Справа № 708/142/17
Номер провадження № 2/708/103/17
Р і ш е н н я

Іменем України

09 березня 2017 року.

Чигиринський районний суд Черкаської області

в складі:

головуючої - судді Ткаченко С.Є.

при секретарі Тендітній Л.В.,

з участю позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Чигирині справу за позовом ОСОБА_1 до Стецівської сільської ради про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування,

В С Т А Н О В И В:

Позивачка звернулася до суду з вказаним позовом, зазначивши, що ОСОБА_3 була власницею земельної ділянки площею 2,71 га та площею 0,36 га, розташованої в адміністративних межах Стецівської сільської ради Чигиринського району, на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯА № 480825.

За життя 19.01.1998 року ОСОБА_3 заповіла їй житловий будинок з надвірними спорудами, що розташований в с. Стецівка Чигиринського району.

9 квітня 1998 року ОСОБА_3 померла.

Після її смерті відкрилась спадщина на вищевказані житловий будинок і земельну ділянку.

Протягом шести місяців вона фактично прийняла спадщину шляхом вступу в управління та володіння спадковим майном, що підтверджується відповідною довідкою сільської ради.

Вказана земельна ділянка не була охоплена заповітом, однак вона вважає, що померла заповідала їй усе своє майно і повязує відсутність запису в заповіті неосвіченістю посадової особи сільської ради, що складала заповіт, а також тим, що в період складання заповіту процес розпаювання і приватизації земель тільки розпочинався.

Тому належним чином переоформити дане спадкове майно та отримати свідоцтво про право на спадщину вона не може, оскільки земельна ділянка не охоплена заповітом, а оригінал державного акту на право власності на земельну ділянку втрачено.

Факт втрати вказаного державного акту підтверджується повідомленням в газеті «Чигиринські вісті».

У зв`язку з цим просить визнати за нею право власності на дану земельну ділянку.

В судовому засіданні позивачка підтримала свої позовні вимоги та прохала їх задовольнити, пояснивши суду, що померла приходилася їй рідною тіткою по лінії батька, яку вона доглядала до смерті і похоронила, так як інших родичів не було.

Представник позивача ОСОБА_2 також підтримав позов та прохав його задовольнити, пояснивши суду, що, на його думку, померла заповіла позивачці все своє майно, а відсутність в заповіті запису про земельну ділянку повязана з неосвіченістю спадкодавця та посадової особи сільської ради, що складала заповіт, оскільки більше не було кому заповідати дане майно.

Крім того, не зберігся оригінал державного акту на право власності на вказану земельну ділянку, через що при зверненні до нотаріальної контори з приводу оформлення спадщини позивачці було відмовлено в цьому.

А тому просить визнати за нею право власності на земельну ділянку, що належала померлій ОСОБА_3

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, надіславши до суду листа про розгляд справи без участі представника сільської ради та про визнання позову повністю.

Свідок ОСОБА_4 пояснила суду, що позивачка доглядала свою тітку до смерті, оскільки вона власних дітей не мала.

Після смерті тітки позивачка доглядала за будинком померлої, обробляла земельну ділянку.

Свідок ОСОБА_5 пояснила суду, що вони з позивачкою проживають в одному селі по сусідству. Також вона знала померлу ОСОБА_3, яка була тіткою позивачки і проживала одиноко, своїх дітей не мала.

Позивачка доглядала свою тітку до смерті в 1998 році, а після смерті доглядала за її будинком та обробляла присадибну земельну ділянку.

Вислухавши позивачку та її представника, свідків, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає.

Як встановлено судом і вбачається з матеріалів справи (свідоцтво про смерть № 075830), 9 квітня 1998 року померла ОСОБА_3 (а.с.4).

На час її смерті діяли норми ЦК Української РСР (1963 року), які підлягають застосуванню в даних правовідносинах.

Після смерті ОСОБА_3 відкрилась спадщина на житловий будинок з надвірними спорудами та на земельну ділянку загальною площею 3,07 га (площею 2,71 га та площею 0,36 га), розташовану в адміністративних межах Стецівської сільської ради Чигиринського району.

Вказана земельна ділянка належала померлій ОСОБА_3 на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯА № 480825, що також підтверджується листом відділу Держгеокадастру у Чигиринському районі № 0-28-0.4-704/15-16 від 31.05.2016 року (а.с. 7).

Як встановлено судом, державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯА № 480825, виданий на імя ОСОБА_6, втрачено, про що свідчить опубліковане в газеті «Чигиринські вісті» № 47 від 26 листопада 2016 року оголошення з цього приводу.

Відповідно до ч.1 ст.524 ЦК Української РСР (1963 року) спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом.

Як передбачено ст.534 ЦК Української РСР (1963 року), кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям.

Заповідач може у заповіті позбавити права спадкоємства одного, кількох або всіх спадкоємців за законом.

В ст.541 ЦК Української РСР (1963 року) зазначено, що заповіт повинен бути укладений у письмовій формі з зазначенням місця і часу його укладення, підписаний особисто заповідачем і нотаріально посвідчений.

Як встановлено в судовому засіданні та вбачається із заповіту від 19.01.1998 року, нотаріально посвідченого головою виконавчого комітету Стецівської сільської ради Чигиринського району Черкаської області, який на день смерті заповідача не змінено і не скасовано, ОСОБА_3 заповіла ОСОБА_1 житловий будинок з надвірними спорудами, що розташований в с. Стецівка Чигиринського району (а. с. 5).

А тому позивачка є спадкоємицею за заповітом лише вище зазначеного житлового будинку з надвірними спорудами, що узгоджується з нормами ст. 534 ЦК УРСР (1963 року).

У зв'язку з тим, що земельна ділянка не охоплена заповітом, а оригінал державного акту на право власності на земельну ділянку відсутній, позивачці було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, що вбачається з постанови про нотаріальну відмову від 15.11.2016 року (а.с.13).

А тому посилання позивачки ти її представника на те, що дана земельна ділянка не включена до складу спадкового майна за заповітом через неосвіченість спадкодавця та посадової особи сільської ради, що складала заповіт, а також те, що в період складання заповіту процес розпаювання і приватизації земель тільки розпочинався, є їх безпідставними домислами і не підтверджені належними доказами, оскільки зі змісту заповіту чітко вбачається, що ОСОБА_3 заповіла ОСОБА_1 лише житловий будинок з надвірними спорудами, що не допускає іншого його трактування.

З урахуванням цього, суд вважає, що на вказану земельну ділянку у позивачки, як племінниці померлої, не виникає права на спадкування ні за заповітом, ні за законом, оскільки за нормами ст., ст. 529, 530 ЦК Української РСР (1963 року), якими встановлено черги спадкоємців за законом, племінники не входять до жодного кола спадкоємців за законом.

Таким чином, суд, оцінюючи зібрані докази в їх сукупності, не вбачає підстав для задоволення даного позову.

На підставі викладеного та, керуючись ч. 1 ст. 524, ст. 534, 541 ЦК УРСР (1963 року), ст., ст. 10, 60, 212, 213, 215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Стецівської сільської ради про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування відмовити.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Черкаської області протягом десяти днів з дня його проголошення, а відповідачем в той же строк з дня отримання його копії.

Головуюча