Справа № 263/1780/17
Провадження № 2/263/891/2017
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 травня 2017 року Жовтневий районний суд м. Маріуполя Донецької області у складі: головуючої судді Кияна Д.В., при секретарі Марцині Д.С., за участю позивача ОСОБА_1, представника позивача ОСОБА_2, розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Маріуполі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовною заявою про визнання ОСОБА_3 таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме квартирою № 134 у будинку № 136 по пр. Будівельників в місті Маріуполі. В позовній заяві зазначила, що вона є власником квартири АДРЕСА_1, на підставі біржового контракту, зареєстрованому в БТІ міста Маріуполя. З 06.05.2014 року відповідач зареєстрований у зазначеній квартирі, оскільки на той час був чоловіком позивача. Однак шлюб між сторонами було розірвано, та з квітня 2016 року відповідач у спірній квартирі не проживає, його особисті речі там відсутні, оплату за комунальні послуги не здійснює, ремонті роботи, повязані з обслуговуванням квартири не здійснює. Просила визнати його таким, що втратив право користування житловим приміщенням.

Позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги підтримали у повному обсязі, просили їх задовольнити.

Відповідач у судове засідання не зявився з невідомих суду причин, про час та місце розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку. Відповідно до ч. 5 ст. 74 ЦПК України, у разі ненадання особами, які беруть участь у справі, інформації щодо їх адреси, судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. У разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. Згідно довідки № 03-07.1628 від 20.02.2017 року про надання інформації, надано Департаментом адміністративних послуг Маріупольської міської ради, відповідач зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1. Судові повістки про виклик відповідача в судове засідання, які направлені судом на вказану адресу були повернуті на адресу суду з відміткою «за закінченням терміну зберігання».

Допитані в якості свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5 суду пояснили, що вони є сусідами позивачки, та добре з нею знайомі. Відповідач є колишнім чоловіком позивачки та за адресою проживання позивачки з квітня 2016 року не проживає.

Враховуючи те, що по справі достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін, зі згоди позивача суд ухвалив рішення при заочному розгляді, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України.

Суд, дослідивши письмові докази по справі, допитавши свідків, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 на підставі на підставі біржового контракту № 23815 від 29.12.1998 року, зареєстрованому в БТІ міста Маріуполя 05.01.1999 року, належить на праві власності квартира АДРЕСА_1 (а.с.7-8).

Рішенням Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 22.06.2016 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 було розірвано (а.с.6).

Відповідач ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_2 не проживає з квітня 2016 року, що підтверджується показаннями свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5, допитаними у судовому засіданні.

Відповідно до ч. 2 ст. 64 ЖК Української РСР, до членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

Відповідно до ч. 2 ст. 3 СК України, сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки.

Відповідач не є членом сімї позивача в розумінні положень Житлового кодексу Української РСР та Сімейного кодексу України.

Згідно ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст. 150 ЖК Української РСР, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Відповідно до вказаного, а також виходячи зі смислу ч. 1 ст. 383 ЦК України, ст. 150, 156 ЖК України власник квартири на свій розсуд вирішує, чи буде особа, яка не є членом його сімї, проживати в його квартирі, чи не буде.

Згідно ст. 391 ЦК України одним із засобів захисту права власності є усунення перешкод у здійсненні власником майна права користування та розпорядження своїм майном.

Згідно із ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод із змінами та доповненнями, внесеними Протоколом № 11 від 11.05.1994 року, який діє для України з 11.09.1997 року та прецедентній практиці Європейського суду з прав людини, кожна фізична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Суд вважає, що оскільки відповідач більше року з власного бажання не проживає у спірному домоволодінні, останній добровільно не припиняють своєї реєстрації, тим самим порушує право позивача користуватись та розпоряджатись майном на свій власний розсуд, тому вважає, що позовні вимоги позивача обґрунтовані і підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

На підставі ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод із змінами та доповненнями, внесеними Протоколом № 11 від 11.05.1994 року, який діє для України з 11.09.1997 року, ч.1 ст. 319, ст. 391 ЦК України, ст.ст. 150, 163 ЖК Української РСР, керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 197, 213-215, 224-226 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - задовольнити.

Визнати ОСОБА_3 таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме: квартирою № 134 у будинку № 136 по пр. Будівельників у місті Маріуполі Донецької області.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 понесені нею витрати з оплати судового збору в розмірі 640 гривень.

На рішення позивачем може бути подано апеляційну скаргу до Апеляційного суду Донецької області через Жовтневий районний суд м. Маріуполя протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 10 днів з дня отримання його копії.

Суддя Д.В. Киян