Справа № 305/1441/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

13 квітня 2017 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Закарпатської області в складі:

головуючої Готри Т.Ю.,

суддів Фазикош Г.В., Бисаги Т.Ю.

при секретарі Чучки Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ПАТ КБ "Приват Банк" на рішення Рахівського районного суду від 27 грудня 2016 року в справі за позовом ПАТ КБ "Приват Банк" до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

в с т а н о в и л а :

У січні 2016 року публічне акціонерне товариство комерційний банк "ПриватБанк" (далі по тексту Банк) звернулося до суду з даним позовом. Свої вимоги обґрунтовувало тим, що 21.12.2006 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» і ОСОБА_1 був укладений кредитний договір №008-Є/V-R, згідно якого останній отримав кредит у розмірі 8 000 доларів США строком повернення до 18.12.2008 року, за користування яким зобовязався сплатити відсотки в порядку та на умовах, встановлених кредитним договором.

На забезпечення виконання зобовязань за вказаним кредитним договором, між Банком і ОСОБА_2 було укладено договір поруки №008 від 21.12.2006 року, згідно якого остання поручилася перед Банком за належне виконання позичальником своїх зобовязань за кредитним договором. Зазначеним договором передбачено, що боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники.

Посилаючись на те, що відповідач ОСОБА_1 своїх зобовязань за кредитним договором належним чином не виконав, а саме у строк встановлений договором до 08.12.2008 року включно не повернув кредит та не сплатив відсотки за його користування, у звязку з чим станом на 26.06.2016 року у нього виникла заборгованість в сумі - 3639,02 долари США, яка складається з наступного: 663,79 доларів США - заборгованість за кредитом; 1220,49 доларів США - заборгованість по відсотках за користування кредитом; 1754, 74 Долари США - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором, яку позивач просив стягнути солідарно з відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» та судові витрати.

Рішенням Рахівського районного суду від 27 грудня 2016 року у задоволенні позову банку відмовлено.

В апеляційній скарзі ПАТ КБ «Приват Банк» просить скасувати зазначене рішення, як постановлене з порушенням норм матеріального і процесуального права, і ухвалити нове рішення про задоволення позову.

У судовому засіданні представник апелянта ПАТ КБ «Приват Банк» ОСОБА_3 апеляційну скаргу підтримала.

Представник відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_4 апеляційну скаргу не визнав, просив таку відхилити, а рішення суду залишити без змін.

Відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у судове засідання не зявилися, хоча про час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином, а тому їх неявка згідно ч.2 ст.305 ЦПК України не перешкоджає розглядові справи.

Заслухавши доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, колегія суддів вважає, що скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову Банку, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем пропущено строки позовної давності.

Проте, колегія суддів із висновком суду першої інстанції погодитись не може з огляду на наступне.

З матеріалів справи вбачається, що 21.12.2006 року між ПАТ КБ Приват Банк та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір №008-Є/V-R, відповідно до якого останній отримав кредит у розмірі 8 000 доларів США на строк до 18.12.2008 року, та зобов`язався повернути кредит і сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановленому кредитним договором.

Договором встановлено, що у випадку порушення зобовязання за кредитним договором, ОСОБА_1 сплачує Банку відсотки за користування кредитом у подвійному розмірі на місяць, нараховані від суми непогашеної в строк заборгованості за кредитом (а.с. 8-9).

На забезпечення виконання зобовязань за вказаним кредитним договором між ПАТ КБ "Приват Банком" та ОСОБА_2 21 грудня 2006 року було укладено договір поруки, згідно якого остання поручилася перед Банком за належне виконання позичальником своїх зобовязань за кредитним договором. Зазначеним договором передбачено, що боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники (а.с. 12).

Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані його позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Встановлено, що позичальник ОСОБА_1 належним чином своїх зобовязань за кредитним договором не виконав, а саме у строк встановлений договором до 18.12.2008 року включно не повернув кредит та не сплатив відсотки за його користування, у звязку з чим станом на 26.06.2016 року у нього виникла заборгованість в сумі - 3639,02 долари США, яка складається з наступного: 663,79 доларів США - заборгованість за кредитом; 1220,49 доларів США - заборгованість по відсотках за користування кредитом; 1754, 74 доларів США - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором.

Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу.

Якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч.1 ст.530 ЦК України).

Відповідно до ст.599 ЦК України зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно ст. 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, відсотків, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя.

Як розяснено у п.24 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» від 30 березня 2012 року №5, із змінами і доповненнями, - при вирішенні таких спорів суд має враховувати, що згідно зі ст.526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Отже, якщо кредитним договором не визначено інші умови виконання основного зобовязання, то у разі неналежного виконання позичальником своїх зобовязань за цим договором строк предявлення кредитором до поручителя вимоги про повернення отриманих у кредит коштів має обчислюватися з моменту настання строку погашення зобовязання згідно з такими умовами, тобто з моменту настання строку виконання зобовязання у повному обсязі або у звязку із застосуванням права на повернення кредиту достроково.

Предявлення вимоги до поручителя є як направлення/вручення йому вимоги про погашення боргу (залежно від умов договору), так і предявлення до нього позову. При цьому в разі предявлення вимоги до поручителя кредитор може звернутися до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання.

При цьому сама по собі умова договору про дію поруки до повного виконання позичальником зобовязання перед кредитодавцем або до повного виконання поручителем взятих на себе зобовязань не може розглядатися як установлення строку дії поруки, оскільки це не відповідає вимогам статті 252 ЦК України, згідно з якою строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати.

Відповідно до пунктів 11,12 укладеного між ПАТ КБ «Приватбанк» і ОСОБА_2 договору поруки, цей договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє до повного виконання зобовязань за кредитним договором. Сторони прийшли до згоди, що строк, в межах якого сторони можуть звернутися до суду з вимогою про захист свого порушеного права або законного інтересу за цим договором встановлюється протягом у 5 років.

Пунктом 5 даного договору поруки встановлено, що у випадку невиконання боржником якого-небудь зобовязання, передбаченого пунктом 1 цього договору, кредитор направляє на адресу поручителя письмову вимогу із зазначенням невиконаного зобовязання.

Таку вимогу позивачем на адресу позичальника ОСОБА_1 та поручителя ОСОБА_2 було надіслано 28 червня 2016 року (а.с.5).

Однак виходячи з того, що строк повернення кредиту кредитним договором встановлено до 18 грудня 2008 року включно, а останній платіж позичальником ОСОБА_1 було здійснено 06.08.2009 року, і з урахуванням умов п.12 договору поруки про те, що строк, в межах якого Банк може звернутися до суду з вимогою про захист свого порушеного права або законного інтересу за цим договором встановлюється протягом у 5 років, тому колегія суддів вважає, що порука ОСОБА_2 з 06 серпня 2014 року є припиненою. Оскільки письмова вимога Банку від 28 червня 2016 року та позов від 23 серпня 2016 року, згідно відмітки суду (а.с.1), позивачем до поручителя ОСОБА_2 предявлені після припинення поруки, тому вимоги Банку про стягнення кредитної заборгованості з поручителя ОСОБА_2 до задоволення не підлягають. Тобто в даному випадку у вимогах Банку до поручителя слід відмовити у звязку з тим, що порука ОСОБА_2 є припиненою, а не у звязку зі спливом строку позовної давності, як помилково вважав суд першої інстанції.

Разом з цим встановивши, що у строк до 18.12.2008 року, встановлений кредитним договором, відповідач ОСОБА_1 своїх зобовязань не виконав, а саме не повернув кредит та не сплатив відсотки за користування кредитом, у звязку з чим станом на 24 червня 2016 року у нього виникла заборгованість в сумі 3639,02 доларів США, що еквівалентно 90538,82 грн., яка складається із заборгованості по кредиту - 663,79 доларів США, що еквівалентно 16515,10 грн.; - заборгованості по відсотках за користування кредитом - 1220,49 доларів США, що еквівалентно 30365,79 грн.; пені за несвоєчасність виконання зобовязань за договором - 1754, 74 доларів США, що еквівалентно 43657,93 грн., тому колегія суддів вважає, що вказану заборгованість слід стягнути з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Приват Банк».

Відмовляючи позивачу у вимогах про стягнення кредитної заборгованості з позичальника ОСОБА_1 у звязку з пропуском трирічного строку позовної давності, суд першої інстанції не звернув уваги на те, що п.4.7 кредитного договору встановлено, що терміни позовної давності по вимогах про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, комісії, неустойки пені, штрафів за даною угодою встановлюється сторонами тривалістю 5 років.

Відповідно до ч.1 ст.259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі.

Як слідує з кредитного договору, то сторони договору збільшили позовну давність, встановлену законом, а саме загальну позовну давність, встановлену тривалістю у три роки (ст.257 ЦК України) та спеціальну позовну давність, встановлену п.1 ч.2 ст258 ЦК України тривалістю в один рік до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) - до 5 років (п.4.7 кредитного договору).

Відповідно до ч.ч. 3,4 ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Встановивши, що дана справа судом першої інстанції була розглянута у відсутності відповідача ОСОБА_1, який з письмовою заявою про застосування позовної давності до суду не звертався, а звернення з такою заявою іншим відповідачем ОСОБА_2 до позовних вимог, предявлених Банком до відповідача ОСОБА_1, не є належним зверненням сторони ОСОБА_1 в порядку, передбаченому ч.3 ст.267 ЦК України, тому суд першої інстанції помилково дійшов висновку про відмову у вимогах Банку до відповідача ОСОБА_1 за пропуском строку позовної давності.

Таким чином, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції у відповідності до ст.309 ЦПК України підлягає скасуванню, як постановлене з порушенням норм матеріального і процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, з ухваленням по справі нового рішення, яким позов Банку слід задовольнити частково та стягнути з відповідача ОСОБА_1 на користь банку заборгованість за кредитним договором в сумі 3639,02 доларів США, що за курсом 24,88 відповідно до службового розпорядження НБУ від 26.04.2016 року складає 90538,82 грн., та судові витрати в розмірі 2893,80 грн. відповідно до ст.88 ЦПК України за сплату судового збору. У вимогах Банку до відповідача ОСОБА_2 про стягнення кредитної заборгованості слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приват Банк» задовольнити частково.

Рішення Рахівського районного суду від 27 грудня 2016 року скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким позов ПАТ КБ «Приват Банк» задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приват Банк» заборгованість за кредитним договором від 21.12.2006 року №008-Є/V-R в сумі 3639,02 доларів США, що за курсом 24,88 відповідно до службового розпорядження НБУ від 26.04.2016 року складає 90538,82 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приват Банк» судові витрати в розмірі 2893,80 грн.

У решті позову відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, однак може бути оскаржено в касаційному порядку на протязі двадцяти днів з дня набрання ним законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуюча :

Судді :