Справа № 466/8829/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 травня 2017 року Шевченківський районний суд м. Львова в складі:

головуючої - судді Зими І.Є.

при секретарі Губач Х.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ПАТ» КБ «Приватбанк»до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості ,-

у с т а н о в и в :

17.10.2016 р. позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив суд ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором в сумі 19 211,24 грн. та судові витрати.

В обґрунтування вимог покликається на те, що 13.02.2013 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та відповідачем було укладено кредитний договір б/н згідно умов якого Позивачем було надано останньому кредит в сумі 13 000 грн, шляхом встановлення кредитного ліміту на платіжну картку, із сплатою 30 % відсотків річних на суму залишку заборгованості за кредитом. Проте, відповідач не виконував належним чином взяті на себе зобовязання, щодо повернення суми кредиту та сплати відсотків та допустив заборгованість перед позивачем, яка станом на 30.09.2016р. становить 19 211,24 грн., а тому змушене звернутись до суду.

Представник позивача в судове засідання не зявився, подавши на адресу суду заяву, в якій просив справу розглядати без його участі, позов підтримує в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_1 в судовому засіданні проти позову заперечив.

Представник відповідача подав письмові заперечення. Просив суд в задоволенні позову відмовити у звязку з пропуском строку позовної давності звернення до суду. Крім того додав, що наданий банком розрахунок заборгованості не відповідає дійсності, оскільки нарахування, надані до позову різняться з даними, представленими позивачем на вимогу суду.

Вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав.

Судом встановлено, що 13.02.2013 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та відповідачем ОСОБА_1 було укладено кредитний договір б/н згідно умов якого Позивачем було надано останньому кредит в сумі 13 000 грн., шляхом встановлення кредитного ліміту на платіжну картку, із сплатою 30 % відсотків річних на суму залишку заборгованості за кредитом.

З умов кредитного договору вбачається, що відповідач ОСОБА_1 взяв на себе зобовязання погашати заборгованість по кредиту, відсотках за його користування, по перерахунку платіжного ліміту, а також сплачувати комісію, на умовах, визначених даним договором.

Згідно ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України зобовязання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

Як вбачається з розрахунку заборгованості по договору № б/н від 13.10.2013 року, загальна сума заборгованості станом на 30.09.2016р. становить 19 211,24 грн., з яких 7911,86 грн. заборгованість за кредитом, а решта суми це проценти, пеня та штрафні санкції.

Проте як вбачається із наданих відповідачем довідок ПАТ КБ «Приватбанк» № MJLD-1DE5-N7Q1-D5HT та № RS1D-9QH4-U7D5-VBAA у формі виписки по картці 10102, заборгованість за кредитом становить 17 820,23 грн, а не 19 211,24 грн. як вказує позивач у позовній заяві та в своєму розрахунку.

Окрім того, статтями 256, 257 Цивільного кодексу України визначено, що позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. А згідно ст. 258 ЦК України, позовна давність щодо вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) встановлена строком в один рік. Частиною 4 ст. 267 ЦК України передбачено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою відмови у позові.

Як вбачається з вищевказаних довідок, наданих відповідачу ПАТ КБ «Приватбанк» № MJLD-1DE5-N7Q1-D5HT та № RS1D-9QH4-U7D5-VBAA, останній платіж ОСОБА_1 здійснив 13.05.2013 року, а саме поповнення карткового рахунку на 720 грн., після якого кредитну лінію було повністю погашено. Усі інші платежі-вимоги зазначаються до 13.05.2013р., коли сальдо кредиту було відємне.

Відповідно до ч.1 ст.261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила, тобто початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов.

З наведеного випливає, що при відсутності платежу в зазначений строк, з наступного дня позивачу стає відомо про порушення його права, у звязку з чим, починається дія трьохрічного строку права звернення до суду з вимогою захисту своїх інтересів. Таким чином, при складенні розрахунку позивач не врахував строків позовної давності, такий сплинув 13.05.2016 p, проте звернувся з позовом до суду лише 07.10.2016р.

Як зазначалось вище, частиною 4 ст.267 ЦК України встановлено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що в задоволені позову слід відмовити , у звязку з пропуском строку позовної давності.

Керуючись ст. ст. 10,11, 57,60,88,169,209,214,215 ЦПК України, ст.ст. 11, 212, 256, 257, 258, 261, 267, 349, 525, 526, 527, 530, 543, 589, 590, 1050, 1054 ЦК України, суд ,-

в и р і ш и в :

В задоволенні позову ПАТ» КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів після оголошення рішення через Шевченківський райсуд м. Львова .

Суддя ОСОБА_2