У Х В А Л А

8 вересня 2017 року м. Київ

Суддя Верховного Суду України Гуменюк В.І., розглянувши заяву ОСОБА_1 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 червня 2017 року в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, третя особа - Третя Одеська державна нотаріальна контора, про визнання договору дарування недійсним та застосування наслідків його недійсності,

в с т а н о в и в :

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 10 травня 2016 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 30 листопада 2016 року позов задоволено: визнано недійсним договір дарування від 16 березня 2009 року, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_1, посвідчений Третьою Одеською держаною нотаріальною конторою за №4-518, застосовано, як наслідок недійсності договору дарування від 16 березня 2009 року, реституцію, та повернуто у власність ОСОБА_2 будинок з надвірними спорудами в АДРЕСА_1, що складається в цілому з одного кам'яного житлового будинку під літерою «А», житловою площею 27,5 кв.м., та надвірних споруд під літерами: «Б» - літня кухня, «В» - сарай, «Г» - вбиральня, «Д» - сарай, № 1-2 - огорожа, І - мостіння, ІІ - цистерна. Вирішено питання судових витрат.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 червня 2017 року касаційну скаргу ОСОБА_1 відхилено, рішення судів попередніх інстанцій залишено без змін.

У серпні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду України із заявою про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 червня 2017 року, з підстав, передбачених пунктом 4 частини 1 статті 355 ЦПК України невідповідності судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права, а саме статей 203, 215, 229, 261, 717 ЦК України.

На підтвердження зазначених підстав, заявник надав постанови Верховного Суду України від 27 квітня 2016 року (справа №6-372цс16) та 16 листопада 2016 року (справа №6-2469цс16), а також постанову Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними».

Відповідно до статті 353 Цивільного процесуального кодексу України Верховний Суд України переглядає судові рішення у цивільних справах виключно з підстав і в порядку, встановлених цим Кодексом.

Згідно із пунктом 4 частини четвертої статті 359 ЦПК України заява повертається заявнику, якщо є ухвала Верховного Суду України про відмову у прийнятті справи до провадження за наслідками розгляду заяви, поданої у цій справі з аналогічних підстав.

Виходячи зі змісту зазначеної норми закону, заява про перегляд судового рішення Верховним Судом України повертається заявнику у разі якщо є ухвала суду про відмову у прийнятті справи до провадження за наслідками розгляду заяви, поданої у цій справі з аналогічних підстав.

Ухвалою Верховного Суду України від 9 серпня 2017 року відмовлено у допуску до провадження Верховного Суду України цієї справи за заявою ОСОБА_1 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 червня 2017 року.

Зі змісту зазначеної ухвали Верховного Суду України вбачається, що ОСОБА_1 на підтвердження передбачених пунктом 4 частини 1 статті 355 ЦПК України підстав, посилався на неоднакове застосування цих же самих норм матеріального права та на постанови Верховного Суду України від 27 квітня 2016 року (справа №6-372цс16) та 16 листопада 2016 року (справа №6-2469цс16).

Таким чином Верховним Судом України вже вирішувалось питання про допуск справи до провадження за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення касаційної інстанції з аналогічних підстав в частині вищезазначених рішень судів касаційної інстанції, наданих як приклад неоднакового застосування норм матеріального права.

Згідно з п. 4 ч. 4 ст. 359 ЦПК України заява повертається заявнику, якщо є ухвала Верховного Суду України про відмову в прийнятті справи до провадження за наслідками розгляду заяви, поданої у цій же справі з аналогічних підстав.

Постанова Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» не є постановою Верховного Суду України, прийнятою у порядку визначеному главою 3 розділу V ЦПК України, а тому на неї не може здійснюватися посилання на підтвердження підстави, встановленої пунктом 4 частини 1 статті 355 ЦПК України.

Керуючись п. 4 ч. 4 ст. 359 ЦПК України,

у х в а л и в :

Заяву ОСОБА_1 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 червня 2017 року повернути заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя

Верховного Суду України В.І. Гуменюк