У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 лютого 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Луспеника Д.Д., Журавель В.І., Штелик С.П.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справуза позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, третя особа - відділ опіки та піклування державної адміністрації Жовтневого району м. Харкова, про зміну встановленого порядку участі батька у вихованні дитини; за зустрічним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4, третя особа - відділ опіки та піклування державної адміністрації Жовтневого району м. Харкова, про зміну встановленого порядку участі батька у вихованні дитини за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду Харківської області від 30 листопада 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2015 року ОСОБА_4 звернулась до суду з указаним вище позовом, посилаючись на те, що ОСОБА_5 є батьком її дитини - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 17 березня 2011 року її зобов'язано не чинити перешкоди відповідачу у спілкуванні з дитиною та визначено наступний спосіб участі батька у вихованні та спілкуванні з малолітнім сином: кожну суботу місяця з 10 год. до 20 год. та у любий інший будній день тижня, за домовленістю з матір'ю дитини, з 17 год. до 19 год. у присутності матері, як за місцем проживання батька у квартирі АДРЕСА_1, так і в громадських місцях, з обов'язковим поверненням дитини до місця постійного проживання. У решті позовних вимог ОСОБА_5 відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Харківської області від 2 серпня 2011 року рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 17 березня 2011 року в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_5 змінено з виключенням з нього зазначення про участь ОСОБА_5 у вихованні та спілкуванні з сином у присутності матері дитини. В іншій частині рішення суду залишено без змін.

ОСОБА_4 зазначала, що дитина після зустрічей з батьком стає менш впевненою у собі, важко висловлює свою думку, стала нервовою, проявляє ознаки безпорадності.

Ураховуючи викладене, ОСОБА_4, уточнивши позовні вимоги, просила змінити спосіб участі батька у вихованні та спілкуванні з малолітнім сином тавизначити наступний порядок у вихованні дитини: кожна субота місяця з 14 год. до 20 год. у присутності матері, як за місцем проживання дитини в будинку АДРЕСА_2, так і в громадських місцях, з обов'язковим поверненням дитини до місця постійного проживання. Зобов'язати відповідачадотримуватися встановленого рішенням суду способу участі у вихованні малолітньої дитини, вчасно та безперешкодно повертати дитину до місця постійного проживання, дотримуватися режиму харчування та відпочинку дитини, не допускати протиправних дій та негативних розмов стосовно матері.

У січні 2016 року ОСОБА_5 звернувся до суду із зустрічним позовом, посилаючись на те, що ОСОБА_4 з вересня 2015 року перешкоджає його спілкуванню з сином. На даний час він проживає один та обладнав одну кімнату для сина. Крім того, добровільно перераховує гроші на дитину.

Ураховуючи викладене, ОСОБА_5 просив зобов'язати ОСОБА_4 не чинити перешкод у спілкуванні з сином та його вихованні. Змінити спосіб його участі у вихованні та спілкуванні з сином на наступний: кожна п'ятниця місяця з 17 год. до 13 год. неділі, а також за домовленістю з ОСОБА_4 в інший будній день тижня з 16 год. до 20 год., без присутності матері дитини, як за адресою мешкання батька, так і в громадських місцях. Встановити проведення спільного відпочинку батька з сином під час шкільних канікул в загальній кількості 30 днів.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 22 червня 2016 року позов ОСОБА_4 та зустрічний позов ОСОБА_5 задоволено частково. Змінено спосіб участі батька у вихованні та спілкування з дитиною шляхом встановлення побачення батька з сином ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, один раз на тиждень в день - суботу, з 10 год. до 19 год. з обов'язковим поверненням дитини до місця її постійного проживання. Зобов'язано ОСОБА_4 не чинити перешкод ОСОБА_5 у спілкуванні з сином. У решті позовних вимог ОСОБА_4 таОСОБА_5 відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Харківської області від 30 листопада 2016 року рішення суду першої інстанції змінено. Встановленонаступний порядок способу участі батька у вихованні та спілкуванні з сином ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1: один раз на тиждень в суботу з 10 год. до 19 год. з обов'язковим поверненням дитини до місця її постійного проживання; інший за домовленістю з матір'ю дитини - ОСОБА_4, будній день тижня з 16 год. до 20 год.; половина зимових, весняних та осінніх канікул, один місяць літніх канікул для оздоровлення. В іншій частині судове рішення залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить оскаржуване рішення апеляційного суду скасувати, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права й порушення норм процесуального права, та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом, чинності.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що рішенняапеляційного суду ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи скарги цих висновків не спростовують.

Згідно зі ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

За приписами ст. 150 СК Українибатьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Форми та методи виховання, крім тих, які суперечать закону, моральним засадам суспільства, батьки, відповідно до положень ст. 151 СК України, вправі обирати самі.

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і, в усякому випадку, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості.

Статтею 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Україною 27 лютого 1991 року, визначено принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини, а також встановлено, що найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Апеляційний суд, змінюючи рішення суду першої інстанції, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст. 212 ЦПК України), вірно застосувавши положення ч. 6 ст. 19 СК України, дійшов до правильного висновку про те, що між сторонами існують непорозуміння щодо участі батька у вихованні та спілкуванні з сином, однак під час розгляду справи не встановлено негативного впливу батька на дитину, тому суд з урахуванням приписів ст. 141 СК України визначив спосіб спілкування батька з сином, який відповідає інтересам дитини з урахуванням усіх встановлених обставин справи, забезпечує в повній мірі можливість ОСОБА_5 брати участь у вихованні та спілкуванні з дитиною.

Доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують, на законність судового рішення не впливають, а направлені на переоцінку доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Ураховуючи викладене та положення ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу і залишити судове рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення апеляційного суду Харківської області від 30 листопада 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:Д.Д. Луспеник
В.І. Журавель С.П. Штелик