Справа № 755/2319/17
УХВАЛА

"30" березня 2017 р. Дніпровський районний суд м. Києва у складі:

Головуючого судді: Астахової О.О.,

при секретарі Наумовій О.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві заяву представника позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову,

в с т а н о в и в:

У провадженні Дніпровського районного суду м. Києва перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації, третя особа: Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у м. Києві про визнання недійсним свідоцтва про право власності на житло, визнання права користування квартирою.

Представником позивача ОСОБА_1 подано заяву про забезпечення позову, в якій вона просить вжити заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1, що належить на праві власності ОСОБА_3, ОСОБА_4 та заборонити будь-яким особам вчиняти будь-які дії щодо вказаного майна.

Мотивуючи тим, що предметом спору є квартира АДРЕСА_1, в якій позивач ОСОБА_2 проживав за згодою ОСОБА_5, як член сім'ї наймача з 07.11.2008 року. В свою чергу, відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на момент приватизації житла 09.10.2014 року не проживали у вказаній квартирі, тобто всупереч Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" відбулась приватизація квартири на користь осіб, які не проживали у квартирі на момент приватизації. Позивач мав право на приватизацію квартири, проте передача у власність відповідачів пройшла без його участі.

На даний час оригінали правовстановлюючих документів знаходяться у відповідачів, тому існує висока ймовірність відчуження спірного майна на користь інших осіб. Не вжиття заходів забезпечення позову може утруднити або унеможливити виконання рішення суду, оскільки предмет позову стосується права власності на нерухоме майно, що змушує представника позивача звернувся до суду із вказаною заявою.

Відповідно до ч. 1-2 ст. 153 ЦПК України, заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа, в день її надходження без повідомлення відповідача та інших осіб, які беруть участь у справі.

За таких обставин розгляд заяви проводиться без повідомлення сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно із ч. 3 ст. 151 ЦПК України, забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Пунктом 2 ч. 1 ст. 152 ЦПК України передбачено, що позов забезпечується забороною вчиняти певні дії.

Частиною 3 ст. 152 ЦПК України імперативно встановлено, що види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Проте, представником позивача в заяві про забезпечення позову не надано доказів того, що існує реальна загроза відчуження спірного майна, яке є предметом спору.

У пункті 3 постанови № 9 від 22 грудня 2006 року Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову" підкреслено, що згідно з п. 1 ч. 1 статті 152 ЦПК України позов майнового характеру дозволяється забезпечувати шляхом накладання арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб.

Відповідно до п.4 зазначеної постанови, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має право з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Доводи представника позивача про те, що невжиття вищевказаного заходу забезпечення позову може ускладнити чи зробити неможливим виконання рішення суду є лише припущеннями та не доведені в суді.

Представник позивача у заяві про забезпечення позову не вказує докази, якими підтверджується, що невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду, що дійсно існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

Тому в задоволенні заяви про забезпечення позову слід відмовити.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 151, 152, 153, 209, 210, 293, 294 ЦПК України, -

у х в а л и в:

Заяву представника позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову - залишити без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду м. Києва через Дніпровський районний суд м. Києва протягом п'яти днів, з дня отримання її копії.

С у д д я :