11 вересня 2017 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:
ЄвтушенкоО.І., Євграфової Є.П., Кадєтової О.В.,
розглянувши в попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, Чернігівського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області про визнання батьківства та стягнення аліментів,
за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду Чернігівської області від 02 лютого 2017 року,
та за касаційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 02 серпня 2016 року та рішення апеляційного суду Чернігівської області від 02 лютого 2017 року,
в с т а н о в и л а:
У червні 2015 року ОСОБА_4 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_5, Чернігівського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області про визнання батьківства та стягнення аліментів.
На обґрунтування позовних вимог ОСОБА_4 зазначала, що з ОСОБА_5 вона знайома з січня 2013 року. З 20 травня 2014 року до середини вересня 2014 року між ними були інтимні стосунки, від яких у неї народився син - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1.
ОСОБА_5 є батьком ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, однак відмовився подати до органів РАЦС заяву про реєстрацію батьківства.
Ураховуючи наведене, ОСОБА_4 просила визнати ОСОБА_5 батьком дитини - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1; зобов'язати Чернігівський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області внести зміни до актового запису № 864 від 17 квітня 2015 року про народження ОСОБА_6, вказавши батьком дитини ОСОБА_5 та видати нове свідоцтво про народження; стягнути з ОСОБА_5 на її користь аліменти на неповнолітню дитину - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісяця, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з
10 червня 2015 року та до досягнення дитиною повноліття; стягнути з
ОСОБА_5 на її користь аліменти розмірі 1/5 частини всіх видів заробітку (доходу) до досягнення ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, трьох років.
Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 02 серпня 2016 року позовні вимоги задоволено. Визнано ОСОБА_5 батьком дитини - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1. Зобовʼязано Чернігівський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області внести зміни до актового запису № 864 від 17 квітня 2015 року про народження ОСОБА_6, вказавши батьком дитини ОСОБА_5 та видати нове свідоцтво про народження. Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 аліменти на неповнолітню дитину - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше

30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з

10 червня 2015 року та до досягнення дитиною повноліття. Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 аліменти в розмірі 1/5 частини всіх видів заробітку (доходу) до досягнення ОСОБА_6,

ІНФОРМАЦІЯ_1, трьох років. Вирішено питання про розподіл судових витрат. Рішення в частині стягнення аліментів у межах платежу за один місяць піддано негайному виконанню.

Рішенням апеляційного суду Чернігівської області від 02 лютого

2017 року рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 02 серпня 2016 року змінено. Зменшено розмір стягнутих з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 аліментів на неповнолітню дитину - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, з 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісяця до 1/8 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісяця, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 10 червня 2015 року та до досягнення ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, повноліття. Зменшено стягнутих з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 аліментів з 1/5 частини всіх видів заробітку (доходу) до 1/8 частини всіх видів заробітку (доходу), починаючи з 10 червня 2015 року та до досягнення ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, трьох років. Вирішено питання про розподіл судових витрат. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати рішення апеляційного суду Чернігівської області від 02 лютого 2017 року та залишити в силі рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 02 серпня

2016 року, мотивуючи свої вимоги неправильним застосуванням судом норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

У касаційній скарзі ОСОБА_5 просить скасувати рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 02 серпня 2016 року та рішення апеляційного суду Чернігівської області від 02 лютого 2017 року та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції, мотивуючи свої вимоги неправильним застосуванням судами норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У звʼязку із цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційних скарг, законність судових рішень в межах касаційного оскарження, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційні скарги не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, з висновком якого частково погодився суд апеляційної інстанції, виходив із доведеності факту батьківства ОСОБА_5 по відношенню до дитини - ОСОБА_6, а враховуючи те, що відповідач є працездатним та може надавати матеріальну допомогу на утримання свого малолітнього сина в розмірі, зазначеному позивачем, позивач має право на стягнення з відповідача на свою користь аліментів на неповнолітню дитину до її повноліття, а також на утримання від нього до досягнення дитиною трирічного віку.

Змінюючи рішення суду першої інстанції в частині визначення розміру аліментів, суд апеляційної інстанції виходив із наявних у ОСОБА_5 обставин встановлених ст. 182 СК України, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів

Судами попередніх інстанцій встановлено, що ОСОБА_4 є матір'ю дитини - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1. Відомості про батька дитини - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, у відповідному актовому записі про народження дитини № 864 від 17 квітня 2015 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Чернігівського міського управління юстиції внесено зі слів ОСОБА_4 у порядку ч. 1 ст. 135 СК України, де зазначено батьком ОСОБА_7.

Згідно висновку № 249 судово-медичної молекулярно-генетичної експертизи, проведеної експертом КЗ «Дніпропетровське обласне бюро судово-медичної експертизи «ДОР» ОСОБА_5 може бути біологічним батьком дитини ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, народженого ОСОБА_4 та вірогідність того, що ОСОБА_5 дійсно є біологічним батьком ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, і це не є наслідком випадкового збігу генетичних ознак у осіб, що не мають родинних зв'язків, за результатами даної експертизи, складає не менше 99, 999989 %.

ОСОБА_5 заявлено до апеляційного суду клопотання про призначення повторної судово-біологічної (генетичної) експертизи.

Згідно з висновком експерта Київського міського клінічного бюро судово-медичної експертизи № 371 від 23 вересня 2016 року, молекулярно-генетичного дослідження вірогідність підтвердження біологічного батьківства ОСОБА_5 відносно ОСОБА_6,

ІНФОРМАЦІЯ_1, складає величину не менше ніж 99,99 %.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 128 СК України за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до ЦПКУкраїни.

Згідно розʼяснень викладених в п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів»справи про визнання батьківства щодо дитини, яка народилася не раніше 01 січня 2004 року, суд має вирішувати відповідно до норм СК України, зокрема ч. 2 ст. 128, на підставі будь-яких доказів, що засвідчують походження дитини від певної особи й зібрані з дотриманням норм цивільного процесуального законодавства.

За таких обставин, висновки судів попередніх інстанції про задоволення позовних вимог в частині визнання батьківства є обґрунтованими та такими, що відповідають встановленим по справі обставинам та дослідженим доказам.

Разом з тим, судом апеляційної інстанції встановлено, що рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 22 травня 2013 року,

ОСОБА_5 вже сплачує на користь ОСОБА_8 аліменти на дочку ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_3, в розмірі 1/8 частини всіх видів заробітку, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 15 квітня 2013 року і до досягнення дитиною повноліття.

Крім того, батьки відповідача - ОСОБА_10 та ОСОБА_11 є непрацездатними особами, пенсіонерами за віком. При цьому батько відповідача - ОСОБА_11 страждає на онкологічне захворювання, з приводу якого проходить лікування, яке потребує значних грошових витрат.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від

20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України, статті 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності.

Батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття (ст. 180 СК України).

Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу.

За змістом ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

За змістом ч. 2 ст. 91 СК України жінка та чоловік, які не перебувають у шлюбі між собою, мають право на утримання в разі проживання з нею, ним їхньої дитини, відповідно до ч. ч. 2-4 ст. 84 та ст. ст. 86, 88 цього Кодексу.

Відповідно до ч. ч. 2-4 ст. 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Якщо дитина має вади фізичного або психічного розвитку, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка до досягнення дитиною шести років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу.

Ураховуючи наведене, суд апеляційної інстанції змінюючи рішення суду першої інстанції в частині розміру стягуваних аліментів на неповнолітнього сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, та на ОСОБА_4, дійшов правильного висновку про зменшення розміру часток стягнутих за рішенням суду першої інстанції, оскільки врахував обставини передбачені ст. 182 СК України, розмір доходів

ОСОБА_5, виплату аліментів за рішення Деснянського районного суду

м. Чернігова від 22 травня 2013 року та перебування на його утриманні батьків, пенсіонерів за віком та стан батька ОСОБА_11, який страждає на онкологічне захворювання, з приводу якого проходить лікування.

Доводи касаційних скарг не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а лише зводяться до переоцінки доказів.

Перевіривши доводи касаційних скарг, суд касаційної інстанції дійшов висновку про відхилення касаційних скарг та залишення без змін рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 02 серпня 2016 року, в не зміненій його частині, та рішення апеляційного суду Чернігівської області від 02 лютого 2017 року, тому що судові рішення законні та обґрунтовані.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись статтями 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Касаційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 02 серпня

2016 року, в не зміненій його частині, та рішення апеляційного суду Чернігівської області від 02 лютого 2017 року в справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, Чернігівського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області про визнання батьківства та стягнення аліментів залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:О.І. Євтушенко Є.П. Євграфова О.В. Кадєтова