АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Унікальний номер справи 753/4071/16
Апеляційне провадження №22-ц/796/4209/2017 Головуючий в 1 інстанції - Вовк Є.І.
Доповідач - Желепа О.В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 травня 2017 року, колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого Желепи О.В.

суддів Рубан С.М., Іванченка М.М..

при секретарі Дуці В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 30 січня 2017 року в справі за позовом ОСОБА_2 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Український страховий стандарт», ОСОБА_4 про стягнення коштів в порядку регресу, -

Заслухавши доповідь судді Желепи О.В., пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів, -

ВСТАНОВИЛА:

Позивач звернулась до суду з вимогами до СК «Український страховий стандарт» про стягнення суми 37 410 грн. та до відповідача ОСОБА_4 про відшкодування моральної шкоди в сумі 1000 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що 26 листопада 2014 року о 08 год. 45 хв. на перехресті вулиць Дарницьке шосе - Сортувальна в м. Києві з вини водія ОСОБА_5 сталася дорожньо-транспортна пригода, під час якої відбулося зіткнення автомобіля з номерним знаком НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_5, з автомобілем з номерним знаком НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_4, та відбулося пошкодження вказаних автомобілів, при цьому, вартість ремонту автомобіля з номерним знаком НОМЕР_2 становить 37410 грн. - згідно з рахунком-фактурою від 25.08.2015 року. Станом на 26 листопада 2014 року цивільно-правова відповідальність ОСОБА_5, як власника наземного транспортного засобу - автомобіля з номерним знаком НОМЕР_1 була застрахована в Приватному акціонерному товаристві "Страхова компанія "Український страховий стандарт", згідно з полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АС 9066974 від 09.04.2014 року, з встановленням ліміту відповідальності за шкоду, заподіяну майну потерпілого - 50000 грн., з франшизою - нуль.

25 серпня 2015 року між позивачем ОСОБА_2 та ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 було укладено угоду про відшкодування шкоди, завданої вказаному автомобілю з номерним знаком НОМЕР_2 внаслідок ДТП, що сталась 26.11.2014 року, з метою ремонту вказаного автомобіля, у розмірі 37410 грн., згідно з якою ОСОБА_2 сплатила ОСОБА_6 ЦЮ суму.

Позивач наполягала на тому, що, відповідачі зобов'язані відшкодувати їй вказані суми, але фактично відмовились від виплат, чим порушили права та інтереси позивача.

В тому числі позивач заявила вимоги до ОСОБА_4 про відшкодування моральної шкоди в сумі 1000 грн. на підставі Угоди та ст.23 ЦК України.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 30 січня 2017 року в задоволенні позову відмовлено в повному обсязі.

В апеляційній скарзі позивач просила рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову. Посилалась на те, що відповідачі не просили суд визнати недійсною, укладену нею, угоду відповідно до якої вона взяла на себе обов'язок оплатити ремонт автомобіля, пошкодженого з вини водія, цивільна відповідальність якого була застрахована у відповідача 1. Також скарга містить доводи про те, що суд безпідставно відмовив в задоволенні позову на підставі ст. 37 Закону «Про обов'язкове страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів», оскільки вважала, що на неї не поширюється річний термін подачі заяви до страховика передбачений цим Законом. Скарга містить також доводи про порушення судом ст. 213 ЦПК України.

В судовому засіданні апеляційного суду представник позивача доводи скарги підтримав.

Представник СК проти задоволення скарги заперечував.

Представник відповідача ОСОБА_4 доводи скарги підтримав.

Представник відповідача проти задоволення скарги заперечував.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленого рішення в цій частині, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Статтею 1166 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду , завдану іншою особою, має право зворотної вимоги регресу до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлено законом.

Відповідно до ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Відповідно до ст. 6 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є подія, внаслідок якої заподіяна шкода третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована за договором.

Згідно положень ст. 22 даного Закону при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Відповідно до ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою.

Судом встановлено, що 26 листопада 2014 року о 08 год. 45 хв. на перехресті вулиць Дарницьке шосе - Сортувальна в м. Києві з вини ОСОБА_5 сталася дорожньо-транспортна пригода, під час якої відбулося зіткнення автомобіля з номерним знаком НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_5, з автомобілем з номерним знаком НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_4 (копія постанов а.с.5, 6), який належав ОСОБА_7 згідно з свідоцтвом про реєстрацію ТЗ (копія а.с.7) та відбулося пошкодження вказаних автомобілів, при цьому. Згідно з рахунком-фактурою від 25.08.2015 року вартість ремонту автомобіля з номерним знаком НОМЕР_2 становить 37410 грн. (копія а.с.22), проте, згідно з висновком судової авто-товарознавчої експертизи від 05 грудня 2016 року вартість відновлювального ремонту вказаного автомобіля з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу станом на 26.11.2014 року становить 21073,28 грн., а станом на 05 грудня 2016 року - 31752,63 грн. (а.с. 189-234).

Станом на 26 листопада 2014 року цивільно-правова відповідальність ОСОБА_5, як власника наземного транспортного засобу - автомобіля з номерним знаком НОМЕР_1 була застрахована в Приватному акціонерному товаристві "Страхова компанія "Український страховий стандарт", згідно з полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АС 9066974 від 09.04.2014 року, з встановленням ліміту відповідальності за шкоду, заподіяну майну потерпілого - 50000 грн., з франшизою - нуль (копія а.с.25).

25 серпня 2015 року між позивачем ОСОБА_2 та ОСОБА_9 - згідно з довіреністю від 22.10.2010 року (копія а.с.95) в інтересах ОСОБА_7 було укладено Угоду про відшкодування шкоди, завданої вказаному автомобілю з номерним знаком НОМЕР_2 внаслідок ДТП, що сталась 26.11.2014 року, з метою ремонту вказаного автомобіля, у розмірі 37410 грн., згідно з якою ОСОБА_2 сплатила ОСОБА_9 цю суму (копія угоди а.с.26).

Таким, чином суд встановивши, що шкода потерпілій особі в ДТП внаслідок винної поведінки ОСОБА_5 була відшкодована позивачем по справі, у позивача на підставі ст.. 1191 ЦК України виникло право зворотної вимоги до винної особи.

Суд в рішенні не зазначив, чому він вважає недоведеною цю обставину, а тому рішення в цій частині не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України.

Також, суд відмовив в задоволенні вимог до СК, де була застрахована цивільна відповідальність водія ОСОБА_5 на підставі ст. 37 Закону, через пропуск річного строку для звернення до СК.

З таким висновком, колегія також погодитись не може, виходячи з наступного.

Відповідно до п. 35.1 ст. 35 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі по тексту Закону), для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування. У цій заяві має міститися: а) найменування страховика, якому подається заява, або МТСБУ; б) прізвище, ім'я, по батькові (найменування) заявника, його місце проживання (фактичне та місце реєстрації) або місцезнаходження; в) зміст майнової вимоги заявника щодо відшкодування заподіяної шкоди та відомості (за наявності), що її підтверджують; г)інформація про вже здійснені взаєморозрахунки осіб, відповідальність яких застрахована, або інших осіб,:відповідальних за заподіяну шкоду, та потерпілих; ґ) підпис заявника та дата подання заяви.

Відповідно до підп. 37.1.4 п. 37.1 ст. 37 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є: неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров'ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди.

Наведена норма визначає підставу для відмови страховика у виплаті страхового відшкодування страхувальнику в разі неподання заяви про страхове відшкодування впродовж встановлених строків.

Згідно зі ст.. 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином.

Статтею 514 ЦК України встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Аналіз наведених норм законодавства свідчить про необґрунтованість висновків суду про відмову в позові на тій підставі, що позивач по справі (новий кредитор) після оплати вартості ремонту транспортного засобу, та отримання права вимоги не зверталась до страховика з відповідною заявою.

При цьому колегія суддів також враховує, що право вимоги в порядку регресу у позивача виникло після оплати ремонту транспортного засобу , а не з моменту страхового випадку.

Положення ст. 37 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» регулюють правовідносини безпосередньо страхувальника і страховика за договором.

З врахуванням того, що позивач оплатила ремонт пошкодженого водієм ОСОБА_5 автомобіля та отримала право вимоги, підстав для відмови у захисті її прав не було.

