Справа № 477/1287/17
Провадження № 2/477/815/17
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 вересня 2017 року Жовтневий районний суд Миколаївської області у складі головуючої - судді Семенової Л.М.,

при секретарі судового засідання Сірюк С.В.,

за участю:

представника позивача ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про виселення без надання іншого житлового приміщення,

В С Т А Н О В И В:

06 липня 2017 року позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій, посилаючись на приписи ст. 116 ЖК України, просить виселити та зняти з реєстрації відповідача ОСОБА_2 з житлового будинку № 27 по вул.Островського в с. Прибузьке Вітовського району Миколаївської області, без надання іншого житлового приміщення. Залишити зареєстрованою у вказаному житловому будинку їх доньку - ОСОБА_5.

В обґрунтування цих вимог позивач посилається на те, що відповідач проживає у його будинку, не зважаючи на розірвання їх шлюбу та припинення шлюбних стосунків, ніде не працює, будь-як піклується про дитину, всі витрати на комунальні послуги несе він самостійно.

Відповідачка створює умови для неможливого сумісного проживання, через що він позбавлений можливості проживати у своєму будинку, тому просить про її виселення.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 позовні вимоги свого довірителя підтримав та пояснив про вище викладене.

Відповідачка ОСОБА_2 проти задоволення позову заперечувала. Вказувала на те, що вона зареєстрована та мешкає у вказаному будинку із своєю дитиною. Позивач сам залишив сімю та не проживає у цьому будинку. Будь-яких перешкод з проживання у цьому будинку вона позивачу не чинить.

Представник відповідача ОСОБА_3 також проти задоволення позову заперечував, пославшись на відсутність підстав для виселення відповідачки.

Вислухавши пояснення представників сторін та відповідачки, дослідивши письмові докази в межах заявлених позовних вимог, суд встановив наступне.

Відповідно до копії договору купівлі-продажу, укладеного 10 липня 2007 року, ОСОБА_4 є власником житлового будинку № 27 по вул. Островського в с. Прибузьке Вітовського району Миколаївської області (а.с. 16).

Сторони по справі перебували у зареєстрованому шлюбі з 21 січня 2012 року, що розірваний згідно рішення Жовтневого районного суду Миколаївської області від 03 квітня 2017 року (а.с. 7).

Згідно даних паспортного документу ОСОБА_2, остання зареєстрована за вище вказаною адресою з 25 квітня 2012 року (а.с. 9 зворотній бік).

Вирішуючи спір по суті, суд виходить з наступного.

Стосовно вимог позивача про виселення відповідачки за положеннями ст.116 ЖК, то відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК УРСР з урахуванням положень ч. 1 ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням у обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником.

За змістом ст. 157 ЖК УРСР членів сім'ї власника жилого будинку (квартири) може бути виселено у випадках, передбачених ч. 1 ст. 116 цього Кодексу.

Посилання позивача на втрату відповідачкою права на проживання у його будинку після розірвання їх шлюбу є безпідставним, так як частиною 3 статті 64 ЖК України передбачено, що колишні члени сімї мають однакові права та обовязки щодо користування жилим приміщенням поряд з членами сімї наймача (власника).

Згідно з ч. 1 ст. 116 цього Кодексу, якщо наймач, члени його сім'ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення.

Зазначене свідчить про те, що при вирішенні справ про виселення на підставі ст. 116 ЖК України особи, які систематично порушують правила співжиття і роблять неможливим для інших проживання з ним в одній квартирі або будинку, слід виходити з того, що при триваючій антигромадській поведінці виселення винного може статися і при повторному порушенні, якщо раніше вжиті заходи попередження або громадського впливу не дали позитивних результатів, при цьому маються на увазі заходи попередження, що застосовуються судами, прокурорами, органами внутрішніх справ, адміністративними комісіями виконкомів, а також заходи громадського впливу, вжиті на зборах жильців будинку чи членів ЖБК, трудових колективів, товариськими судами й іншими громадськими організаціями за місцем роботи або проживання відповідача (незалежно від прямих вказівок з приводу можливого виселення).

В той же час позивачем не зазначено, які конкретно правила співжиття порушила відповідачка, не послався на будь-які докази на підтвердження застосування до неї заходів попередження і громадського впливу.

При цьому матеріали справи не містять відомостей про застосування до ОСОБА_2 заходів попередження чи громадського впливу уповноваженим на це органом, а тому підстав для виселення відповідачки відповідно до приписів ст. 116 ЖК суд не вбачає.

Згідно зі ст.9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Як встановлено судом, відповідачка вселилася до вище вказаного будинку як дружина позивача, тобто член його сімї та набула право на користування житлом відповідно до положень ст. 405 ЦК України (житловий сервітут).

За правилами ст.ст.10,11,60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

В той же час, інших підстав для припинення житлового сервітуту з обставин, визначених ст. 406 ЦК України судом не встановлено, доказів щодо цього позивачем та його представником не надано.

Щодо вимог про зняття ОСОБА_2 з реєстрації за вище вказаною адресою, то питання реєстрації та зняття з реєстрації місця проживання врегульовано Законом України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» (далі-Закон) та Порядком реєстрації місця проживання та місця перебування фізичних осіб в Україні та зразків необхідних для цього документів, затверджених наказом МВС України від 22 листопада 2012 року №1077(далі-Порядок).

Відповідно до положень вказаного Закону та Порядку, реєстрація місця проживання та перебування осіб здійснюється органом реєстрації. Реєстрація/зняття з реєстрації місця проживання/перебування здійснюється управліннями, відділами (секторами) державної міграційної служби України в районах, районах у містах, містах обласного, республіканського (автономної республіки Крим) значення.

Крім того визначено вичерпний перелік підстав для зняття з реєстрації місця проживання фізичних осіб, серед яких зокрема, судове рішення: про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

З урахуванням наведеного, положень ст. 16 ЦК України, до повноважень суду не відноситься питання щодо зняття особи з реєстраційного обліку, а такий обовязок покладено на управління, відділи (сектори) державної міграційної служби України в районах, районах у містах, містах обласного, республіканського (автономної республіки Крим) значення, у разі наявності задля того підстав, в тому числі, при прийнятті судом рішення щодо виселення відповідача.

Керуючись ст.ст. 11, 209, 212-215 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про виселення з житлового будинку № 27 по вул. Островського в с. Прибузьке Вітовського району Миколаївської області без надання іншого житлового приміщення та про зняття з реєстраційного обліку місця проживання, відмовити в повному обсязі.

Рішення суду може бути оскаржено протягом десяти днів з дня його проголошення до апеляційного суду Миколаївської області через Жовтневий районний суд.

Суддя Л.М. Семенова