УХВАЛА

іменем україни

22 лютого 2017 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Гулька Б.І., Журавель В.І.,

Закропивного О.В., Хопти С.Ф.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний банк «Новий» до ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет застави та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний банк «Новий» про визнання припиненим договору застави за касаційною скаргою ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду м. Києва від 4 серпня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2015 року публічне акціонерне товариство «Акціонерний комерційний банк «Новий» (далі - ПАТ «АКБ «Новий») звернулось до суду із указаним позовом, посилаючись на те, що 7 травня 2008 року між ПАТ «АКБ «Новий» та ОСОБА_3 було укладено договір застави, згідно з умовами якого відповідач на забезпечення виконання ТОВ «Гермес» кредитного договору, передав у заставу належний йому автомобіль марки «Mercedes Веnz ML 350», 2007 року випуску. Зобов'язання за кредитним договором боржником не виконуються, у зв'язку з чим утворилась заборгованість у розмірі 3 762 405 грн 87 коп., яка боржником не сплачена.

З урахуванням зазначеного, банк просив звернути стягнення на предмет застави у рахунок погашення зазначеної заборгованості шляхом визнання права власності на предмет застави.

У грудні 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду із зустрічним позовом, посилаючись на те, що 4 червня 2015 року ухвалою господарського суду Харківської області ТОВ «Гермес» ліквідовано, а тому вважав, що вимоги за кредитним договором слід визнати погашеними, основне зобов'язання припиненим та відповідно договір застави також припиненим.

З урахуванням зазначеного ОСОБА_3 просив визнати припиненим договір застави від 7 травня 2008 року, укладений між ПАТ «АКБ «Новий» та ОСОБА_3

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 4 квітня 2016 року задоволені позову ПАТ «АКБ «Новий» відмовлено.

Зустрічний позов задоволено. Визнано припиненим з 16 червня 2015 року договір застави від 7 травня 2008 року, укладений між ПАТ «АКБ «Новий» та ОСОБА_3

Вирішено питання щодо судових витрат.

Рішенням апеляційного суду м. Києва від 4 серпня 2016 року рішення районного суду скасовано та ухвалено нове рішення.

Позов ПАТ «АКБ «Новий» задоволено.

У рахунок погашення заборгованості, станом на 8 червня 2015 року за кредитним договором від 7 травня 2008 року, укладеним між ПАТ «АКБ «Новий» та ТОВ «Гермес» у розмірі 3 762 405 грн 87 коп., з яких: 2 272 000 грн - прострочена заборгованість за кредитом; 1 403 605 грн 28 коп. - прострочена заборгованість за відсотками; 86 800 грн 58 коп. - пеня за несвоєчасну сплату відсотків, звернуто стягнення на автомобіль марки «Mercedes Веnz ML 350», 2007 року випуску, чорного кольору, реєстраційний номер НОМЕР_1, зареєстрований УДАІ ГУ МВС України у м. Києві за ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серія НОМЕР_2, виданого 1 лютого 2007 року, який є предметом застави за договором застави від 7 травня 2008 року, укладеним між ПАТ «АКБ «Новий» та ОСОБА_3, посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кабаєвою А.А., шляхом визнання права власності на цей автомобіль за ПАТ «АКБ «Новий».

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_3, в особі представника ОСОБА_4, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відмовляючи у задоволені позову ПАТ «АКБ «Новий» та задовольняючи зустрічний позов ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив з того, що зобов'язання припиняється ліквідацією юридичної особи (боржника), а застава припиняється з припиненням забезпеченого заставою зобов'язанням відтак відсутні підстави для звернення стягнення на предмет застави.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та задовольняючи позовні вимоги ПАТ «АКБ «Новий» і відмовляючи у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3, суд апеляційної інстанції виходив з того, що на час звернення ПАТ «АКБ «Новий» до суду з позовом боржник ліквідований не був, запис про припинення останнього внесено до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців вже після звернення кредитора до суду, а тому зобов'язання за договором застави не можна визнати припиненими. Наявність постанови господарського суду про ліквідацію ТОВ «Гермес» не тягне за собою припинення зобов'язання заставодавця з виконання забезпеченого заставою зобов'язання.

