Справа № 578/1068/16-ц
провадження № 2/578/27/17
Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

21 лютого 2017 року Краснопільський районний суд Сумської області в складі головуючого судді Косар А.І.

за участю

секретаря судового засідання Литвин А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Краснопілля цивільну справу позовного провадження

за позовною заявою Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» /далі - Банк/ в особі представника за дорученням Сафір Федіра Олеговича

до ОСОБА_2

про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2016 року Банк через свого представника за довіреністю № 3734-К-Н-О від 04 вересня 2015 року /ас. 53/ Сафір Федіра Олеговича звернувся до суду з даним позовом, у якому просив стягнути з ОСОБА_2 15556,80 грн. кредитної заборгованості та судові витрати у розмірі 1378,00 грн.

На обґрунтування позову Банк зазначив, що відповідно до укладеного договору б/н від 29.12.2010 відповідач отримав кредит у розмірі 7000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Пам'яткою клієнта та Тарифами Банку, які викладені на банківському сайті http://privatbank.ua/terms/pages/70/, складає між ним та банком договір, що підтверджується підписом у заяві. Банк, на підставі п.п.2.1.1.2.3 та 2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг, може змінювати кредитний ліміт. Як на підставу своїх вимог позивач посилався на те, що свої зобов'язання за договором виконав та надав кредит. В свою чергу, відповідач, в порушення норм закону та умов кредитного договору, свої зобов'язання не виконав, допустивши утворення заборгованості, яка станом на 12 жовтня 2016 року становить загальною сумою 15556,80 грн., з якої: 7349,58 грн. - заборгованість за кредитом; 2058,21 грн. - по процентам за користування кредитом; 4082,02 грн. - за пенею за прострочене зобов'язання, 850 грн. - за пенею за несвоєчасну сплату боргу на суму від 100 грн.; а також штрафи відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. - штраф (фіксована частина); 716,99 грн. - штраф (процентна складова), і у добровільному порядку сума заборгованості не погашена.

В судове засідання представник позивача не з'явився, згідно поданого клопотання просить справу розглянути за його відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, не заперечує проти заочного розгляду справи /ас.6/.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з'явився, згідно поданої заяви просив справу розглянути за його відсутності, надав суду письмові заперечення проти позову, згідно яких посилався на те, що:

1. Наданий позивачем розрахунок заборгованості оформлений не у відповідності до вимог, закріплених в ДСТУ 4163-2003 "Вимоги до оформлення документів", затвердженого наказом Держспоживстандарту України № 55 від 17.04.2003р., а саме не вказано прізвище посадової особи, що складала розрахунок, відсутні підпис вказаної особи та печатка банку. Оскільки відповідно до частини третьої статті 5 Декрету КМУ "Про стандартизацію та сертифікацію" від 10.05.1993р., обов'язкові вимоги державних стандартів підлягають безумовному виконанню органами державної виконавчої влади, всіма підприємствами, їх об'єднаннями, установами, організаціями та громадянами - суб'єктами підприємницької діяльності, на діяльність яких поширюється дія стандартів, тому вважає, що заборгованість не підтверджується первинними документами у відповідності до ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».

2. Відповідно до частини першої статті 1054 Цивільного кодексу України, законодавець визначає кредит, як надання грошових коштів позичальнику банком, а зустрічне виконання за даним договором полягає у поверненні кредиту, тобто вказаних коштів, та процентів. Позивач не надав відповідного платіжного документу, який є єдиним можливим та належним доказом здійснення платежу, тобто позивач не надав жодного доказу здійснення платежу, тому позовні вимоги, на його думку, не обгрунтовані належними та допустимими доказами.

3. Розрахунок боргу також вважає необгрунтованим, зокрема: розмір основного боргу складає 7349,58 грн., тоді як у доданій Позивачем анкеті-заяві визначено розмір кредитного ліміту в 500,00 грн., а в Довідці про зміну умов кредитування та обслуговування карт рахунку 7000 грн. Зазначений факт викликає обґрунтований сумнів у достовірності позовних вимог; необгрунтованим є розрахунок заборгованості по процентах, які обраховуються від суми основного боргу. Таким чином, наданий позивачем розрахунок заборгованості не обгрунтований належними та допустимими доказами, містить намагання стягнути з відповідача суми коштів безпідставно.

