Справа № 742/1014/17 Провадження № 22-ц/795/1789/2017 Суддя у I інстанції Бездідько В. М.
Категорія: цивільна Доповідач-суддя Кузюра Л. В.
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
У Х В А Л А

14 вересня 2017 року м. Чернігів

Апеляційний суд Чернігівської області у складі:

голови судового засідання - судді Кузюри Л.В.,

судді: Онищенко О.І., Страшного М.М.,

з участю секретаря судового засідання Шапко В.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариста з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Еталон» на рішення Прилуцукого міськрайонного суду Чернігівської області від 06 червня 2017 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Товариста з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія "Еталон" про захист прав споживача,

У С Т А Н О В И В:

Рішенням Прилуцукого міськрайонного суду Чернігівської області від 06 червня 2017 року позовні вимоги ОСОБА_2 до Товариста з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія"Еталон" задоволено.

Визнано недійсним договір № 005007 фінансового лізингу, укладений 16 лютого 2017 року між ОСОБА_2 та Товариством з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Еталон», стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Еталон» на користь ОСОБА_2 18480,00 грн., а також судові витрати в сумі 2000,00 грн. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Еталон» в дохід держави судовий збір у сумі 1280 гривень.

В апеляційній скарзі Товариство з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Еталон» просило скасувати рішення суду та відмовити у задоволенні позовних вимог з огляду на те, що судові твердження про несправедливість низки умов договору не містять подальших висновків про те яким чином впливає зміна окремого положення договору або визнання його недійсним в частині на зміну інших положень договору, які зумовлюють визнання договору недійсним вцілому. Відповідач не погоджується з висновком суду першої інстанції щодо обов»язковості нотаріальної форми посвідчення договору фінансового лізингу через те, що документ про реєстрацію транспортного засобу, необхідний нотаріусу для проведення нотаріальної дії, на момент укладення договору відсутній, відповідно - зазначена обставина є підставою для відмови у вчиненні нотаріальної дії. ТОВ «Лізингова компанія «Еталон» зазначало, що відповідно до приписів параграфу 6, ст.806, 807, 808, 809 ЦК України, Закону України «Про фінансовий лізинг» договори фінансового лізингу не підлягають нотаріальному посвідченню. З приводу висновку суду щодо обов»язковості застосування правової позиції Верховного суду України, викладеної у справі №6-2766цс15 від 16.12.2015 року, відповідач зазначав, що за положеннями ст. 360-7 ЦПК України суд наділений правом відступити від вказаної позиції з врахуванням того, що за визначенням Нацкомфінпослуг, діяльність з надання послуг фінансового лізингу не ліцензується.

ТОВ «Лізингова компанія «Еталон» також звертало увагу на те, що всі договори фінансового лізингу, укладені без наявності ліцензії до 10.06.2017 року є дійсними, посилалось на невірне вирішення судом питання про відшкодування витрат на правову допомогу.

Вислухавши доповідь судді апеляційного суду та дослідивши матеріали справи, апеляційний суд дійшов висновку про відхилення апеляційної скарги, виходячи з такого.

У березні 2017 року ОСОБА_2 звернувся з позовом до ТОВ „Лізингова компанія „Еталон" про визнання недійсним договору фінансового лізингу від 16 лютого 2017 року № 005007, укладеного між ними, та стягнення сплаченої ним грошової суми 18480,00 грн., а також судових витрат.

В обгрунтування позову зазначав, що 16 лютого 2017 року між ним та ТОВ "Лізингова компанія "Еталон"було укладено договір фінансового лізингу, предметом якого є міні-трактор Булат-354.4К, плуг двокорпусний 2-25 з передплужниками.

Примірник договору є досить великим, а тому відповідно до отриманої консультації працівника відповідача зрозумів, що перший лізинговий платіж складає 10% від вартості предмета лізингу і після його сплати на протязі 10 днів має бути передпно трактор у його користування.

У той же день, на виконання зобов"язань за договором, позивач здійснив платіж у розмірі 18480 грн., однак на протязі 10 днів трактор йому поставлено не було, було повідомлено, що сплачена ним сума є комісією за організацію, а для отримання трактора необхідно сплатити ще 92400 грн.

Позивач вважав, що договір не відповідає вимогам законодавства, так як вчинені дії спрямовані на введення позивача в оману шляхом надання нечіткої та неправдивої інформації, а тому направив відповідачу лист-вимогу про повернення сплачених ним коштів, однак в добровільному порядку спір вирішено не було.

За таких обставин, ОСОБА_2 звернувся за захистом власних інтересів до суду, посилаючись на недійсність укладеного договору, як в силу статті 19 Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки відповідач застосував нечесну підприємницьку практику, так і в силу статті 220 ЦК України, оскільки договір не було посвідчено нотаріально.

З матеріалів справи судом першої інстанції було вустановлено, що 16 лютого 2017 року між ТОВ „Лізингова Компанія «Еталон» та ОСОБА_2 було укладено договір фінансового лізингу № 005007 (з додатками), предметом якого є міні-трактор Булат -354.4К, плуг двокорпусний 2-25 з передплужниками вартістю відповідно 179000 грн. та 5800 грн. (а.с. 9-17).

На виконання умов даного договору ОСОБА_2 згідно квитанції № 32_5 від 16.02.2017 було внесено кошти в сумі 18480,00 грн. на рахунок ТОВ „Лізингова компанія «Еталон» (а.с. 18).

При вирішенні даної справи, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що за своєю правовою природою оспорюємий договір фінансового лізингу є змішаним договором, оскільки містить у собі одночасно як елементи договору оренди (найму), так і договору купівлі-продажу транспортного засобу, відповідно до положень ч. 2 статті 628 ЦК України, що випливає зі змісту договору.

Положеннями ст. 799 ЦК України передбачено, що договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі; договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню.

Приписами частини першої статті 220 ЦК України визначено, що у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Окрім того, згідно п. 4 ч. 1 ст. 34 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» діяльність із надання будь-яких фінансових послуг, що передбачають пряме або опосередковане залучення фінансових активів від фізичних осіб, може здійснюватись лише фінансовими установами після отримання відповідної ліцензії. Положеннямит п.2 ч.1 ст. 7 Закону України «Про ліцензування видів господарської діяльності» також передбачено ліцензування такого виду господарської діяльності, як надання фінансових послуг.

В суді першої інстанції встановлено відсутність у відповідача ліцензії на здійснення фінансових послуг щодо залучення фінансових активів від фізичних осіб, що свідчить про здійснення ним діяльності з порушенням вимог чинного законодавства.

Згідно ч.1 ст. 227 ЦК України правочин юридичної особи, вчинений нею без відповідного дозволу (ліцензії), може бути визнаний судом недійсним.

Оскільки у даній справі було встановлено відсутність у відповідача відповідної ліцензії для надання фінансових послуг та відсутність нотаріального посвідчення договору фінансового лізингу від 16.02.2017 року, укладеного між ОСОБА_2 та ТОВ Лізингова компанія "Еталон", суд першої інстанції дійшов вірного висновку про його недійсність та правомірно, на підставі положень ст. 215, 216 ЦК України, стягнув з відповідача на користь позивача отримані за такою угодою грошові кошти у сумі 18480 грн. 00 коп.

Відповідну правову позицію також викладено у постанові Верховного Суду України у справі № 6-2766цс15 від 16 грудня 2015 року, а також у постанові Верховного Суду України у справі №6-1551цс16 від 19.10.2016 року, яка стосується договорів фінансового лізингу, укладених безпосередньо Товариством з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Еталон».

Посилання відповідача в апеляційній скарзі на те, що оскільки ТОВ ЛК «Еталон" займається виключно господарською діяльність по наданню послуг з фінансового лізингу без набуття спеціального статусу фінансової установи, та не потребує отримання відповідної ліцензії, критично сприймаються апеляційним судом, оскільки вони спростовуються положеннями Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» та Закону України «Про ліцензування видів господарської діяльності».

Твердження відповідача з приводу невірної позиції суду першої інстанції відносно обов»язкової нотаріальної форми укладення договору фінансового лізингу апеляційним судом перевірені та не можуть бути врахованими, оскільки вони ґрунтуються на положеннях закону, наведених вище, та правових висновках Верховного суду України, які в силу положень ст. 360-7 ЦПК України, є обов»язковими для застосування судами України. Підстави для відступлення від вказаних висновків відсутні.

Доводи апеляційної скарги про відсутність документального підтвердження та розрахунку витрат на правову допомогу спростовуються матеріалами справи, оскільки зазначені документи містяться у справі на аркушах 41-42.

Рішення суду першої інстанції в цілому відповідає нормам матеріального і процесуального права, підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст. 303, 307, 308, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, апеляційний суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Товариста з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Еталон» відхилити, а рішення Прилуцукого міськрайонного суду Чернігівської області від 06 червня 2017 року залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів.

Голова судового засідання: Судді: