутньому за основним договором, має наступні характеристики: НОМЕР_1, кількість кімнат - одна, загальною площею 34,55 кв.м., п'ята секція, п`ятий поверх.

Пунктом 2.4 попереднього договору встановлювалося, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Сосновий квартал», з моменту укладення цього договору, зобов'язується не відчужувати майно іншим особам, не передавати його в користування, не передавати в заставу та/або іпотеку, не переоформлювати телефонний номер підтримувати його в робочому стані до дати фактичної передачі майна, не демонтувати сантехнічне, електротехнічне обладнання, вікна, двері, наявні в квартирі на момент її огляду іншою стороною.

За змістом ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ч. 1 ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Посилаючись на те, що забудовником Товариством з обмеженою відповідальністю «Компанія «Трейдгруп Скорта» було порушено умови попереднього договору, зокрема, передбачений в попередньому договорі метраж квартири не відповідає тому, що зазначений в проекті будівництва, а самі майнові права на квартиру НОМЕР_1 в будинку за адресою АДРЕСА_1, відчужено іншій особі, позивач ОСОБА_4, розпорядившись своїми процесуальними правами на власний розсуд, не надала суду жодних доказів на підтвердження дійсного існування таких обставин, а саме відхилення проектної документації від передбачених в договорі даних щодо площі профінансованої квартири та відчуження майнових прав на неї третій особі.

Враховуючи закріплений в ст. 10 ЦПК України принцип змагальності сторін, оскільки кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, водночас ОСОБА_4 не було доведено існування тих обставин, на яких ґрунтуються її позовні вимоги, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що заявлені позовні вимоги є необґрунтованими і недоведеними, а тому не підлягають задоволенню.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи, всі позовні вимоги пред'явлені до Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Трейдгруп Скорта».

За змістом ст. 1 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Стаття 3 ЦПК України визначає, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Стаття 30 ЦПК України визначає, що сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач.

Таким чином, з сукупного аналізу вказаних положень законодавства, вбачається, що відповідачем є особа, внаслідок рішень, дій чи бездіяльності якої було порушено, невизнано або оспорено права, свободи чи інтереси позивача, який звернувся за судовим захистом.

З матеріалів справи вбачається, що попередній договір від 20 березня 2013 року та договір відступлення права вимоги та про заміну сторони у зобов`язанні від 20 березня 2013 року укладені позивачем з Товариством з обмеженою відповідальністю «Сосновий квартал», тобто, саме з цією юридичною особою у позивача наявні договірні правовідносини.

Відомостей щодо внесення змін до даних договорів шляхом заміни Товариства з обмеженою відповідальністю «Сосновий квартал» на Товариство з обмеженою відповідальністю «Компанія «Трейдгруп Скорта» матеріали справи не містять.

Укладена між вказаними юридичними особами Угода про співробітництво та передачу функцій замовника від 25 вересня 2014 року не встановлює для Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Трейдгруп Скорта» жодних зобов'язань перед ОСОБА_4, оскільки регулює лише взаємовідносини і взаємодію між собою сторін угоди.

Крім того, як вбачається з положень цієї Угоди, Товариством з обмеженою відповідальністю «Сосновий квартал» було передано Товариству з обмеженою відповідальністю «Компанія «Трейдгруп Скорта» не статус замовника будівництва будинку за адресою АДРЕСА_1 в повному обсязі, а право на виконання функцій замовника. (п. п. 1.1.12, 2.1)

При цьому, Товариство з обмеженою відповідальністю «Сосновий квартал» не припинило свої права на об'єкт будівництва та після завершення будівництва отримає у власність частину збудованої площі, що вбачається зі змісту пунктів 2.2, 2.3, 2.5 Угоди.

Так, в пункті 2.2 Угоди було встановлено, що для виконання умов цього договору Товариство з обмеженою відповідальністю «Сосновий квартал» надає Товариству з обмеженою відповідальністю «Компанія «Трейдгруп Скорта» довіреність на виконання відповідних функцій замовника.

Згідно п. 2.3 Угоди, сторони домовились розподілити між собою майнові права в об'єктів будівництва.

