Справа № 369/7410/16-ц Головуючий у І інстанції Пінкевич Н. С.
Провадження № 22-ц/780/1424/17 Доповідач у 2 інстанції Яворський М. А.
Категорія 4 28.02.2017
УХВАЛА

Іменем України

28 лютого 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

Головуючого судді: Яворського М.А.,

суддів: Кашперської Т.Ц., Фінагєєва В.О.

за участю секретаря Нагорної Г.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на заочне рішення Києво - Святошинського районного суду Київської області від 08 грудня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа - Департамент державної архітектурно-будівельної інспекції у Київській області про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою та зобов'язання вчинити дії,

ВСТАНОВИЛА:

У серпні 2016 року ОСОБА_2 звернулася до суду із зазначеною позовною заявою у відповідності до норм ст.ст. 376, 396 ЦК України та просила зобов'язати ОСОБА_3 усунути перешкоди в користуванні належній їй на праві власності земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_2, шляхом знесення самочинно збудованої на межі з належною позивачу земельною ділянкою будівлі на земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_1.

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що їй на праві власності належить земельна ділянка площею 0,2292 га по вищезазначеній адресі. Дана земельна ділянка межує із земельною ділянкою, на якій відповідачка, без будь-яких дозвільних документів та належно затвердженого проекту, самовільно розпочала будівництво зблокованого багатоквартирного житлового будинку. Факт самочинного будівництва підтверджено проведеними перевірками департаменту ДАБІ та складеними приписами про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил та про зупинення підготовчих та будівельних робіт. Також встановлені інші численні порушення при будівництві даного будинку, зокрема будівля розташована на відстані 90 см від межі, належної їй на праві власності земельної ділянки. При цьому балкони збудованої будівлі на 30 см нависають над її земельної ділянкою. Своїми діями відповідач порушує права позивача як власника земельної ділянки на володіння та користування. У добровільному порядку відповідач усувати порушення не бажає.

Заочним рішенням Києво - Святошинського районного суду Київської області від 08 грудня 2016 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, позивачка подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване рішення першої інстанції та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, посилаючись на неповне з'ясування та неправильність встановлення судом обставин, порушення застосування судом норм законодавства, що призвело до неправильного вирішення справи по суті.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, що з'явилися до зали судового засідання, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції згідно ст. 303 ЦПК України в межах доводів апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Судом першої інстанції при розгляді справи встановлено, що 15 травня 2008 року ОСОБА_4 отримала державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,2292 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, кадастровий номер НОМЕР_1.

Згідно свідоцтва про зміну імені від 15 липня 2015 року позивачка ОСОБА_4 змінила ім'я на ОСОБА_2.

17 червня 2016 року Департаментом державної архітектурно-будівельної інспекції у Київській області проведено позапланову перевірку та складено акт, яким встановлено, що на об'єкті будівництва за адресою: АДРЕСА_1 (кадастрові номери НОМЕР_2, НОМЕР_3, НОМЕР_4, НОМЕР_5, НОМЕР_6, НОМЕР_7) ОСОБА_3 виконуються будівельні роботи з будівництва зблокованого багатоквартирного житлового будинку на земельній ділянці, яка не була відведена для цієї мети, без отримання вихідних даних, без розробленої в установленому порядку проектної документації та без документу, що дає право на виконання будівельних робіт.

Того ж дня Департаментом ДАБІ у Київській області складено припис про усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил та припис про зупинення підготовчих та будівельних робіт, які не відповідають вимогам законодавства.

Вирішуючи вказаний спір та відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції мотивував свій висновок тим, що позивачка не надала суду доказів використання нею усіх передбачених законодавством України заходів щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності, при тому що знесення самочинного будівництва є крайньою мірою, а сама лише констатація факту самочинного будівництва є недостатньою для вирішення питання про знесення.

Колегія суддів вважає вказаний висновок суду першої інстанції законним та обґрунтованим виходячи з наступних обставин.

Відповідно до ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважається самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. На вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб.

У п. 22 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 6 "Про практику застосування судами ст. 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)" (далі - Постанова) роз'яснено, що знесення самочинного будівництва є крайньою мірою і можливе лише тоді, коли використано усі передбачені законодавством України заходи щодо реагування.

Так, відповідно до частини першої статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно зі ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання.

При цьому способи захисту цивільного права та інтересів, зазначені в ст. 16 ЦК України.

Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

За змістом п. п. 5, 17 Постанови роз'яснено, що відповідно до вимог ст. 376 ЦК України право на звернення до суду з позовом про знесення або перебудову самочинно збудованого об'єкта нерухомості мають як органи державної влади, так і органи місцевого самоврядування. У випадках порушення прав інших осіб право на звернення до суду з позовом про знесення самочинно збудованого нерухомого майна належить і таким особам за умови, що вони доведуть наявність порушеного права (ст. 391 ЦК), а також власнику (користувачу) земельної ділянки, якщо він заперечує проти визнання за особою, яка здійснила самочинне будівництво на його земельній ділянці, права власності на самочинно збудоване нерухоме майно (ч. 4 ст. 376, ст. ст. 391, 396 ЦК України, ст. 103 ЗК України).

Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно із ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ст. 103 ЗК України власники та землекористувач земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей (затінення, задимлення, неприємні запахи, шумове забруднення тощо). Власники та землекористувачі земельних ділянок зобов'язані не використовувати земельні ділянки способами, які не дозволяють власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок використовувати їх за цільовим призначенням (неприпустимий вплив).

Згідно із ч. ч. 2, 3 ст. 152 ЗК України землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його права на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

За змістом п. б ч. 3 ст. 152 ЗК України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 на праві власності належить земельна ділянка площею 0,2292 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_2, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, кадастровий номер НОМЕР_1

Відповідачці ОСОБА_3 належать земельні ділянки під кадастровими номерами НОМЕР_6, НОМЕР_3, НОМЕР_8, НОМЕР_7, НОМЕР_5, НОМЕР_9 за адресою: АДРЕСА_1.

17 червня 2016 року Департаментом ДАБІ у Київській області проведено позапланову перевірку та встановлено, що на об'єкті будівництва за адресою: АДРЕСА_1 виконуються будівельні роботи з будівництва зблокованого багатоквартирного житлового будинку на земельній ділянці, яка не була відведена для цієї мети, без отримання вихідних даних, без розробленої в установленому порядку проектної документації та без документу, що дає право на виконання будівельних робіт та складено приписи про усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил та зупинення підготовчо-будівельних робіт, як таких, що не відповідають вимогам законодавства.

Згідно акту від 19 липня 2016 року, наданого ОСОБА_2, представником ПП «Компанія Геосфера» виконано геодезичні роботи по перенесенню проектних точок в натуру (на місцевості), що підтверджує порушення відповідачем меж земельної ділянки позивачки.

У відповідності до п. 17 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 6 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» позов про знесення самочинно збудованого нерухомого майна може бути пред'явлено власником чи користувачем земельної ділянки або іншою особою, права якої порушено, зокрема, власником (користувачем) суміжної земельної ділянки, передбачених статтями 391, 396 ЦК, статтею 103 ЗК.

Враховуючи вищевикладене та норми ст. 60 ЦПК України суд правомірно відмовив у задоволенні позову, оскільки позивачем не надано достатніх та належних доказів щодо встановлення порушення меж саме будівлею, оскільки акт стосується лише земельної ділянки позивачки та відновлення і закріплення в натурі (на місцевості) меж її земельної ділянки.

Наполягаючи на своїх доводах, апелянт вказує, що об'єкт будівництва є самочинним із порушенням істотних будівельних нормі правил без належного на те дозволу, при цьому не надаючи суду доказів того, які саме є відхилення від проекту істотними і такими, що суперечать її інтересам або порушує її права, як впливають допущені порушення з урахуванням місцевих правил забудови, громадських і приватних інтересів на планування, забудову, благоустрій вулиці, на зручність утримання суміжних ділянок, на її права як суміжного землевласника.

Колегія суддів вважає суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого та законного висновку про недоведенність позивачкою своїх позовних вимог в частині того що діями відповідачки по самочинному зведення будівлі завдано шкоди правам та інтересам позивачки.

Відповідно до ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Виходячи із того, що апелянтом не надано до суду достатніх та допустимих доказів щодо неправомірності висновку суду першої інстанції, тому колегія суддів вважає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим та таким, що ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. 103,152 ЗК України, ст. 376, 391, 396 ЦК України, ст.ст. 10, 60, 303, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Заочне рішення Києво - Святошинського районного суду Київської області від 08 грудня 2016 року залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: М.А.Яворський

судді: Т.Ц.Кашперська

В.О.Фінагєєв