Також не згоден на стягнення з нього штрафів нарахованих банком в розмірі 500 грн. - штраф (фіксована частина) та 716,99 грн. - штраф (процентна складова), оскільки вважає, що штраф та пеня є одним з видів цивільно-правової відповідальності, і їх одночасне застосування свідчить про недотримання банком положень, закріплених в ст. 61 Конституції України, згідно якої ніхто не може двічі бути притягнутий до відповідальності за одне і теж правопорушення , тому просить зменшити суму заборгованості на загальну суму штрафів.

4. Наданий Позивачем «Витяг з умов та правил надання банківських послуг у ПриватБанку» підписаний лише головою ПАТ КБ «ПриватБанк» без зазначення дати, відповідно такі Умови не є складовою частиною укладеного між сторонами договору, оскільки позичальником вони не підписані, тому така копія не може бути належним та допустимим доказом. Враховуючи той факт, що підписання Анкети-заяви відбулося ще в 2010 році, заперечує, що саме з цими Умовами («Витяг з умов та правил надання банківських послуг у ПриватБанку») і саме в цій редакції Позивач його ознайомив при виникненні відносин між сторонами. Вважає, що вказані Умови носять односторонній характер, а тому не можуть бути доказами в розумінні статей 57-61 ЦПК України, оскільки не містять будь-якого легального та належного підтвердження того факту, що умови та правила саме в цій редакції діяли на момент виникнення спірних правовідносин між сторонами по справі /ас. 104-105/.

З додатково наданих письмових пояснень позивача /ас. 114-130/ вбачається, що заперечення відповідача відносно недотримання форми первинних документів про отримання кредиту є неправомірними, оскільки кредитний договір у вигляді кредитного ліміту на картковий рахунок укладається в порядку договору приєднання відповідно до вимог статті 634 ЦК України. Підписанням анкети-заяви позичальник приєднується до запропонованих Банком Умов та Тарифів, підтверджує факт ознайомлення з даними документами та зобов'язується в подальшому регулярно знайомитися зі змінами та доповненнями до вказаних Умов та Тарифів на веб-сайті банку. Укладення договору з фіксацією його змісту у кількох документах відповідає вимогам частини першої статті 207 ЦК України.

На підтвердження того, що картрахунок було відкрито та платіжну картку отримано саме відповідачем, надається фото відповідача з зазначеною карткою, яке в обов'язковому порядку робиться при укладенні договорів. Та обставина, що Умови та Правилам надання банківських послуг були затверджені саме в тому вигляді, в якому їх копії надані суду та відповідачу по справі, підтверджується копією наказу №906, СП-2010-256 від 06.03.2010 про затвердження зазначених Умов та Правил.

Стосовно недотримання вимог до оформлення документів при виготовленні розрахунку заборгованості вказали, що розрахунок заборгованості є лише інформаційним документом по факту обробки фактичного операційного руху грошових коштів, а також відображує стан нарахувань у певні періоди часу, і не є первинним документом за своєю природою. На підтвердження факту користування відповідачем кредитними коштами додатково надається виписка по кредитному рахунку, яка має статус первинного документу. Згідно вказаної виписки підтверджується, що позивач частково сплачував заборгованість за договором.

Стосовно зміни кредитного ліміту заперечення відповідача є неправомірними, оскільки умовами договору (пункти 2.1.1.2.3 та 2.1.1.2.4) визначено право Банку в будь-який момент збільшити, зменшити або анулювати кредитний ліміт та пряму й безумовну згоду позичальника щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком. Крім того, пунктом 2.1.1.12.2 договору передбачено, що в разі якщо на дату нарахування відсотків позичальником використано всю суму кредиту, кредитний ліміт збільшується на розмір боргових зобов'язань за кредитом, що мали місце на дату нарахування відсотків.

Що стосується розрахунку процентів, то відповідач своїм підписом на Анкеті-Заяві засвідчив, що ознайомлений з Тарифами для погашення заборгованості, якими передбачено формули для розрахунку розміру та строків внесення обов'язкових щомісячних платежів та формули нарахування процентів на поточну та прострочену заборгованість.

Вважає заперечення позивача про незаконність нарахування одночасно пені та штрафу, яке ґрунтується на ст.61 Конституції України, помилковим, оскільки згідно ст. 549 ЦК України пеня і штраф є формою неустойки, а згідно зі статтею 230 ЦК України - видами штрафних санкцій, тобто не є окремими та самостійними вимогами юридичної відповідальності. У межах одного виду відповідальності може застосовуватись різний набір санкцій. Таким чином, штраф та пеня є окремим видом неустойки. Банк має право передбачити в кредитних договорах відповідальність позичальника за невиконання або неналежне виконання зобов'язання у вигляді штрафу, і за несвоєчасне виконання грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання у вигляді пені, а тому застосування банком в кредитному договорі штрафу та пені, як окремого виду неустойки, не є подвійним притягненням до відповідальності, оскільки характер правопорушення в даному випадку різний, а отже банк не допускає порушення норм ст. 61 Конституції України та просить задовольнити позовні вимоги банку в повному обсязі.

Суд вважає за можливе розглядати справу за відсутності вищезазначених осіб на підставі наявних у ній доказів відповідно до положень статей 158, 169, 197 Цивільного процесуального кодексу України /далі ЦПК України/.

Відповідно до статті 55 Конституції України кожному гарантується судовий захист його прав і свобод.

Дослідивши наявні в справі письмові докази, суд приходить до наступного.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Судовим розглядом встановлено, що 29 грудня 2010 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 укладено договір про надання банківських послуг, який складається з анкети-заяви про приєднання до умов і правил надання банківських послуг у ПриватБанку, тарифів банку, умов та правил надання банківських послуг. Відповідно до анкети-заяви від 29 грудня 2010 року ОСОБА_2 виразив згоду, що заява разом із пам'яткою клієнта, умовами та правилами надання банківських послуг, а також тарифами, становлять між ним та банком договір про надання банківських послуг, за умовами якого банк надав відповідачу кредитні кошти у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку Кредитка «Універсальна», 30 днів пільгового періоду». Відповідно до тарифів по престижним картам Visa Classic, базова відсоткова ставка в місяць складає 3.0 % (36.00 % на рік), розмір щомісячних платежів - 7 % від заборгованості, термін внесення щомісячних платежів - до 25 числа місяця наступного за звітним (а. с. 15-50 - копії заяви, довідка про умови кредитування, умови та правила надання банківських послуг).

Пунктом 2.1.1.2.1 умов та правил надання банківських послуг передбачено, що для надання послуг, банк видає клієнту картку, її вид визначений в пам'ятці клієнта/довідці про умови кредитування і заяві, підписанням якої клієнт та банк укладають договір про надання банківських послуг. Датою укладення договору є дата отримання картки, вказаної в заяві.

Відповідно до пункту 2.1.1.5.5 умов та правил надання банківських послуг, клієнт зобов'язаний погашати заборгованість по кредиту, відсоткам за його використання, по перерахунку платіжного ліміту, а також оплачувати комісію на умовах, передбачених договором.

Пунктом 2.1.1.7.6 умов та правил надання банківських послуг передбачено, що при порушенні клієнтом термінів платежів по будь-якому з грошових зобов'язань, передбачених цим договором, більш, ніж на 30 днів, клієнт зобов'язаний заплатити банку штраф в розмірі 500 грн. + 5% від суми заборгованості по кредитному ліміту, з урахуванням нарахованих і прострочених процентів і комісій. Банк має право у разі порушення клієнтом зобов'язань щодо погашення заборгованості перед банком на протязі 90 днів з моменту виникнення таких порушень - змінити умови кредиту, встановити термін повернення кредиту 91-й день з моменту порушення зобов'язань клієнта щодо погашення кредиту та вимагати від клієнта повернення кредиту, виплати винагороди, комісії, процентів за його користування, виконання інших зобов'язань по кредиту в повному обсязі (п. 2.1.1.4.6 умов).

Банк свої зобов'язання за договором про надання банківських послуг від 29 грудня 2010 року виконав, надав ОСОБА_2 в кредит кошти.

Відповідач свої кредитні зобов'язання належним чином не виконував, не погашав заборгованість за договором №б/н від 29 грудня 2010 року, у зв'язку з чим, згідно розрахунку заборгованості, станом на 12 жовтня 2016 року має заборгованість за кредитом, яка становить загальною сумою 15556,80 грн., з якої: 7349,58 грн. - заборгованість за кредитом; 2058,21 грн. - по процентам за користування кредитом; 4082,02 грн. - за пенею за прострочене зобов'язання, 850 грн. - за пенею за несвоєчасну сплату боргу на суму від 100 грн.; а також штрафи відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. - штраф (фіксована частина); 716,99 грн. - штраф (процентна складова) /ас. 8-14/. Посилання відповідача на невідповідність розрахунку заборгованості вимогам оформлення документів безпідставні, оскільки посилається відповідач на положення ДСТУ4163-2003, котрі не поширюються на оформлення та складання розрахунку заборгованості. Підписуючи Анкету-Заяву від 29.12.2010 р., відповідач приєднався до запропонованих банком умов та правил надання банківських послуг, які є частиною укладеного між сторонами договору. Відповідач зазначає, що розрахунок заборгованості не має підпису особи, уповноваженої складати такі документи та печтки банку та відсутнє прізвище та посада даної особи.

Позовна заява від імені ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" подана представником Сафір Ф.О. згідно довіреності. Саме представником Банку було підписано розрахунок заборгованості. Про вказане право зазначено в довіреності Сафіра Ф.О. згідно до якої він уповноважується: "підписувати виписки за рахунками, розрахункові документи."

На даний час відповідач свої обов'язки за договором не виконав.

Частинами першою та другою статті 60 ЦПК України встановлено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

У відповідності з п. 1 статті 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов'язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу Європейської Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод», кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до частини третьої статті 212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до частини першої статті 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагентів та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до частини третьої статті 6 ЦК України сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд, крім випадків, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов'язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами.

Згідно положень частини першої статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до частини першої статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Укладання Договору здійснюється за принципом укладання між Банком і клієнтом договору приєднання (стаття 634 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 634 Цивільного кодексу України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до пункту 21 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року № 5 договір про відкриття кредитної лінії є одним із видів кредитного договору, а кредитна лінія - однією із форм її кредитування, в якій у межах встановленого ліміту здійснюється видача і погашення кредиту кількома частинами (траншами). Оскільки в цьому договорі передбачено всі істотні умови, необхідні для кредитного договору, то зобов'язання з надання кредиту є дійсним із моменту укладення кредитного договору - договору про відкриття кредитної лінії.

При оформленні кредиту заява на отримання кредиту, підписується повнолітньою, дієздатною особою (здатність своїми діями набувати для себе цивільних прав і самостійно їх здійснювати, а також здатність своїми діями створювати для себе цивільні обов'язки, постійно їх виконувати та нести відповідальність у разі їх невиконання згідно частини другої пункту 1 статті 30 ЦК України), якою підтверджується, що позичальник ознайомлений з умовами надання банківських послуг, правилами користування платіжною карткою та тарифами, позичальник підтвердив свою згоду на те, що заява, умови надання банківських послуг, правила користування платіжною карткою та тарифи складають між ним і банком договір про надання банківських послуг.

В тому числі пунктами 2.1.1.2.3 та 2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг визначено право Банку в будь-який момент збільшити, зменшити або анулювати кредитний ліміт та пряму й безумовну згоду позичальника щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком.

Враховуючи, що законодавчо не встановлений обов'язок кредитора на відібрання підпису позичальника під наданою інформацією, доказом наявності факту виконання вимог закону є положення частини другої статті 638, частини другої статті 642 ЦК України, тобто фактичне прийняття пропозиції до укладання договору дією (отримання кредиту боржником та сплата ним періодичних платежів).

Надана копія фото відповідача з платіжною карткою підтверджує особисте отримання ним зазначеного електронного платіжного засобу. Відповідно до пункту 14.12 статті 14 ЗУ «Про платіжні системи та перекази коштів в Україні» користувач зобов'язаний використовувати електронний платіжний засіб відповідно до вимог законодавства України та умов договору, укладеного з емітентом, і не допускати використання електронного платіжного засобу особами, які не мають на це права або повноважень.

Надана на підтвердження факту користування відповідачем кредитними коштами виписка по кредитному рахунку (з якої видно, що відповідачем по справі останнє поповнення карткового рахунку було здійснено 05.05.2016, а останнє зняття кредитних коштів - 01.12.2015) має статус первинного документу, що підтверджено переліком типових документів, затвердженим наказом Мін'юсту від 12.04.2012 № 578/5.

Між сторонами були здійснені всі необхідні дії, який задля придбання, припинення або зміна цивільних прав та обов'язків, що за змістом частини першої статті 202 Цивільного кодексу України вказує на вчинення двостороннього кредитного договору, складовими якого виступають заяви, Умови, Правила та Тарифи, з якими Позичальник ознайомлений, про що свідчить підпис в Заяві.

Таким чином, кредитний договір укладений відповідно до норм чинного законодавства та є чинним.

Згідно статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами.

Відповідно до частин першої та другої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (частина перша статті 1049 ЦК України).

Згідно частини першої статті 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Оскільки, на день розгляду справи, з боку відповідача не надано доказів про виконання свого обов'язку в частині сплати заборгованості за тілом кредиту, нарахованими відсотками, пенею та комісії за користування кредитом відповідно до положень договору, суд вважає, що позов в цій частині є обґрунтованим, обставини, викладені в ньому, знайшли своє підтвердження в ході розгляду справи, а тому він підлягає задоволенню.

Вимоги про стягнення з відповідача штрафів: (фіксована та процентна складові) у розмірі 500 грн. та 716,99 грн. задоволенню не підлягають, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України).

За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України, штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Зазначена правова позиція викладена Верховним Судом України у справі № 6-2003цс15.

Суд не бере до уваги твердження позивача, стосовно того, що застосуванні банком в кредитному договорі штраф та пеня, є окремий вид неустойки, і не є подвійним притягненням до відповідальності, оскільки характер правопорушення в даному випадку різний, отже банк не допустив порушення норм статті 61 Конституції України, оскільки вони не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні.

Зважаючи на викладене, беручи до уваги те, що позивачем застосована до відповідача цивільно-правова відповідальність у виді стягнення як пені, так і штрафів за одне і те саме порушення, а саме несвоєчасне виконання зобов`язання по сплаті платежів в рахунок погашення заборгованості, суд вважає, що дані обставини є порушенням статті 61 Конституції, а тому вимоги Банку про стягнення штрафів не підлягають задоволенню.

Отже, суд знаходить позов обґрунтованим і таким, що підлягає до часткового задоволення, та стягнення з відповідача на користь позивача 14339 грн. 81 коп. заборгованості за кредитним договором № б/н від 29 грудня 2010 року, яка складається з: 7349,58 грн. - заборгованість за кредитом; 2058,21 грн. - по процентам за користування кредитом; 4082,02 грн. - за пенею за прострочене зобов'язання, 850 грн. - за пенею за несвоєчасну сплату боргу на суму від 100 грн. Підстав для звільнення від відповідальності за порушення зобов'язання відповідно до статті 617 ЦК України судом не встановлено.

Питання про судові витрати суд вважає за необхідне вирішити в порядку передбаченому статтею 88 ЦПК України відповідно до Закону України " Про судовий збір ", що діяв на час подачі позову до суду, тому з відповідача підлягають стягненню на користь позивача 1267 грн. 76 коп. судових витрат пропорційно до розміру задоволених позовних вимог /92% від 1378 грн./, а також 420 грн. витрат, пов`язаних з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача, а усього 1687 грн. 76 коп.

Керуючись статтями 3, 10, 11, 42, 58 - 61, 79, 88, 158,169,197, 209, 214 - 215, 218, 294 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

В И Р І Ш И В :

Позов Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» 14339 грн. 81 коп. заборгованості за кредитним договором № б/н від 29 грудня 2010 року, яка складається з: 7349,58 грн. - заборгованість за кредитом; 2058,21 грн. - по процентам за користування кредитом; 4082,02 грн. - за пенею за прострочене зобов'язання, 850 грн. - за пенею за несвоєчасну сплату боргу на суму від 100 грн., а також 1687 грн. 76 коп. судових витрат, а усього 16027 / шістнадцять тисяч двадцять сім/ гривні 57 коп.

В задоволенні інших позовних вимог - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Апеляційного суду Сумської області через Краснопільський районний суд Сумської області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Якщо було подано апеляційну скаргу і рішення за цією скаргою не скасовано, воно набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя А. І . Косар