Сторони за цією угодою мають право передавати (делегувати) одна одній свої функції, пов'язані з будівництвом об'єкту, що оформлюється окремими угодами. (пункт 2.5)

Таким чином, Товариство з обмеженою відповідальністю «Компанія «Трейдгруп Скорта» набуло за Угодою про співробітництво та передачу функцій замовника від 25 вересня 2014 року права на виконання функцій замовника будівництва будинку за адресою АДРЕСА_1, проте, у нього не виникло прав та обов'язків перед третіми особами, кошти яких було залучено на будівництво за договорами, що укладалися ними з Товариством з обмеженою відповідальністю «Сосновий квартал».

Порядок виконання Товариством з обмеженою відповідальністю «Сосновий квартал» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Компанія «Трейдгруп Скорта» зобов'язань перед третіми особами був передбачений в пунктах 4.1.13, 4.3.10 Угоди, згідно яких Товариство з обмеженою відповідальністю «Сосновий квартал» зобов'язане не пізніше 10 днів з дня прийняття об'єкта будівництва в експлуатацію затвердити і передати Товариству з обмеженою відповідальністю «Компанія «Трейдгруп Скорта» список осіб, на яких останнє здійснить оформлення прав власності на профінансовані ними частини об'єкту.

З урахуванням того, що зміни до суб'єктного складу попереднього договору та договору відступлення права вимоги та про заміну сторони у зобов`язанні не вносилися, а за умовами Угоди про співробітництво та передачу функцій замовника у Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Трейдгруп Скорта» договірних зобов'язань перед третіми особами не виникло, позовні вимоги ОСОБА_4 про стягнення пені, зобов'язання внести зміни до договорів та зобов'язання укласти договори, які ґрунтуються і виникли з договірних відносин між позивачем та Товариством з обмеженою відповідальністю «Сосновий квартал», є такими, що пред'явлені до неналежного відповідача.

Виходячи з принципу диспозитивності, що закріплений в статті 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Позивач, як особа, що на власний розсуд розпоряджається своїми процесуальними правами на звернення до суду за захистом порушеного права, визначає суб'єктний склад сторін спору, заявляючи свої вимоги до тієї особи, яка призвела до порушення такого права.

При цьому, стаття 33 ЦПК України визначає, що суд за клопотанням позивача, не припиняючи розгляду справи, замінює первісного відповідача належним відповідачем, якщо позов пред'явлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, або залучає до участі у справі іншу особу як співвідповідача.

Отже, норми діючого цивільного процесуального законодавства не передбачають права суду самостійно чи з власної ініціативи вирішувати питання щодо заміни відповідача чи залучення співвідповідача у справі .

Вказана норма узгоджується з положеннями ст. 11 ЦПК України, згідно якої суд розглядає справи в межах заявлених при зверненні до суду вимог.

Оскільки ОСОБА_4 було пред'явлено позовні вимоги до особи, з якою у неї не було договірних правовідносин та яка не мала перед позивачем жодних визначених законодавством зобов'язань, так як в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження того, що за протоколом розподілу площ об'єкта будівництва - будинку за адресою АДРЕСА_1, профінансована позивачем квартира НОМЕР_1 була виділена в розпорядження відповідачу Товариству з обмеженою відповідальністю «Компанія «Трейдгруп Скорта» та ним було вчинено дії, що призвели до порушення прав та інтересів ОСОБА_4, як інвестора, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що заявлені позивачем в обґрунтування своїх вимог обставини є недоведеними і непідтвердженими, а тому пред'явлений позов не підлягає задоволенню.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом не витребовувалися у осіб, що беруть участь у справі, документи та докази, які мають значення для правильного вирішення спору по суті, не ґрунтуються на положеннях процесуального законодавства, а тому, колегія суддів їх відхиляє, з огляду на наступне.

Так, в силу положень ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За правилом ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

З сукупного аналізу вказаних статей вбачається, що обов'язок довести і підтвердити обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, покладений саме на позивача.

При цьому, суд зобов'язаний сприяти всебічному і повному з'ясуванню обставин справи.

Як вбачається з матеріалів справи, в судовому засіданні 21 лютого 2017 року, в якому були присутні ОСОБА_4 особисто та її представник, суд роз'яснив присутнім їх процесуальні права, встановлені ст. 27 ЦПК України, якою закріплено, зокрема, право заявляти клопотання і подавати докази.

Зі змісту ст.ст. 133, 137 ЦПК України вбачається, що суд витребовує докази, подання яких учасниками розгляду є неможливим або у них є складнощі в їх отриманні, виключно за клопотанням особи, що бере участь у справі.

На стадії клопотань представник позивача суду повідомив, що у них клопотання відсутні.

З викладеного вбачається, що ОСОБА_4 та її представник, розпорядившись своїми процесуальними правами на власний розсуд, жодних клопотань про витребування доказів перед судом не заявляли, хоча не були позбавлені такого права, при цьому суд самостійно не уповноважений і не зобов'язаний здійснювати ці дії, а тому, доводи апеляційної скарги щодо порушення судом першої інстанції норм процесуального права у зв'язку з невиконанням дій по забезпеченню доказів є безпідставними.

При цьому, колегія суддів не вбачає підстав для дослідження і надання оцінки документам, які долучені до апеляційної скарги, проте не подавалися до суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Стаття 303 ЦПК України «Межі розгляду справи апеляційним судом» прямо встановлює, що апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами.

Пленум Верховного Суду України в постанові № 12 від 24 жовтня 2008 року «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку» зазначив, що дослідження нових доказів судом апеляційної інстанції провадиться, зокрема, у таких випадках: якщо докази існували на час розгляду справи судом першої інстанції, але особа, яка їх подає до апеляційного суду, з поважних причин не знала й не могла знати про їх існування; докази існували на час розгляду справи в суді першої інстанції і учасник процесу знав про них, однак з об'єктивних причин не міг подати їх до суду; додаткові докази, які витребовувалися раніше, з'явилися після ухвалення рішення судом першої інстанції; суд першої інстанції неправомірно виключив із судового розгляду подані учасником процесу докази, що могли мати значення для вирішення справи; суд першої інстанції необґрунтовано відмовив учаснику процесу в дослідженні доказів, що могли мати значення для вирішення справи (необґрунтовано відмовив у призначенні експертизи, витребуванні доказів, якщо їх подання до суду для нього становило певні труднощі тощо); наявні інші поважні причини для їх неподання до суду першої інстанції у випадку відсутності умислу чи недбалості особи, яка їх подає, або вони не досліджені судом унаслідок інших процесуальних порушень.

Як вбачається зі скарги, в обґрунтування причин неподання додаткових доказів до суду першої інстанції апелянт посилається на те, що тривалий час не могла їх отримати від особи, в якої вони перебували, а отримала лише в квітні 2017 року від відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Трейдгруп Скорта».

Разом з тим, жодних доказів на підтвердження цих обставин нею не надано, доказів звернення до ОСОБА_8 та Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Трейдгруп Скорта» з запитами про отримання документів до апеляційної скарги не долучено.

При цьому, ОСОБА_4 також не була позбавлена можливості заявити клопотання про витребування таких доказів під час розгляду справи в суді першої інстанції або звернутися до суду з заявою про забезпечення доказів до подання позовної заяви, в порядку ст.ст. 133 - 135 ЦПК України.

Оскільки вказаних дій позивачем вчинено не було, колегія суддів вважає, що апелянтом не доведено існування об'єктивних і дійсно поважних причин, які зумовили неподання додаткових документів до суду першої інстанції, а тому, в силу положень ст. 303 ЦПК України, вказані документи не підлягають врахуванню судом апеляційної інстанції.

Посилання апеляційної скарги на те, що суд першої інстанції неналежно з'ясував обставини, які мають значення для справи, оскільки поза його увагою залишилося те, що всі зобов'язання Товариства з обмеженою відповідальністю «Сосновий квартал» перед позивачем перейшли до Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Трейдгруп Скотак як перехід до Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Трейдгруп Скорта» зобов'язань перед третіми особами умовами Угоди про співробітництво та передачу функцій замовника від 25 вересня 2014 року не передбачений.

Інші доводи апеляційної скарги правильність висновків суду першої інстанції також не спростовують.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, постановлене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому правові підстави для задоволення апеляційної скарги позивача ОСОБА_4 відсутні.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України колегія суддів,-

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 05 квітня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: Судді: