РІШЕННЯ

іменем України

17 лютого 2017 рокуСправа №451/1471/16-ц
Провадження № 2/451/86/17

Радехівський районний суд Львівської області

у складі головуючого-судді Мулявка О.В.

з участю: секретаря судового засідання Крикавської М.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Радехів справу за позовом ОСОБА_1 до Хмільнівської сільської ради Радехівського району Львівської області та ОСОБА_2 про встановлення факту прийняття спадщини, -

ВСТАНОВИВ:

02 грудня 2016 року до суду із позовною заявою звернулася ОСОБА_1, відповідно до вимог якої, просить встановити факт, що ОСОБА_1 прийняла спадщину після смерті своєї баби ОСОБА_3, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1.

В обґрунтування позову посилається на обставини, що після смерті баби ОСОБА_3, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 і, яка 20 лютого 1989 року склавши заповідальне розпорядження на користь відповідача розпорядилася належним їй майном, залишилася спадкова маса, у склад якої увійшов житловий будинок АДРЕСА_1 та земельний пай загальною площею 2,1323 га..

Рідний брат ОСОБА_2 від прийняття спадщини відмовився, написавши заяву про відмову і, яка зареєстрована в установленому законом порядку.

Крім цього, позивачка посилається на обставини, що їхня з братом - ОСОБА_2, матір ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_2, а інших спадкоємців після смерті баби немає, від так вона є спадкоємцем другої черги по закону.

Зазначає також, що після смерті баби, вона вступила у володіння спадковим майном, оскільки доглядала за будинком, обробляла земельну ділянку, сплачувала всі необхідні платежі.

У подальшому, маючи намір оформити свої права на спадкове майно баби, звернулася до приватного нотаріуса Радехівського районного нотаріального округу із усною заявою про прийняття спадщини, однак нотаріусом їй було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, оскільки така пропустила строк прийняття спадщини.

Таким чином, з метою реалізації її спадкових прав після смерті баби ОСОБА_3 та із посиланням на норми матеріального та процесуального права, зазначає, що за захистом своїх прав вимушена звертатися до суду.

У судовому засіданні позивачка вимоги підтримала у повній мірі та надала пояснення аналогічні, викладеним у заяві (а.с.2-3). Позов просить задоволити.

Відповідач - ОСОБА_2, у судовому засіданні позов визнав шляхом відмови від спадщини на користь сестри ОСОБА_1 та клопотав позов задоволити (а.с.41-44).

У свою чергу, представник Хмільнівської сільської ради надавши до суду довідку із визнанням позовних вимог, клопотали про розгляд справи за їхньої відсутності (а.с.38).

Вислухавши пояснення позивача, відповідача та покази свідків, дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступних міркувань.

Відповідно до положень ст.ст.11,15 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Кожна особа має право на судовий захист.

На підставі ст.ст.10,60,61 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Обставини визнані сторонами, не підлягають доказуванню. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За змістом ч.2 ст.256 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

У контексті вимог статті 256 ЦПК України та рекомендацій, викладених у п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», розгляд справи №451/1471/16-ц про встановлення факту, що має юридичне значення проведено у позовному провадження.

Відповідно до ч.1 ст.114 ЦПК України, позови, що виникають з приводу нерухомого майна, пред'являються за місцезнаходженням майна або основної його частини.

Так, судом встановлено, що померла ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 (а.с.6), зробивши за життя заповідальне розпорядження, яким все своє майно заповіла внукові - відповідачу, ОСОБА_2 у справі (а.с.16) та, яке позивачка ОСОБА_1 має намір успадкувати (а.с.2-3).

Відповідно до копії Державного акту на право приватної власності на землю серії НОМЕР_1, померлій ОСОБА_3, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1

належить земельна ділянка загальною площею 2,1323 га, у склад якої увійшли дві земельні ділянки, площами 0,3490 га та 1,7833 га (а.с.20), а відповідно до свідоцтва про право власності на будинок - належить житловий будинок АДРЕСА_1 (а.с.21).

Із заяви про відмову від спадщини, зареєстрованої 30.09.2016 року секретарем виконкому Хмільнівської сільської ради Радехівського району Львівської області за №29 вбачається, що гр.ОСОБА_2 від спадщини після смерті баби ОСОБА_3, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 - відмовився (а.с.17).

Із даних, викладених у довідках №474 Хмільнівської сільської ради Радехівського району Львівської області від 07.09.2016 року вбачається, що ОСОБА_3, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 проживала і була зареєстрована в житловому будинку АДРЕСА_1 (а.с.19), а із довідки №475 від 07.09.2016 року - позивачка, ОСОБА_1 проживала постійно із бабою ОСОБА_3, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 та здійснювала догляд за останньою в житловому будинку АДРЕСА_1, але без реєстрації, відтак на день смерті спадкодавця фактично вступила у володіння спадковим майном (а.с.18).

Також, із довідки №652 Хмільнівської сільської ради Радехівського районного суду Львівської області від 21.11.2016 року випливає інформація, що ОСОБА_1 - позивачка у справі щорічно сплачує земельний податок і проводить нагляд за присадибною ділянкою, яка розташована по АДРЕСА_1 (а.с.15).

Окрім наведеного, обставини, що ОСОБА_1 проживала постійно із своєю бабою ОСОБА_3, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 та здійснювала догляд за останньою, у судовому засіданні ствердили свідки ОСОБА_5 та ОСОБА_6, не довіряти показам яких у суду підстав не має.

Відповідно до ст.524 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом.

Із змісту ч.1 ст.529 ЦК УРСР при спадкуванні за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого.

Відповідно до вимог статей 548 та 549 ЦК УРСР (був чинним на момент виникнення правовідносин) спадкоємець вважається таким, що прийняв спадщину, якщо він протягом шести місяців із дня її відкриття вчинив одну з дій, передбачених цією статтею: фактично вступив в управління або володіння спадковим майном чи подав до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Тобто, фактичне прийняття протягом зазначеного строку частини спадкового майна свідчить про прийняття спадщини в цілому.

Згідно статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу і способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, окрім іншого - визнання права.

Відповідно до вимог статей 1216 та 1217 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців), а спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно ч.3 ст.1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

У відповідності до статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, а до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст.1218 ЦК України).

Під час вирішення позовних вимог, судом, окрім іншого, приймається до уваги, що в силу вимог ч.2 ст.31 ЦПК України, крім прав та обов'язків, визначених у статті 27 цього Кодексу, позивач має право протягом усього часу розгляду справи збільшити або зменшити розмір позовних вимог, відмовитися від позову, а відповідач має право визнати позов повністю або частково. До початку розгляду судом справи по суті позивач має право шляхом подання письмової заяви змінити предмет або підставу позову, а відповідач - пред'явити зустрічний позов.

Положеннями ст. 174 ЦПК України передбачено, що позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов протягом усього часу судового розгляду, зробивши усну заяву. Якщо відмову позивача від позову, визнання позову відповідачем викладено в адресованих суду письмових заявах, ці заяви приєднуються до справи. До ухвалення судового рішення у зв'язку з відмовою позивача від позову або визнанням позову відповідачем суд роз'яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник сторони, який висловив намір вчинити ці дії, у повноваженнях на їх вчинення. У разі відмови позивача від позову суд постановляє ухвалу про закриття провадження у справі. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Суд не приймає відмову позивача від позову, визнання позову відповідачем у справі, в якій особу представляє її законний представник, якщо його дії суперечать інтересам особи, яку він представляє.

В силу вимог ч.2 ст.11 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності), в інтересах яких заявлено вимоги.

За таких обставин, на переконання суду, визнання позову відповідачем є його процесуальним правом, передбаченим у статтях 31 та 174 ЦПК України. І таким правом щодо предмета спору відповідач розпоряджається на власний розсуд.

Судом встановлено, що відповідач, підписавши заяву про визнання позову (а.с.38), не обмежений у повноваженнях на вчинення зазначеної процесуальної дії.

Судом також встановлено, що визнання відповідачем ОСОБА_2 позову, жодним чином не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.

За таких обставин суд не вбачає правових підстав для постановлення ухвали про відмову у прийнятті визнання відповідачами позову і продовження судового розгляду.

Приймаючи до уваги вищенаведене, позиції з цього приводу, викладені у Постанові Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», Постанові Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» та у листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року, суд приходить до висновку, що позовні вимоги сторони щодо встановлення факту є законними та обґрунтованими і, відповідно такими, що підлягають до задоволення.

Керуючись ст.ст.10,11,60,209,212-215,256 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задоволити.

Встановити факт, що ОСОБА_1 прийняла спадщину після смерті своєї баби ОСОБА_3, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Апеляційного суду Львівської області через Радехівський районний суд Львівської області протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

ГоловуючийМулявка О. В.