Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
ЄУН 310/5396/16Головуючий у 1-й інстанції Полянчук Б.І.
Пр. № 22-ц/778/650/17Суддя-доповідач ОСОБА_1
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 лютого 2017 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі

головуючого судді Гончар М.С.

суддів Кочеткової І.В., Дашковської А.В.

за участі секретаря Остащенко О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу ОСОБА_2 на заочне рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 22 серпня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_3 звернулась до суду із вищезазначеним позовом, в якому просила стягнути з відповідача на її користь на утримання дітей: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, аліменти в розмірі 1/2 частки всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, однак не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з часу подачі цього позову і до досягнення дітьми повноліття.

В обґрунтування свого позову позивач зазначала, що вона та відповідач перебувають у шлюбі, зареєстрованому 31.12.2011 року. Від шлюбу мають дітей: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2. Відповідач добровільно не надає матеріальної допомоги на утримання дітей.

Заочним рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 22 серпня 2016 року позов ОСОБА_3 задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_4, на користь ОСОБА_3 на утримання дітей: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, аліменти в розмірі 1/2 частки всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 04.08.2016 року і до досягнення дітьми повноліття.

Рішення суду в межах суми платежу за один місяць підлягає негайному виконанню.

Стягнуто з ОСОБА_2 в дохід держави судовий збір в сумі 551,20 грн.

Ухвалою Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 11 листопада 2016 року (а.с.83) у задоволенні заяви відповідача ОСОБА_2 про перегляд вищезазначеного заочного рішення у цій справі відмовлено.

Позивач ОСОБА_3 із вищезазначеним заочним рішенням суду першої інстанції погодилась, останнє в апеляційному порядку не оскаржувала.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права судом першої інстанції при його ухваленні, відповідач ОСОБА_2 у своїй апеляційній скарзі (а.с. 85-86) просив заочне рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Ухвалою апеляційного суду Запорізької області апеляційне провадження за вищезазначеною апеляційною скаргою відповідача відкрито (а.с. 96), справу призначено до апеляційного розгляду (а.с.98).

Позивач ОСОБА_3 подала апеляційному суду поштою письмові заперечення на вищезазначену апеляційну скаргу відповідача для долучення до матеріалів цієї справи (а.с. 105-108).

Ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 30 січня 2017 року (а.с. 110) задоволено клопотання позивача ОСОБА_3 про проведення розгляду цієї справи апеляційним судом в режимі відеоконференції.

14 лютого 2017 року в автоматизованому порядку у цій справі замінено суддею Дашковською А.В. у складі колегії суддів апеляційного суду суддю Маловічко С.В. у звязку із тривалою відпусткою останньої (а.с.117-118).

У судове засідання 16 лютого 2017 року повідомлений апеляційним судом про час та місце розгляду цієї справи належним чином (а.с. 114-115), у тому числі через свого представника за договором адвоката (а.с. 35-37) ОСОБА_6, що узгоджується із вимогами ст. 76 ч. 5 ЦПК України, відповідач ОСОБА_2 не зявився, заяв-повідомлень про причини своєї неявки, а також клопотань про відкладення розгляду цієї справи апеляційному суду не подавав.

При вищевикладених обставинах, колегія суддів апеляційного суду визнала неповажною причину неявки відповідача ОСОБА_2 у дане судове засідання та на підставі ст. 305 ч. 2 ЦПК України ухвалила розглядати дану справу у даному судовому засіданні за відсутністю останнього за присутністю його представника за договором адвоката (а.с. 35-37) ОСОБА_6, а також позивача ОСОБА_3, яка присутня у судовому засіданні в режимі відеоконференції.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, пояснення представника відповідача - ОСОБА_6 та позивача ОСОБА_3, як осіб, які беруть участь у справі, перевіривши законність та обґрунтованість заочного рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги відповідача, дослідивши матеріали справи, колегія суддів апеляційного суду дійшла до висновку, що апеляційна скарга відповідача ОСОБА_2 підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції (ст. 303 ч. 1 ЦПК України).

Крім того, в силу вимог ст. 303 ч. 3 ЦПК України апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обовязковою підставою для скасування рішення.

Згідно ст. 307 ч. 1 ЦПК за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право: постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін (п. 1); скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення по суті позовних вимог (п. 2), змінити рішення (п.3).

В силу вимог ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ст. 309 ч. 1 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є: неповне зясування обставин, що мають значення для вирішення справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Встановлено, що суд першої інстанції, задовольняючи позов позивача у цій справі у повному обсязі, керувався ст.ст. 180-183 СК України, ст. ст. 209, 213-215, 224-226 ЦПК України та виходив із обґрунтованості та доведеності позовних вимог позивача у цій справі у повному обсязі.

Проте, з такими висновками суду можна погодитись лише частково.

Так, відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до них правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Рішення суду першої інстанції вказаним вимогам закону відповідає лише частково.

Так, колегія суддів апеляційного суду погоджується із правильними висновками суду першої інстанції у цій справі в частині того, що в силу вимог ст. ст. 180-182, 191 СК України позивач ОСОБА_3, як мати, із якою мешкають неповнолітні діти ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, має право на стягнення за рішенням суду першої інстанції від 22 серпня 2016 року у цій справі з відповідача ОСОБА_2, як батька цих дітей, який мешкає окремо від останніх, аліментів на утримання дітей, починаючи з дати подачу позову до суду у цій справі (вх. № від 04 серпня 2016 року а.с. 1) і до досягнення дітьми повноліття.

При цьому, не має значення той факт, що шлюб сторін не розірвано та відповідач у добровільному надавав позивачу матеріальну допомогу на утримання дітей до звернення позивача до суду, тобто до 04 серпня 2016 року, оскільки позивач у цій справі у своєму позові просила стягувати аліменти з відповідача на її користь на утримання дітей саме з дати подачу позову до суду, тобто з 04 серпня 2016 року.

Крім того, у матеріалах цієї справи відсутні належні, допустимі докази сплати відповідачем аліментів саме за серпень 2016 року на користь позивача на утримання дітей у добровільному порядку саме станом на час розгляду цієї справи судом першої інстанції 22 серпня 2016 року.

Позивач ОСОБА_3 цей факт у суді у цій справі не визнала.

Тому, підстави для звільнення відповідача ОСОБА_2 від доказування, передбачені ст. 61 ЦПК України, у цій справі відсутні.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ст. 10 ч. 3 ЦПК України).

Так, у матеріалах цієї справи дійсно міститься розписка позивача ОСОБА_3 про отримання аліментів від відповідача за серпень 2016 року, однак ця розписка датована лише 10 вересня 2016 року (а.с. 42), тобто вже після ухвалення заочного рішення судом першої інстанції у цій справі, додавалась відповідачем ОСОБА_2 до його заяви про перегляд вищезазначеного заочного рішення суду першої інстанції у цій справі, та за змістом якої ОСОБА_3 зазначала, що вона отримала від відповідача у тому числі за лютий 2016 року - серпень 2016 року по 4000,00 грн./мес.

Вказана розписка позивача ОСОБА_3 від 10.09.2016 року (а.с.42) та квитанції про оплату відповідачем дитячого садку ОСОБА_4 за вересень-жовтень 2016 року, додані відповідачем до його заяви про перегляд заочного рішення та до апеляційної скарги (а.с. 44, 89), не впливають на правильність заочного рішення суду першої інстанції від 22.08.2016 року та не можуть бути підставою для його скасування чи зміни апеляційним судом останнього в частині правильно визначеного судом першої інстанції періоду стягнення аліментів, у тому числі його початку, але у подальшому можуть бути враховані при виконанні цього рішення.

Квитанції на оплату відповідачем комунальних послуг (газу, води тощо) та квартирної плати за листопад 2015 - квітень 2016 року по квартирі № 7 по бул. Горького, 3 у м. Бердянськ (а.с. 43, 45, 48-49), де мешкає позивач із дітьми, фіскальні чеки на підтвердження придбання ліків (а.с. 46) у вересні 2016 року, квитанції за оплату навчання за договором позивача ОСОБА_3 за період 2013-2016 рік у Класичному приватному університеті (а.с. 50-61), додатковий договір № 1 від 26.10.2016 року із ПрАТ «СК «ПРОВІДНА» на підтвердження оплати відповідачем послуг страховика (а.с.91) не є належними, допустимими доказами сплати відповідачем саме аліментів на користь відповідача саме на утримання дітей саме за період з 04 серпня 2016 року (дата подачі позову позивачем до суду у цій справі) по 22 серпня 2016 року (дата ухвалення рішення судом першої інстанції у цій справі), а тому не можуть бути прийняті апеляційним судом до уваги у цій справі.

Останні також не можна вважати доказами, передбаченими ст. 303 ч. 2 ЦПК України у цій справі.

Так, в силу вимог ст. 303 ч. 2 ЦПК України апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку, або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами.

Разом із тим, суд першої інстанції у порушення вимог ст. 10 ч. 4 ЦПК України не сприяв повному та всебічному зясуванню обставин цієї справи в частині визначення розміру аліментів, що підлягали стягненню за рішенням суду у цій справі з відповідача на користь позивача на утримання двох неповнолітніх дітей, зокрема суд першої інстанції не встановив та не врахував при ухваленні оскаржуємого рішення у цій справі всіх обставин, які впливають на правильність визначення останнього, а позивач ОСОБА_3 у порушення вимог ст. 27 ч. 3 ЦПК України не повідомила про них суд першої інстанції у цій справі.

Так, визначений судом першої інстанції за оскаржуємим рішенням у цій справі розмір аліментів з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_3 на утримання двох дітей - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 підлягає зменшенню з «1/2 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку» до «1/3 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину».

Оскільки, встановлено, що відповідач ОСОБА_2 є інвалідом 2 групи (загальне захворювання по зору), що потребує певного лікування у певний період часу (копія посвідчення додавалось відповідачем до його заяви про перегляд заочного рішення суду першої інстанції у цій справі а.с. 62), отримує пенсію 1230,00 грн. щомісяця станом на час ухвалення рішення судом першої інстанції у цій справі 22 серпня 2016 року (довідка, копія якої додавалось відповідачем до його заяви про перегляд заочного рішення суду першої інстанції у цій справі а.с. 39), разом із цим працює, отримує заробітну плату біля 1800,00 грн. щомісяця на час ухвалення рішення судом першої інстанції у цій справі 22 серпня 2016 року (довідка, копія якої додавалось відповідачем до його заяви про перегляд заочного рішення суду першої інстанції у цій справі а.с. 47), зі змісту заяви відповідача також вбачається, що він має ще одну повнолітню дитину, з якою мешкає разом та яку також утримує.

А в силу вимог ст. 182 ч. 1 СК України при визначенні розміру аліментів суд має враховувати: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Крім того, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (ст. 182 ч. 2 СК України).

А в силу вимог ст. 183 ч. 1 СК України розмір аліментів у частці визначається судом від заробітку (доходу) батька відповідача у цій справі.

Крім того, судом першої інстанції з порушенням вимог ст. 88 ЦПК України та Закону України «Про судовий збір» вирішено питання про розподіл між сторонами судових витрат, повязаних із розглядом цієї справи судом першої інстанції.

Так, встановлено, що позивач ОСОБА_3 була звільнена від сплати судового збору у розмірі 551,20 грн. при подачі до суду вищезазначеного позову про стягнення аліментів у цій справі в силу вимог Закону України «Про судовий збір».

Згідно із ст. 88 ЦПК України в разі задоволення позову позивача у цій справі при вищевикладених обставинах, вказаний розмір судового збору дійсно підлягав би стягненню у дохід держави з відповідача ОСОБА_2

Однак, встановлено, що відповідач ОСОБА_2 є інвалідом 2 групи (а.с.62), а тому він також є особою, яка звільнена від сплати судового збору в силу вимог Закону України «Про судовий збір».

При вищевикладених обставинах, вищезазначені судові витрати, повязані із розглядом цієї справи судом першої інстанції, мали бути віднести за рахунок держави.

Разом із тим, на підставі ст. 367 ч. 1 п. 1 ЦПК України суд першої інстанції мав право допустити негайне виконання заочного рішення суду у цій справі в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

При вищевикладених обставинах, доводи апеляційної скарги відповідача ОСОБА_2 лише частково ґрунтуються на законі та доказах, наявних у матеріалах цієї справи.

Заочне рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 22 серпня 2016 року у цій справі слід змінити в частині розміру стягнення аліментів з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 на утримання на утримання дітей: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, а саме: зменшивши розмір аліментів з «1/2 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку» до «1/3 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину»; заочне рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 22 серпня 2016 року у цій справі в частині стягнення з ОСОБА_2 в дохід держави судового збору в сумі 551,20 грн. слід скасувати; судові витрати, повязані із розглядом цієї справи судом першої інстанції, слід віднести за рахунок держави; в решті рішення суду першої інстанції слід залишити без змін.

Крім того, в силу вимог ст. 88 ЦПК України в разі задоволення апеляційної скарги відповідача ОСОБА_2 лише частково при вищевикладених обставинах, останній не має права на компенсацію судових витрат, повязаних із розглядом цієї справи судом апеляційної інстанції.

Встановлено також, що відповідач ОСОБА_2, як інвалід 2 групи (а.с. 62), був звільнений від сплати судового збору за подачу вищезазначеної апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції в силу вимог Закону України «Про судовий збір».

Відповідно до п. 6 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402- VІІІ «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

Разом із тим, колегія суддів апеляційного суду вважає за доцільне розяснити сторонам у цій справі їх право, як батьків, у подальшому окремо від цієї справи у позасудовому порядку вирішувати питання про укладення договору між батьками про сплату аліментів на дітей згідно із ст. 189 СК України, або змінювати визначений за рішенням суду у цій справі розмір аліментів на дітей у порядку, передбаченому ст. 192 СК України.

Керуючись ст.ст. 303, 307- 309, 316 - 317 ЦПК України, колегія суддів

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Заочне рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 22 серпня 2016 року у цій справі змінити в частині розміру стягнення аліментів з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 на утримання на утримання дітей: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, а саме: зменшивши розмір аліментів з «1/2 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку» до «1/3 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину».

Заочне рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 22 серпня 2016 року у цій справі в частині стягнення з ОСОБА_2 в дохід держави судового збору в сумі 551,20 грн. скасувати.

Судові витрати, повязані із розглядом цієї справи судом першої інстанції, віднести за рахунок держави.

В решті рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Судове рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржено безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий суддяСуддяСуддя
ОСОБА_1 ОСОБА_7ОСОБА_8