Справа № 202/6700/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

07 березня 2017 року Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська

в складі: судді-Бєльченко Л.А

при секретарі-Скляр А.І.,

за участі : позивача - ОСОБА_1,

представника позивача - ОСОБА_2,

відповідача - ОСОБА_3,

представника відповідача - ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, треті особи- Орган опіки та піклування Васильківської районної державної адміністрації Дніпропетровської області, державний нотаріус Васильківської державної нотаріальної контори Васильківського району Дніпропетровської області, ОСОБА_5 про усунення від права на спадкування,

в с т а н о в и в :

Позивач звернулась до суду з даним позовом до відповідача, указуючи, вона, ОСОБА_1, згідно із Розпорядженням Васильківської районної державної адміністрації Дніпропетровської області № 539-р-12 від 23.10.2012 року була призначена опікуном неповнолітнього ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1. Розпорядженням Васильківської районної державної адміністрації Дніпропетровської області № 364-р-12 від 25.07.2012 року ОСОБА_6 було надано статус дитини - сироти. Мати ОСОБА_6, ОСОБА_7, померла ІНФОРМАЦІЯ_2, його батько, ОСОБА_8, помер ІНФОРМАЦІЯ_3.

Після смерті батьків ОСОБА_6, 1998 року народження, у нього залишилися родичі по лінії батька : баба, ОСОБА_3, 1958 року народження, відповідач у справі, та дядько, ОСОБА_9; по лінії матері у ОСОБА_6 залишився дядько, ОСОБА_10, її, позивача, колишній чоловік.

Десь років з восьми ОСОБА_6, 1998 року народження, проживав в її , ОСОБА_1, сім*ї за адресою: АДРЕСА_2, оскільки його мати, ОСОБА_7, намагалася влаштувати своє особисте життя, періодично проживала в місті Дніпрі, потім тяжко хворіла, перебувала на лікуванні у медичному закладі. Коли ОСОБА_7 померла, ОСОБА_6 виповнилося чотирнадцять років. Після її поховання, вона, ОСОБА_1, пояснила відповідачці, що згідно із законодавством , саме на неї, ОСОБА_3, покладається обов*язок по утриманню неповнолітнього внука. Вона ж, ОСОБА_1, не є рідною тіткою ОСОБА_6. Проте ОСОБА_3 відмовилась забрати до себе внука та утримувати його. Після того вона , позивач, вирішила взяти на себе обов*язки опікуна над неповнолітнім ОСОБА_6. Оформила на ОСОБА_6 пенсію по втраті годувальника , яка за весь період становила від 890 до 1071 гривні, а також отримувала від держави допомогу на підопічну дитину від 1200 до 1600 гривень.

23.02.2016 року ОСОБА_6 потрапив у дорожньо- транспортну пригоду та отримав тяжкі тілесні ушкодження, які не сумісні з життям; майже місяць він знаходився у лікарні. Проте ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_6 помер. Після його смерті відкрилася спадщина за земельну ділянку площею 3,8352 га, призначену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Великоолександрівської сільської ради Васильківського району Дніпропетровської області. Зазначена земельна ділянка дісталась у спадок ОСОБА_6 від померлої баби, ОСОБА_11, по лінії його матері. Спадщину допомогла неповнолітньому ОСОБА_6 оформити вона, ОСОБА_1

Звергнувшись до державного нотаріуса Васильківської державної нотаріальної контори за оформленням спадкових прав після смерті ОСОБА_6 на підставі статті 1264 ЦК України, вона отримала відмову у вчинені нотаріальної дії, оскільки із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_6 звернулася баба померлого, ОСОБА_3, відповідач у справі.

Проте вона, позивач, вважає, що ОСОБА_3 має бути усунена від спадкування після смерті внука відповідно до частини третьої статті 1224 ЦК України, оскільки вона ухилилася від виконання обов*язку по утриманню спадкодавця, ОСОБА_6.

На підставі викладеного, позивач просила задовольнити її позовні вимоги.

В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_3 позовні вимоги не визнала. Заперечуючи проти позову, відповідач указала, що вона є бабою ОСОБА_6 по лінії його батька. З 2006 року її син , ОСОБА_8, разом із своєю сім*єю проживав у її квартирі , в АДРЕСА_1. ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_8 помер. Невістка, ОСОБА_7 разом з внуком ОСОБА_6 залишилася проживати у неї, між ними були нормальні стосунки. Коли ОСОБА_13 померла, ОСОБА_6 було чотирнадцять років. Позивач стала його опікуном за власним бажанням. Вона, ОСОБА_3, не могла бути опікуном внука, бо хворіла, перебувала на обліку у тубдиспансері, є інвалідом третьої групи. Проте вона дуже любила свого внука, забирала його на канікули до себе; на цей час утримувала його, купувала йому одежу, їжу, солодощі. Коли внук потрапив у лікарню, вона на всі гроші , що були в неї , купила йому ліки, оформила кредит у банку. Відповідач вважає, що відсутні підстави для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 щодо усунення її від спадкування після смерті ОСОБА_6.

Представник третьої особи, державного нотаріуса Васильківської державної нотаріальної контори Васильківського району Дніпропетровської області, в судове засідання не з*явився; направив на адресу суду лист з проханням розглядати справи без участі їх представника ( а.с. 95).

Представник третьої особи, Орган опіки та піклування Васильківської районної державної адміністрації Дніпропетровської області, в судове засідання не з*явився, про розгляд справи повідомлений ( а.с. 132).

Допитаний у якості свідка ОСОБА_10 пояснив, що позивач у справі його мати. ОСОБА_6, його двоюрідний брат, проживав з ними з 2009 року. Мати останнього в цей час проживала в м. Дніпрі. Коли ОСОБА_7 повернулася в село, ОСОБА_6 став проживати із нею, потім знову повернувся до них у сім*ю. У травні 2012 року ОСОБА_7 померла. Після похорон останньої у відповідача, ОСОБА_3, яка є рідною бабою ОСОБА_6, запитали де бути жити останній. Відповідач відповіла, що не візьме до себе внука, він піде в інтернат. Після того ОСОБА_6 залишився проживати в їх сім*ї, навчався у школі, потім в училищі. ОСОБА_3, відповідач у справі, на той час проживала в місті Дніпрі, в двокімнатній квартирі; працювала і зараз працює на ринку. Вона могла надавати матеріальну допомогу внуку, який її потребував, але не надавала.

Аналогічні пояснення в судовому засіданні дав свідок ОСОБА_14 Останній також додав, що за весь час після смерті своєї матері ОСОБА_6 два - три рази їздив до ОСОБА_3 у місто Дніпро, але приїздив від неї невдоволений її відношенням до нього. ОСОБА_3 не підтримувала свого внука, не піклувалася про нього.

Свідок ОСОБА_15 пояснила, що ОСОБА_3- її тітка. Після смерті ОСОБА_7 відповідач відмовилась брати до себе внука, пропонувала віддати його в інтернат. ОСОБА_6 постійно став проживати в сім*ї ОСОБА_1 Відповідач на той час не хворіла працювала і зараз працює на ринку,отримувала пенсію і зарплату; має двокімнатну квартиру в місті Дніпрі.

Свідок ОСОБА_10 пояснив, що він колишній чоловік позивача і рідний дядько ОСОБА_6. Після смерті ОСОБА_7 ОСОБА_6 став постійно проживати у сім*ї позивача, остання оформила опікунство. Відповідач не допомагала утримувати внука, хоча працює і отримує пенсію.

Свідок ОСОБА_16 пояснив, що він є сусідом позивача. Після смерті матері ОСОБА_6, ОСОБА_1 оформила опікунство на ним, повністю утримувала його. ОСОБА_3 він бачив лише на похоронах у ОСОБА_7

Аналогічні пояснення в судовому засіданні дала свідок ОСОБА_17

Свідок ОСОБА_18 пояснив, що є знайомим ОСОБА_3 з 1985 року. він знає, що у відповідача був внук, вона добре до нього ставилась. Внука бачив у ОСОБА_3 приблизно два - три рази. Коли ОСОБА_6 потрапив у лікарню, допомагали всі, в тому числі і відповідач.

Свідок ОСОБА_19 пояснила, що після смерті ОСОБА_7 , ОСОБА_6 став проживати в сім*ї ОСОБА_1 На той час ОСОБА_6 було чотирнадцять років. Вона вважає, що відповідач не взяла внука до себе, т. я. побоялась, що не впорається з ним. Їй відомо, що ОСОБА_3 працює.

Аналогічні пояснення дав свідок ОСОБА_20 Він також указав, що від селян йому відомо,що після смерті матері ОСОБА_6 їздив бо своєї баби, ОСОБА_3

З*ясувавши вся обставини справи та перевіривши їх доказами, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що відповідно до Розпорядження Васильківської районної державної адміністрації Дніпропетровської області № 364-р-12 від 25.07.2012 року ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, було надано статус дитини - сироти, оскільки мати ОСОБА_6, ОСОБА_7 померла ІНФОРМАЦІЯ_2, його батько, ОСОБА_8, помер ІНФОРМАЦІЯ_3( а.с. 35,37,42).

Розпорядженням Васильківської районної державної адміністрації Дніпропетровської області № 539-р-12 від 23.10.2012 року ОСОБА_1, позивач у справі, була призначена опікуном неповнолітнього ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 ( а.с.94).

Після смерті батьків ОСОБА_6 залишилися родичі по лінії батька : баба, ОСОБА_3, 1958 року народження, відповідач у справі, та дядько, ОСОБА_9; по лінії матері у ОСОБА_6 залишився дядько, ОСОБА_10.

Статтею 265 Сімейного кодексу України встановлено обов*язок баби і діда утримувати своїх малолітніх , неповнолітніх внуків, якщо у них немає матері, батька або якщо батьки не можуть з поважних причин надавати їм належного утримання , за умови, що баба, дід можуть надавати матеріальну допомогу.

Судом встановлено, що після смерті матері ОСОБА_6, ОСОБА_7, його баба,ОСОБА_3, відповідач у справі, мала у власності двокімнатну квартиру у АДРЕСА_1; працювала на ринку, отримувала пенсію, що не заперечується відповідачем .

ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_6 помер ( а.с.74).

Після його смерті залишилася спадщина у вигляді земельної ділянки у Васильківському районі Дніпропетровської області. За оформленням спадкових прав після смерті ОСОБА_6 звернулась його баба, ОСОБА_3, відповідач у справі( а.с. 96-111).

Судом встановлено, що відповідач у справі, ОСОБА_3, після того як померла мати неповнолітнього на той час ОСОБА_6, будучи зобов*язаною в силу закону утримувати свого внука, і маючи таку можливість, ухилилась від виконання обов*язку щодо його утримання, хоча ОСОБА_6 потребував такої допомоги в силу свого неповнолітнього віку.

Так, судом встановлено, що ОСОБА_3 на травень 2012 року працювала, отримувала пенсію; проживала у місті Дніпрі у двокімнатній квартирі. Допитані в судовому засіданні свідки підтвердили, що коли виникло питання, де після смерті матері буде проживати ОСОБА_6, ОСОБА_3 відмовилась забрати внука до себе і запропонувала віддати його в інтернат. Цю обставину в судовому засіданні не заперечувала і сама відповідач.

Судом також встановлено, що позивач у справі оформила на ОСОБА_6 пенсію про втраті годувальника, яка за весь період становила від 890 до 1071 гривні, а також отримувала від держави допомогу на підопічну дитину від 1200 до 1600 гривень. Проте цих грошових коштів було недостатньо, оскільки ОСОБА_6 навчався в училищі; встановлено, що ОСОБА_6 вимушений був підробляти на різних роботах по господарству в селі.

Відповідно до положень частини третьої статті 1224 ЦК України не мають права на спадкування за законом батьки ( усиновлювачі) та повнолітні діти ( усиновлені), а також інші особи, які ухилилися від виконання обов*язку щодо утримання спадкодавця, якщо ця обставина встановлена судом.

В абзаці першому пункту шостого постанови Пленуму Верховного суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» роз*яснино, що правило абзацу другого частини третьої статті 1224 ЦК України стосується особи, яка зобов*язані була утримувати спадкодавця згідно із нормами Сімейного кодексу України. При цьому слід врахувати поведінку особи, розуміння нею свого обов*язку щодо надання допомоги, її необхідність для існування спадкодавця, наявність можливості для цього та свідомого невиконання такою особою встановленого законом обов*язку .

За встановлених судом обставин, суд вважає доведеним ту обставину, що неповнолітній ОСОБА_6, залишившись без батьківського піклування, в силу свого віку потребував утримання; відповідач згідно з вимогами статті 265 Сімейного кодексу України зобов*язана була взяти на себе обов*язки по його утриманню. Проте відповідач свідомо ухилилась від утримання внука, хоча мала таку можливість.

Суд критично ставиться до заперечень відповідача проти позову щодо не взяття на себе обов*язків по утриманню внука з тих підстав, що вона є інвалідом і була хвора на туберкульоз.

Як убачається з копії довідки про інвалідність на а.с. 138, інвалідність третьої групи відповідачеві встановлена 16.07.2013 року, а ОСОБА_6 залишився сиротою у травні 2012 року. Що стосується консультаційного висновку на а.с. 139, то з нього убачається, що він виданий 16.11.2016 року ОСОБА_3 про те, що вона перебувала на обліку з 18.08.2011 року по 01.07.2015 року, знято з обліку за спливом строків спостереження. Проте, на яке захворювання страждала позивач та чи є воно небезпечним для оточуючих, з цього висновку не видно, адже ОСОБА_3 в цей саме час працювала продавцем на ринку. Крім того, зазначений консультаційний висновок не відповідає вимогам Інструкції про заповнення форми первинної облікової документації, затвердженої МОЗ України від 14.02.2012 року № 110, оскільки не містить печатки закладу

охорони здоров*я.

З огляду на встановлене, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_1

Суд вважає, що витрати позивача на правову допомогу не підлягають задоволенню, оскільки стаття 84 ЦПК України не передбачає відшкодування витрат на правову допомогу представникові сторони у справі. Крім того, позивачем не представлено належних та допустимих доказів, що витрати на підготовку позовної заяви позивачем дійсно були здійснені і в якому розмірі.

Відповідно до статті 88 ЦПК України на користь позивача з відповідача слід стягнути судовий збір у розмірі 551, 20 гривень

Керуючись ст.ст.3,10, 11,60, 209, 213-215, 88,84 ЦПК України ,

ст. 1224 ЦК України, суд-

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Усунути ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4 від права на спадкування за законом після смерті померлого ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4 ( іпн.НОМЕР_1) на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 551, 20 гривень.

На рішення може бути подана апеляція до апеляційного суду Дніпропетровської області протягом 10 днів з дня проголошення рішення через суд першої інстанції.

Суддя-- Бєльченко Л.А.