АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
_________________________
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 вересня 2017 року Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого Саліхова В.В.

суддів: Прокопчук Н.О., Слюсар Т.А.

при секретарі: П`ятничук В.Г.

за участю:

представника відповідача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 11 травня 2017 року в справі за позовом ОСОБА_2 до Міністерства оборони України про відшкодування моральної шкоди,

в с т а н о в и л а :

У грудні 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом до Міністерства Оборони України та просив стягнути з відповідача моральну шкоду в розмірі 100 000 грн.

Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 11.05.2017 в позові відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове про задоволення позовних вимог в повному обсязі. Посилається на порушення судом норм чинного законодавства. В обґрунтування своїх доводів вказує, що розглядаючи справу по суті суд першої інстанції не врахував, що позивач проходив військову службу у складі військової частини НОМЕР_1 , яка входила до складу багатонаціональних сил СФОР по підтриманню миру у колишній Югославії в період 18.05.1999. Зазначив, що після проходження військової служби, де велися бойові дії, позивач отримав значні захворювання, які турбують по сьогоднішній день, встановлено 3 групу інвалідності.

Позивач в судові засідання не з`являвся, в зв`язку з чим розгляд справи неодноразово переносився судом. На підставі викладеного та керуючись вимогами ч. 2 ст. 305 ЦПК України, колегія суддів ухвалила розглянути справу у його відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до висновку, що остання не підлягає задоволенню, враховуючи наступне.

Ухвалюючи рішення про відмову в позові, суд першої інстанції виходив з того, що вимоги позивача є безпідставними та недоведеними.

З таким висновком суду погоджується і колегія суддів.

Справа № 760/21229/17-ц
№ апеляційного провадження: 22-ц/796/7454/2017
Головуючий у суді першої інстанції: Шереметьєва Л.А.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Саліхов В.В.

Відповідно до статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими способами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.
Згідно із частиною першою статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання (частина перша статті 15 ЦК України).
Частиною другою статті 16 ЦК України встановлено способи захисту цивільних прав та інтересів судом, до яких належать й інші способи відшкодування шкоди.
Під час розгляду справи в суді першої та апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_2 проходив військову службу в складі військової частини НОМЕР_1 , Згідно з довідки Мелітопольсько-Веселівського об`єднаного військового комісаріату Запорізької обл. від 11.01.2012 відповідно до переліку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 63 від 08.02.1994 на території Югославії велися бойові дії в період з 15.07.1992 по 16.06.1999 (а. с. 7). Відповідно до архівної довідки №610 від 18.08.2017 позивач перебував на території, де велися бойові дії один день, 18.05.1999. Відповідно до Довідки до Акту огляду медико-соціальної експертної комісії серії АД №140879 від 10.01.2012, позивачу встановлена ІІІ група інвалідності, в зв`язку з хворобою, яка пов`язана з проходженням військової служби (а. с. 9). З наданої позивачем медичних документів вбачається, що рядом захворювань він страждає з юності, артеріальна гіпертензія з`явилася більше 40 років назад.
Позивач зазначив, що після проходження військової служби він отримав чисельні захворювання, які турбують його до цього часу. Внаслідок захворювань, отриманих під час проходження служби, він змушений тривалий час знаходитися на лікарняному, проходити чисельні медичні огляди та обстеження, відновлювальні процедури. Його турбують щоденні головні болі, часто виникає запаморочення, похитування при ходінні, погіршення пам`яті, зниження слуху, болі в хребті, дискомфорт в області серця, біль у колінних суглобах. Крім того, він хворіє на невроз, який розвинувся внаслідок сильного хвилювання під час проходження служби, в зв`язку з чим він неодноразово проходив лікування в медичних установах. В зв`язку з отриманими захворюваннями під час проходження військової служби порушено його нормальний життєвий стан, він позбавлений можливості реалізувати свої життєві функції, звички та бажання. Він не має можливості працювати, в зв`язку з чим не може забезпечувати свою родину, що додає йому додаткових неприємних відчуттів.
Зазначив, що наявні у нього хвороби завдають йому душевних страждань, психологічний дискомфорт, почуття розпачу та тривоги, що стало наслідком неповноцінного життя та відчуття втраченого для суспільства та родини. Враховуючи вищевикладене, звернувся із відповідним позовом до суду.
Конституція України гарантує кожному право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень (стаття 56).
Згідно із вимогами ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно зі ст. 1167 Цивільного кодексу України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданим споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.
Стаття 17 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» передбачає відшкодування військовослужбовцям заподіяної моральної і матеріальної шкоди провадиться у встановленому законом порядку.
Аналіз зазначених норм права дає можливість дійти до висновку про те, що колишній військовослужбовець має підстави для відшкодування моральної шкоди по-перше за наявністюу діях особи, яка заподіяла таку шкоду складу цивільного правопорушення, елементами якого є заподіяна шкода, по друге встановлення факту протиправної поведінки такої особи та при умові наявності причинного зв`язку між ними.
Разом з тим, позивач а ні при розгляді справи в суді першої чи апеляційної інстанції не надав суду жодного належного та допустимого доказу з приводу заподіяння йому відповідачем такої шкоди.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає висновки суду щодо відмови в задоволенні позовних вимог правильними.
Доводи апеляційної скарги про те, що при розгляді справи по суті, суд першої інстанції не врахував, що він проходив військову службу в складі військової частини, яка входила до складу багатонаціональних сил СФОР по підтриманню миру у колишній Югославії, де і отримав переважну більшість захворювань, колегія суддів вважає недоведеним, оскільки доказів на підтвердження вказаних обставин позивач не надав
Відповідач при розгляді справи в суді апеляційної інстанції надав суду архівну довідку №610 від 18.08.2017 та послужний список позивача, з якого вбачається, що полковник ОСОБА_2 . ЗКТ - начальника тилу в/ч НОМЕР_2 перебував на вищезгаданій території, де проводилися бойові дії лише один день, а саме 18.05.1999.
Доводи зазначені в апеляційній скарги про порушення судом норм матеріального права не знайшли свого підтвердження при розгляді справи в суді апеляційної інстанції, в зв`язку з чим не можуть бути підставою для задоволення апеляційної скарги.
Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Позивачами в порушення зазначених норми права не надано доказів на підтвердження своїх вимог.
Таким чином, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження при розгляді справи в суді апеляційної інстанції.
Отже, рішення суду першої інстанції відповідає вимогам закону, обставинам справи і підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, не вбачається.
Враховуючи наведені обставини та вимоги ч. 1тст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Керуючись ст.ст.303,304,308,313,314,315,325 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.
Рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 11 травня 2017 року залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий: В.В. Саліхов

Судді: Н.О. Прокопчук

Т.А. Слюсар