Справа № 459/4556/14 Головуючий у 1 інстанції: Новосад М.Д.
Провадження № 22-ц/783/332/17 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 Р. П.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 березня 2017 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого судді Цяцяка Р.П.,

суддів Ванівського О.М. і ОСОБА_2,

при секретарі Цапові П.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на заочне рішення Червоноградського міського суд Львівської області від 22 грудня 2014 року,

В С Т А Н О В И Л А:

У жовтні 2014 року Публічне акціонерне товариство „Укрсоцбанк (в подальшому „Банк) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовні вимоги обґрунтовувались тим, що 28 березня 2007 року між відповідачем та ПАТ Укрсоцбанк було укладено Договір кредиту № 606/33-032, відповідно до якого ОСОБА_3 отримав кредит в сумі 86 150 доларів США із кінцевим терміном повернення кредиту 28.03.2021 року зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 13 % річних за перший рік з подальшим щорічним переглядом розміру % згідно з умовами п. 2.6 цього Договору (в подальшому «Договір кредиту»).

Оскільки позичальник ОСОБА_3 свої зобовязання по Договору кредиту не виконав, то станом на 09.10.2014 року у нього утворилась заборгованість перед Банком у сумі 131 917, 86 доларів США, яка включає в себе: основну суму кредиту 76 406, 06 доларів США, відсотки за користування кредитом - 55 511, 80 доларів США, а також 174 309 грн. 54 коп. пені, яка складається з пені за несвоєчасну сплату заборгованості по кредиту - 71 052 грн. 69 коп. та пені за несвоєчасну сплату заборгованості по відсотках 103 256 грн. 85 коп., які і просив стягнути з відповідача та судові витрати по справі (а.с.1).

Оскаржуваним заочним рішенням позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_4 в користь Публічного акціонерного товариства Укрсоцбанк заборгованість за кредитним договором № 606/33-032 від 28 березня 2007 року у сумі 131 917 доларів США 86 центів, яка складається із основної суми заборгованості по кредиту 76 406 доларів США 06 центів; відсотків за користування кредитом 55 511 доларів США 80 центів, що згідно курсу НБУ станом на 22.12.2014 року становить 2 090 898 грн. 08 коп., а також пеню за несвоєчасну сплату заборгованості по кредиту у розмірі 71 052 грн. 69 коп. та пеню за несвоєчасну сплату заборгованості по відсотках у розмірі 103 256 грн. 85 коп., що в сумі складає 174 309 грн. 54 коп.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ПАТ Укрсоцбанк 3 654 грн. понесених судових витрат. (а.с. 26-27).

Ухвалою Червоноградського міського суд Львівської області від 28 липня 2016 року заяву ОСОБА_4 про перегляд заочного рішення залишено без задоволення (а.с. 129-130) і згаданий відповідач оскаржив це рішення в загальному порядку.

Апелянт просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову, покликаючись на неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків суду обставинам справи та на порушення норм матеріального і процесуального права.

Вважає, що позивач, збільшивши розмір відсоткової ставки з 13 % до 15% річних, порушив умови договору і вимоги закону та стверджує, що жодними своїми діями не підтверджував згоду на зміну відсоткової ставки, звертаючи при цьому увагу на те, що Банком до суду надано лише саме повідомлення про таку зміну, однак не надано жодного допустимого та належного доказу про те, що таке повідомлення було отримано відповідачем.

Звертає увагу на те, що Банк 05.06.2009 року направив відповідачу вимогу про дострокове погашення заборгованості за Договором кредиту, а відтак вважає, що Кредитний договір припинив свою дію і тому мало б припинитися нарахування відсотків та штрафних санкцій. Відтак вважає, що Банк має право вимоги щодо заборгованості, яка виникла за період з моменту укладення Договору кредиту до моменту надіслання вимоги від 05.06.2009 року про дострокове погашення заборгованості.

Стверджує, що Банк звернувся до суду із пропуском строку позовної давності, оскільки такий закінчився 14.08.2012 року (а.с. 135-141).

В ході апеляційного розгляду справи представник апелянта дав пояснення на підтримання доводів апеляційної скарги, а представник Банку заперечив доводи апеляційної скарги.

В судове засідання, призначене судом апеляційної інстанції на 06.03.2017 року, представник Банку не зявився, однак подав до суду клопотання про проведення розгляду справи 06.03.2017 року за відсутності представника Банку (а.с. 227).