Аналогічний правовий висновок зроблений ВСУ при розгляді справи6-2765 цс 15 в постанові від 20 січня 2016 року.

Також, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що ст. 1191 ЦК України передбачає наявність у особи, яка відшкодувала шкоду права на пред'явлення регресного позову.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 09 липня 2002 № 15-рп/2002 кожна особа має право вільно обирати незаборонений законом спосіб захисту прав і свобод, у тому числі судовий. Можливість судового захисту не може бути поставлена законом, іншими нормативно-правовими актами у залежність від використання суб'єктом правовідносин інших засобів правового захисту. Держава може стимулювати вирішення правових спорів у межах досудових процедур, однак їх використання є правом, а не обов'язком особи, яка потребує такого захисту.

З огляду на викладене позивач отримує право вимоги потерпілої особи після відшкодування вартості ремонту її майна та не зобов'язаний звертатись безпосередньо до особи відповідальної за заподіяний збиток, або до особи у якої застраховано її цивільно-правову відповідальність з вимогою виплатити матеріального відшкодування.

Визначаючи суму, яку зобов'язана сплатити страхова компанія в якій застрахована цивільна відповідальність винного водія, колегія суддів вважає за необхідне застосувати, окрім вищенаведених, такі норми права, які помилково не були застосовані районним судом.

Статтею 29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Крім того, згідно з Положеннями про порядок та умови проведення обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 28 вересня 1996 року № 1175, страхувальником відшкодовується третій особі завдана внаслідок пошкодження транспортного засобу саме пряма шкода, у якій враховується вартість пошкоджених деталей транспортного засобу на момент ДТП, а саме з урахуванням фізичного зношення транспортного засобу, а не вартість нових деталей.

Так, як згідно з висновком судової авто-товарознавчої експертизи від 05 грудня 2016 року вартість відновлювального ремонту вказаного автомобіля з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу станом на 26.11.2014 року становить 21073,28 грн., то з СК «Український страховий стандарт» на користь позивача стягненню підлягає саме ця сума.

З приводу різниці між фактично сплаченою позивачем сумою та даною сумою, позивач має право звернутись з вимогами в порядку ст.1194 ЦК України.

В даній справі позивач вимог до винного водія не заявляла.

З приводу відмови в задоволенні вимог про відшкодування моральної шкоди з водія ОСОБА_4, який керував транспортним засобом ОСОБА_7, вартість ремонту автомобіля якого відшкодувала позивач, то суд обґрунтовано вважав їх безпідставними та такими, що не ґрунтуються на Законі.

Позивач не перебувала з вказаною особою в договірних відносинах, також ОСОБА_4 не є винною особою в пошкодженні транспортного засобу, таким чином відсутні підстави покладати на останнього цивільну відповідальність за моральну шкоду.

Позивач не довела, яку моральну шкоду їй було завдано цією особою, а тому підстав задовольняти ці позовні вимоги не має.

Таким чином, рішення суду в частині відмови в задоволенні вимог до СК «Український страховий стандарт» необхідно скасувати, та вимоги до цього відповідач задовольнити частково.

Стосовно відмови в задоволенні вимог до відповідача ОСОБА_4 рішення необхідно залишити без змін.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне розподілити судові витрати пропорційно до задоволених апеляційним судом вимог.

Позивач просив стягнути суму з СК 37 410 грн., апеляційний суд задовольнив 21073 грн. 28 коп., тобто 56,33 %

Позивачем за подачу позову та апеляційної скарги сплачено судовий збір 551 грн. 20 коп. та 606 грн. 32 коп., таким чином відповідач СК «Український страховий стандарт» зобов'язаний відшкодувати позивачу судовий збір за подачу позову 310грн. 40 коп., за апеляційну скаргу 341 грн. 54 коп., а всього 652 грн. 03 коп.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 309,313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 30 січня 2017 року в частині відмови в задоволенні позову до відповідача Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Український страховий стандарт» скасувати та ухвалити нове рішення про часткове задоволення цих вимог.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Український страховий стандарт» на користь ОСОБА_2 у відшкодування шкоди в порядку регресу 21073,28 грн. та судовий збір в сумі 652 грн. 03 коп.

В іншій частині рішення районного суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом 20 днів.

Головуючий: Судді: