Ухвала

іменем україни

27 лютого 2017 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

СтупакО.В., Іваненко Ю.Г., Леванчука А.О.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за скаргою ОСОБА_4, заінтересовані особи: Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», ОСОБА_5, ОСОБА_6, на дії, бездіяльність виконуючої обов'язки відділу державної виконавчої служби Нововолинського міського управління юстиції НазарукІрини Вікторівни, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на ухвалу апеляційного суду Волинської області від 01 листопада 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2016 року ОСОБА_4 звернулася до суду з указаною скаргою, в якій просила визнати незаконними дії та бездіяльність виконуючої обов'язки відділу державної виконавчої служби Нововолинського міського управління юстиції (далі - ВДВС Нововолинського МУЮ) НазарукІ.В. щодо відкриття виконавчого провадження зі стягнення грошових коштів із пенсії за інвалідністю, невжиття заходів із контролю за діями державного виконавця Панасюка В.А. та визнання боржника таким, який не повідомлений про відкриття виконавчого провадження.

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що державний виконавець безпідставно відкрив виконавче провадження, так як сплив строк для пред'явлення до виконання виконавчого листа від 26 березня 2012 року № 2/0312/497/11, який повернуто стягувачу відповідною постановою державного виконавця 04 грудня 2013 року, де зазначено, що виконавчий документ може бути повторно пред'явлений до виконання у строк до 04 грудня 2014 року. Проте заява стягувача Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») за виконавчим документом до ВДВС Нововолинського МУЮ надійшла 08 грудня 2014 року. Крім того, ОСОБА_4 зазначила, що на порушення вимог ст. ст. 68, 72 Закону України «Про виконавче провадження» неправомірно проводилося стягнення з її пенсії як інваліда другої групи.

За таких обставин ОСОБА_4 просила визнати незаконною бездіяльність в.о. начальника ВДВС Нововолинського МУЮ із виконання ухвали апеляційного суду Волинської області від 19 вересня 2013 року № 165/1250/13-ц; визнати незаконними дії щодо відкриття 11 грудня 2014 року виконавчого провадження за виконавчим листом від 26 березня 2012 року № 2/0312/497/11, виданим 07 березня 2012 року; визнати незаконними дії зі стягнення грошових коштів із пенсії за інвалідністю; визнати боржника таким, що не повідомлений про відкриття виконавчого провадження.

Ухвалою Нововолинського міського суду Волинської області від 06 вересня 2016 року скаргу ОСОБА_4 задоволено частково.

Визнано неправомірними дії в.о. начальника ВДВС Нововолинського МУЮ Назарук І.В. щодо відкриття 11 грудня 2014 року виконавчого провадження з виконання виконавчого листа від 26 березня 2012 року № 2/0312/497/11, виданого 07 червня 2012 року Нововолинським міським судом Волинської області, про стягнення солідарно з ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованості за договором кредиту від 03 липня 2007 року № 119/07М у сумі 22 538,36 доларів США, що еквівалентно 179 511 грн 28 коп.

У задоволенні решти вимог скарги відмовлено.

Ухвалою апеляційного суду Волинської області від 01 листопада 2016 року скасовано ухвалу суду першої інстанції, у задоволенні скарги ОСОБА_4 у частині визнання неправомірними дій в.о. ВДВС Нововолинського МУЮ Назарук І.В. щодо відкриття 11 грудня 2014 року виконавчого провадження про стягнення з ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованості за кредитним договором відмовлено.

В іншій частині ухвалу залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати ухвалу суду апеляційної інстанції, залишити в силі ухвалу суду першої інстанції, обґрунтовуючи свою вимогу порушенням судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на таке.

Задовольняючи частково скаргу ОСОБА_4, суд першої інстанції виходив із того, що виконавчий лист стягувачем пред'явлений до виконання після спливу встановленого законом строку для його пред'явлення, а саме 08 грудня 2014 року, а тому визнав неправомірними дії державного виконавця щодо відкриття виконавчого провадження 11 грудня 2014 року за виконавчим листом від 26 березня 2012 року № 2/0312/497/11.

Однак із такими висновками правильно не погодився апеляційний суд та на обґрунтування свого висновку про відмову в задоволенні вимог скарги виходив із наступного.

Відповідно до ч. 5 ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

У п. 9 ч. 3 ст. 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов'язковість рішень суду.

Судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами (ст. 14 ЦПК України).

Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод 1950 року.

Так, на підставі наявних у справі доказів апеляційний суд вважав установленим факт, що виконавчий лист від 26 березня 2012 року № 2/0312/497/11 стягувачем ПАТ КБ «ПриватБанк» пред'явлений до виконання повторно 01 грудня 2014 року, тобто в строк, вказаний державним виконавцем у постанові про повернення виконавчого документа стягувачу від 04 грудня 2013 року.

На підтвердження пред'явлення виконавчого листа до виконання саме 01 грудня 2014 року банком подано заяви, адресовані начальнику ВДВС Нововолинського МУЮ про прийняття до виконання виконавчого листа, зареєстрованого за вихідним № Э.VО.0.0.0.0./1-1412 від 01 грудня 2014 року, та відміткою на копії цього листа про прийняття його ВДВС Нововолинського МУЮ саме 01 грудня 2014 року (а. с. 12-14).

За таких обставин апеляційний суд обґрунтовано вважав, що державний виконавець, встановивши, що виконавчий лист пред'явлений до виконання у передбачений законом строк, правомірно відкрив виконавче провадження з виконання виконавчого документа, виданого на підставі вищевказаного рішення суду про стягнення солідарно з ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» кредитної заборгованості.

При цьому апеляційний суд обґрунтовано вважав, що факт реєстрації в журналі вхідної кореспонденції заяви ПАТ КБ «ПриватБанк» про пред'явлення виконавчого листа до виконання посадовою особою державної виконавчої служби 08 грудня 2014 року, а не в день її подання 01 грудня 2014 року не може бути підставою для відмови у відкритті виконавчого провадження з підстав пропуску строку на пред'явлення виконавчого листа до виконання та не повинно обмежувати право стягувача на виконання судового рішення.

Оскільки вищевказане рішення суду про стягнення кредитної заборгованості боржниками не виконується, то апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про законність дій державного виконавця щодо винесення постанови 11 грудня 2014 року про відкриття виконавчого провадження за виконавчим листом від 26 березня 2012 року № 2/0312/497/11 із метою реалізації законних прав та інтересів стягувача.

Наведені в касаційній скарзі доводи про порушення суддею апеляційного суду Осіпуком В.В. положень ч. 2 ст. 21 ЦПК України, згідно з якою суддя, який брав участь у вирішенні справи в суді апеляційної інстанції, не може брати участі у розгляді цієї самої справи в судах касаційної і першої інстанцій, у перегляді справи Верховним Судом України, а також у новому розгляді справи після скасування ухвали чи нового рішення апеляційного суду, є помилковими та спростовуються матеріалами справи.

Доводи касаційної скарги ОСОБА_4 про порушення апеляційним судом ст. ст. 11, 386 ЦПК України, що виразилося в тому, що апеляційний суд, на думку заявника, прийняв апеляційну скаргу не уповноваженої особи - ОСОБА_8, дії якої не оскаржувалися, оскільки ОСОБА_4 оскаржувала саме дії та бездіяльність в.о. ВДВС Нововолинського МУЮ Назарук І.В., спростовуються матеріалами справи, згідно з якими апеляційну скаргу на ухвалу Нововолинського міського суду Волинської області від 06 вересня 2016 року подано саме ВДВС Нововолинського МУЮ за підписом начальника НазарукІ.В., що відповідає положенням ст. ст. 383, 386, 387 ЦПК України.

Зокрема, враховуючи положення ст. 383 ЦПК України, ст. 3, ч. 2 ст. 4 Закону України «Про державну виконавчу службу», державний виконавець (чи інша посадова особа державної виконавчої служби) представляє орган державної виконавчої служби, таким чином, є представниками влади і здійснює примусове виконання судових рішень, постановлених іменем України, та рішень інших органів (посадових осіб), виконання яких покладено на державну виконавчу службу, у порядку, передбаченому законом.

Зазначені в касаційній скарзі доводи про те, що виконавчий лист пред'явлений стягувачем до виконання після спливу встановленого законом строку для його пред'явлення, були предметом дослідження й оцінки апеляційного суду, який їх обґрунтовано спростував, пославшись на матеріали справи.

Отже, ухвала апеляційного суду є законною та обґрунтованою, постановленою із додержанням норм процесуального та матеріального права, підстави для її скасування відсутні, тому відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України вона підлягає залишенню без змін, а касаційна скарга - відхиленню.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Ухвалу апеляційного суду Волинської області від 01 листопада 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О.В. Ступак

Ю.Г.Іваненко

А.О.Леванчук