За вище наведених обставин колегія суддів (у відповідності до ч.2 ст. 305 ЦПК України) вважає за можливе завершувати апеляційний розгляд справи за відсутності представників сторін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника апелянта на підтримання доводів апеляційної скарги та заперечення цих доводів зі сторони представника Банку, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.

Заочний розгляд справи та ухвалення заочного рішення від 22.12.2014 року суд обгрунтував тим, що відповідач ОСОБА_3, „будучи належно повідомленим про час і місце розгляду справи, в судове засідання не зявився, від нього не надійшло повідомлення про причини неявки (а.с. 26).

В той же час, матеріалами справи стверджується наступне.

Як вбачається зі змісту запиту щодо доступу до персональних даних від 20.10.2014 року, суд робив запит у відділ АДР Головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області про місце реєстрації відповідача ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 14).

Однак, у відповіді на даний запит від 27.10.2014 року міститься інформація про місце реєстрації за адресою м. Червоноград, вул. Корольова, 13/3, іншої особи (не відповідача по справі), а саме: ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 16).

Судова повістка та позовна заява Банку, надіслані відповідачу ОСОБА_3 за адресою м. Червоноград, вул. Корольова, 13/3, повернулися до суду без їх вручення згаданому адресату: з довідкою пошти „за даною адресою не живе (а.с. 19, 20).

Як вбачається з нотаріально посвідченої довіреності відповідача ОСОБА_3 від 13.11.2014 року, станом на час надіслання йому судової повістки і позовної заяви Банку (19.11.2014 року; а.с. 20) та ухвалення судом заочного рішення, що оскаржується (а саме станом на 22.12.2014 року), відповідач був зареєстрованим та проживав у квартирі № 57 на проспекті Шевченка, 18 у м. Червонограді (а.с. 58), а не за адресою м. Червоноград, вул. Корольова, 13/3.

За вище наведених обставин у суду першої інстанції не було правових підстав для розгляду справи у відсутності відповідача та ухвалення заочного рішення.

Вище згадана адреса місця проживання та реєстрації відповідача (м. Червоноград, пр. Шевченка, 18/57) ним також була зазначеною і у його заяві про перегляд заочного рішення (а.с. 43), однак суд першої інстанції своєю ухвалою від 28.07.2016 року (а.с. 129-130) відмовив у задоволенні цієї заяви: з посиланням на те, що „відповідач був належним чином повідомлений про судові засідання шляхом надіслання судових повісток та позовної заяви за зареєстрованим його місцем проживання (м. Червоноград, вул. Корольова, 13/3), яке було зазначеним у вище згаданій довідці (а.с. 16) адресно-довідкового підрозділу ГУДМС, що (як вбачається з вище наведеного) не відповідає фактичним обставинам справи.

Відтак відповідач, в порушення вимог цивільно-процесуального законодавства, з незалежних від нього причин був позбавлений можливості участі у розгляді даної справи по суті в суді першої інстанції, а відтак позбавлений можливості подавати свої докази та заперечення на доводи і вимоги заявленого до нього позову, в тому числі і подати заяву про застосування судом до спірних правовідносин наслідків спливу позовної давності.

Судом встановлено та стверджується матеріалами справи, що 28 березня 2007 року між Банком та ОСОБА_3 було укладено Договір кредиту, за умовами якого Банк надав згаданому відповідачу грошові кошти в сумі 86 150 доларів США зі сплатою 13 % річних за перший рік з подальшим щорічним переглядом розміру % згідно з умовами п. 2.6 цього Договору (а.с. 2-5).

Пунктом 1.1.1 Договору кредиту встановлено графік погашення заборгованості по кредиту.

У звязку з неналежним виконанням зобовязань за Договором кредиту у боржника (відповідача) перед Банком виникла заборгованість, яка станом на 09.10.2014 року становила 131 917, 86 доларів США.

Відповідно до пункту 1.1 Договору кредиту погашення кредиту буде здійснюватися до 10 числа кожного місяця, починаючи з квітня 2007 року (останній платіж березень 2021 року) та кінцевим терміном повернення заборгованості до 28.03.2021 року, на умовах, визначених цим Договором.

Нарахування процентів за користування кредитом здійснюється щомісячно до 10 числа місяця (п.2.4 Договору).

Згідно з пунктом 4.5 Договору кредиту в разі невиконання (неналежного виконання) позичальником обовязків, визначених пунктами 3.3.7, 3.3.8 цього Договору, протягом більше, ніж 60 календарних днів, строк користування кредитом вважається таким, що сплив, та, відповідно, позичальник зобовязаний протягом одного робочого дня погасити кредит у повному обсязі, сплатити проценти за фактичний час використання кредиту та нараховані штрафні санкції (штраф, пеню).