Також суд апеляційної інстанції дійшов висновку те, що умовами укладеного договору застави та Законом України «Про заставу» і Законом України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» позивачу надається право на власний розсуд обрати спосіб звернення стягнення на предмет застави, а тому наявні правові підстави для звернення стягнення на предмет застави шляхом визнання права власності.

З такими висновками судів повністю погодитись не можна.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону судові рішення не відповідають.

Судом установлено, що 7 травня 2008 року між ПАТ АКБ «Новий» та ТОВ «Гермес» був укладений кредитний договір, за умовами якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 370 тис. дол. США, із сплатою за користування кредитними грошима 16 % річних. Згідно умов кредитного договору та додаткових угод до нього, строк повернення кредиту до 6 травня 2010 року .

Додатковою угодою № 1 від 30 січня 2009 року до кредитного договору збільшено процентну ставку за користування кредитом до 18 % річних.

Додатковою угодою № 3 від 30 червня 2009 року заборгованість позичальника була реструктуризована та змінена валюта зобов'язання. Станом на 30 червня 2009 року залишок заборгованості склав 2 823 211 грн.

Додатковою угодою № 4 від 6 травня 2010 року змінено суму кредиту на 2 823 211 грн та термін повернення коштів на 7 червня 2010 року.

Додатковою угодою № 5 від 7 червня 2010 року змінено суму кредиту на 2млн. 800 тис. грн та термін повернення кредиту продовжено до 6 червня 2011 року, а процентну ставку змінено на 22 % річних.

На забезпечення виконання зобов'язань позичальника за кредитним договором 7 травня 2008 року між ПАТ АКБ «Новий» та ОСОБА_3 було укладено договір застави, предметом якого є автомобіль марки «Mercedes-Benz ML 350», 2007 року випуску, який належить заставодавцю на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу від 1 лютого 2007 року.

У зв'язку з неналежним виконанням боржником зобов'язань за кредитним договором виникла заборгованість, яка станом на 8 червня 2015 року становить 2 762 405 грн 87 коп. із яких: 2 млн. 272 тис. грн - прострочена заборгованість за кредитом; 1 403 605 грн 28 коп. - прострочена заборгованість за відсотками; 86 800 грн 58 коп. - пеня за несвоєчасну сплату відсотків.

Також установлено, що ухвалою господарського суду Харківської області від 4 червня 2015 року ліквідовано юридичну особу - ТОВ «Гермес».

Зобов'язано ПАТ АКБ «Новий» закрити розрахунковий рахунок ТОВ «Гермес».

Зобов'язано державного реєстратора внести до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців запис про проведення державної реєстрації припинення юридичної особи.

16 червня 2015 року Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців внесено запис про припинення юридичної особи ТОВ «Гермес».

Звертаючись до суду з даним позовом ПАТ АКБ «Новий» просило звернути стягнення на предмет застави шляхом визнання за ПАТ АКБ «Новий» права власності на предмет застави.

Згідно з ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися заставою.

Відповідно до ч. 1 ст. 590 ЦК України звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 2 Закону України «Про заставу» визначаються основні положення про заставу. Відносини застави, не передбачені цим Законом, регулюються іншими актами законодавства України.

Частиною 1 ст. 20 Закону України «Про заставу» визначено, що заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором.

Частиною 6 ст. 20 Закону України «Про заставу» встановлено, що звернення стягнення на заставлене майно здійснюється за рішенням суду або третейського суду, на підставі виконавчого напису нотаріуса, якщо інше не передбачено законом або договором застави.

Можливість виникнення права власності за рішенням суду ЦК України передбачає лише у ст. ст. 335 та 376 ЦК України. У всіх інших випадках право власності набувається з інших не заборонених законом підстав, зокрема із правочинів (ч. 1 ст. 328 ЦК України).

Стаття 392 ЦК України, у якій йдеться про визнання права власності, не породжує, а підтверджує наявне в позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, у тому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне в позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності.

При вирішенні даної категорії справ судам слід встановити наявність чи відсутність згоди іпотекодавця на позасудовий спосіб врегулювання питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов'язань, а також здійснення виконавчого напису нотаріусом, як правову підставу для реєстрації права власності іпотекодержателя, якщо такі умови передбачені умовами договору іпотеки.

Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 30 березня 2016 року у справі № 6-1851цс15, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів.

Вирішуючи спір, суд апеляційної інстанції не звернув уваги на вказані норми права та не врахував, що визнання права власності на предмет застави є позасудовим способом врегулювання такого питання. Крім того, судом апеляційної інстанції не визначено ціну предмета застави.

Також, у силу ч. 3 ст. 335 ЦПК України, згідно з якою суд не обмежений доводами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, не може залишатись в силі рішення суду першої інстанції.

Так, згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Отже, припинення договору, з якого виникає забезпечене заставою зобов'язання, зіставляють із підставами для припинення права застави. Однак, при цьому слід ураховувати, що відповідно до вимог ст. ст. 526, 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Будь-які охоронні зобов'язання, які випливають з основного зобов'язання, не повинні припиняти дію зобов'язань, які забезпечують основне зобов'язання, яке залишилось невиконаним.

Укладаючи договір застави, заставодавець приймає на себе всі ризики, пов'язані з невиконанням зобов'язання боржником (у межах вартості предмета застави), у тому числі й ті, що виникають унаслідок банкрутства боржника з його подальшим виключенням із Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців. Оскільки покладення на особу, яка видала забезпечення, цих ризиків відбулося за договором, укладеним заставодавцем саме з кредитором, то всі прийняті ризики повинні покладатися на особу, яка видала забезпечення, і після припинення існування боржника, отже, ліквідація несення цих ризиків. Інше може бути передбачено договором між кредитором та особою, яка видала забезпечення, тобто, звільнення останньої від таких ризиків повинно бути предметом спеціальної домовленості між нею і кредитором.

Аналіз вищенаведених правових норм дає підстави для висновку про те, що сам факт ліквідації боржника за кредитним договором з внесенням запису до відповідного реєстру про припинення юридичної особи за наявності заборгованості боржника за цим договором не є підставою для припинення договору застави, який укладений для забезпечення виконання кредитного договору боржником.

Змістом ч. ч. 1, 2 ст. 590 ЦК України визначено порядок дій заставодержателя щодо захисту свого права у разі, коли основне зобов'язання не буде виконано у встановлений строк (термін). У такому разі заставодержатель набуває право звернення до суду з позовною заявою про звернення стягнення на предмет застави.

Таким чином, слід дійти висновку, що саме по собі постановлення господарським судом ухвали про ліквідацію юридичної особи-боржника за основним зобов'язанням та його виключення з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців не тягнуть за собою припинення зобов'язання, адже до цього заставодержателем було пред'явлено відповідну вимогу до заставодавця в позовному провадженні про звернення стягнення на заставлене майно, оскільки він неналежним чином виконував взяте на себе зобов'язання з погашення боргу.

Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 10 лютого 2016 року у справі № 6-216цс14, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції не врахував визначений законодавством виняток із загального правила припинення договору застави та дійшов помилкових висновків щодо припинення застави в зв'язку з ліквідацією юридичної особи-боржника за основним зобов'язанням у будь-якому випадку, у тому числі й у разі, якщо до визнання боржника-юридичної особи ліквідованим і внесення запису про його припинення до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців кредитор своїми діями захистив своє право на отримання коштів за договором кредиту та звернувся до суду з позовом.

За таких обставин ухвалені у справі судові рішення в частині вирішення позовних вимог ПАТ «АКБ «Новий» до ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет застави підлягають скасуванню з направленням справи в цій частині на новий розгляд до суду першої інстанції відповідно до ст. 338 ЦПК України.

Рішення апеляційного суду в частині вирішення зустрічного позову є законним та обґрунтованим, скасуванню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ України

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 4 квітня 2016 року та рішення апеляційного суду м. Києва від 4 серпня 2016 року в частині вирішення позовних вимог публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний банк «Новий» до ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет застави скасувати, справу в цій частині направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Рішення апеляційного суду м. Києва від 4 серпня 2016 року в частині вирішення зустрічного позову ОСОБА_3 до публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний банк «Новий» про визнання припиненим договору застави залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: Б.І. Гулько

В.І. Журавель

О.В. Закропивний

С.Ф. Хопта