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 цього Коддексу).

Визначення поняття „зобовязання міститься у ч. 1 статті 509 ЦК України.

Відповідно до цієї норми зобовязання це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку.

У разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобовязання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобовязання має виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

Якщо в зобовязанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).

При цьому в законодавстві визначаються різні поняття: як „строк договору, так і „строк (термін) виконання зобовязання (статті 530, 631 ЦК України).

Одним з видів порушення зобовязання є прострочення невиконання зобовязання в обумовлений сторонами строк.

При цьому перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Відповідно до частини 5 цієї статті за забовязаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право предявити вимогу про виконання зобовязання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку.

Згідно з пунктом 4.5 Договору кредиту в разі невиконання (неналежного виконання) позичальником обовязків, визначених пунктами 3.3.7, 3.3.8 цього Договору, протягом більше, ніж 60 календарних днів, строк користування кредитом вважається таким, що сплив, та, відповідно, позичальник зобовязаний протягом одного робочого дня погасити кредит у повному обсязі, сплатити проценти за фактичний час використання кредиту та нараховані штрафні санкції (штраф, пеню).

Таким чином, сторони кредитних правовідносин (Банк та позичальник ОСОБА_3О.) врегулювали в Договорі кредиту питання повернення коштів, тобто - зміни строку виконання основного зобовязання, та визначили умови такого повернення коштів.

Матеріалами справи стверджується, що 05.06.2009 року Банк звернувся до відповідача ОСОБА_3 (з посиланням (в тому числі) на пункт 4.5 Договору кредиту) з письмовою вимогою про дострокове погашення заборгованості із врахуванням неустойки в 30-ти денний строк з дня отримання позичальником даної вимоги (а.с. 124), чим змінив (встановив новий) строк виконання зобовязання за Договором кредиту.

У поданих до суду Запереченнях ... Банк вище наведені обставини визнає і сам стверджує, що у звязку з предявленням ОСОБА_3 вище згаданої вимоги від 05.06.2009 року „трьохрічний строк позовної давності почав перебігати після спливу 30-ти денного строку зазначеного у вимозі із 05.07.2009 року (а.с. 64).

В цих же Запереченнях ... Банк покликається на те, що 14.08.2009 року строк позовної давності (у відповідності до частини 2 ст. 264 ЦК України) перервався, оскільки 14.08.2009 року Банк звернувся до суду з позовом до ОСОБА_6 (як майнового поручителя) про стягнення заборгованості ОСОБА_3 за Договором кредиту шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки квартиру, яка забезпечувала виконання зобовязання за кредитним договором (а.с. 65-66).

Таким чином, у відповідності до частини 3 ст. 264 ЦК України 14.08.2009 року перебіг позовної давності почався заново і саме з цього моменту для Банку почався новий відлік трьохрічного строку для звернення до суду з позовом до позичальника ОСОБА_3 щодо захисту своїх порушених прав, однак Банк звернувся до суду із зазначеним позовом лише 17 жовтня 2014 року, тобто зі спливом строку позовної давності.

За змістом статті 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).

Позовна заява Банку до ОСОБА_3 не містить пояснень з приводу причин пропущення ним позовної давності, а також клопотання про поновлення Банку строків звернення до суду з даним позовом.

Як вже зазначалося вище, відповідач з незалежних від нього причин був позбавлений можливості на звернення до суду першої інстанції з заявою про застосування до спірних правовідносин позовної давності, оскільки у матеріалах справи відсутні будь-які докази про те, що відповідачу взагалі було відомо про звернення Банку до суду з даним позовом, однак прохання про застосування наслідків спливу позовної давності міститься, як у заяві відповідача про перегляд заочного рішення, що оскаржується, так і у апеляційній скарзі на це заочне рішення.

За вище наведених обставин колегія суддів вважає, що оскаржуване заочне рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового про відмову Банку у задоволенні його позовних вимог до ОСОБА_3 за спливом позовної давності.

Керуючись ст.ст. 303, 307 ч.1 п.2, 309 ч.1 п.п. 1 і 4, 314 ч.2, 316 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Заочне рішення Червоноградського міського суд Львівської області від 22 грудня 2014 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити Публічному акціонерноу товариству „Укрсоцбанк у задоволенні його позовних вимог до ОСОБА_3 за спливом позовної давності.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскарженим у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання рішенням законної сили.

Головуючий:

Судді: