АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22-ц-/790/2296/17 Доповідач: Сащенко І.С.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 березня 2017 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

Головуючого - Сащенко І.С.

суддів - Бездітко В.М., Овсяннікової А.І.,

за участю секретаря - Бойко А. О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Московського районного суду м. Харкова від 09 лютого 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про витребування майна з чужого незаконного володіння,-

ВСТАНОВИЛА:

У листопаді 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду із вказаним позовом.

В обґрунтування позову посилався на те, що 22.05.2010 року з дозволу Головного управління праці та соціального захисту населення ним на ім'я відповідача було видано довіреність на право керування належним позивачу автомобілем, яка посвідчена приватним нотаріусом ХМНО Лук'яновою О. Б. за реєстровим № 1292. Довіреність видана строком на три роки та дійсна по 22.05.2013 року. Після закінчення строку довіреності на право керування автомобілем, ОСОБА_1 відмовляється повернути позивачу належний автомобіль марки ЗАЗ 968 МБ, 1992 року випуску, номерний знак НОМЕР_3 (кузов НОМЕР_1, двигун НОМЕР_2), технічний паспорт авто-машини НОМЕР_4 та передати його ОСОБА_2

Посилаючись на вказані обставини, просив витребувати у ОСОБА_1 належний йому автомобіль марки ЗАЗ 968 МБ, 1992 року випуску, номерний знак НОМЕР_3

Справа розглянута за відсутності сторін.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 09 лютого 2017 року позовні вимоги ОСОБА_2 про витребування майна з чужого незаконного володіння - задоволено. Постановлено витребувати від ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2, належний останньому на праві власності автомобіль марки ЗАЗ 969 МБ, 1992 року випуску, номерний знак НОМЕР_3 (кузов № НОМЕР_1, двигун № НОМЕР_2). Вирішено питання про розподіл судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовити.

При цьому посилається на: неповне з`ясування судом обставин справи, що мають значення для справи; порушення норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що витребуваного у нього судом майна вже декілька років не існує в натурі, а відтак відсутній предмет спору.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, пояснення з'явившихся осіб, дослідивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення районного суду у відповідності до ст. 303 ЦПК України в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, знаходить скаргу такою, що не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.ст. 213, 214 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності на підставі закону, що регулює подібні відносини, або виходячи із загальних засад і змісту законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими у судовому засіданні.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив із того, що відповідач ОСОБА_1 володіє автомобілем, що належить позивачу, без відповідної правової підстави.

Судова колегія з таким висновком погоджується, оскільки він відповідає обставинам справи і вимогам закону.

Встановлено, що 10.11.1992 року ОСОБА_2 був забезпечений автомобілем «Запорожець» на пільгових умовах по лінії органів соціального захисту населення (а.с.7).

Право власності на вказаний автомобіль марки ЗАЗ 968 МБ, 1992 року випуску, номерний знак НОМЕР_3, 20.11.1992 року було зареєстровано за позивачем (а.с.10).

22.05.2010 року ОСОБА_2, з дозволу Головного управління праці та соціального захисту населення, було видано довіреність на право керування автомобілем ОСОБА_1 строком на три роки, посвідчена приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Лук`яновою (а.с.5,6).

Після закінчення строку дії довіреності відповідач продовжував користуватися вказаним автомобілем та ОСОБА_1 на його вимогу не повернув.

Відповідно до ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно ст.387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Відповідно до роз'яснень, які містяться у п.п.19, 23 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року №5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» застосовуючи положення статті 387 ЦК, суди повинні виходити з того, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним і в якої майно фактично знаходиться та є індивідуально визначеним. Позов про витребування майна, пред'явлений до особи, у незаконному володінні якої це майно знаходилось, але на момент розгляду справи в суді у неї відсутнє, не може бути задоволений.

Відповідно до статті 387 ЦК та частини третьої статті 10 ЦПК особа, яка звернулася до суду з позовом про витребування майна із чужого незаконного володіння, повинна довести своє право власності на майно, що знаходиться у володінні відповідача.

З інформаційної довідки Регіонального сервісного центру в Харківській області МВС України від 25.08.2016 року вбачається, що право власності на спірний автомобіль з 20.11.1992 року зареєстровано за позивачем.

Згідно довіреності, від 22.05.2010 року ОСОБА_2 уповноважив ОСОБА_1 представляти його інтереси в органах Державтоінспекції, в усіх без винятку установах, підприємствах, організаціях, незалежно від їх підпорядкування та форми власності, станціях технічного обслуговування автомобілів, а також перед третіми особами з усіх питань , пов'язаних з експлуатацією належного йому на підставі Технічного паспорту автомобіля ЗАЗ 968 МБ, 1992 року випуску, з правом одержання тимчасового реєстраційного талону в органах ДАІ, керування, визначення на власний розсуд місця стоянки автомобіля, а також слідкування за технічним станом, проходити технічний огляд і проводити поточний ремонт вказаного автомобіля.

За змістом ст.244 ЦК України довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами.

Відповідно до ч.1 ст.248 ЦК України представництво за довіреністю припиняється, зокрема, у разі закінчення строку довіреності; скасування довіреності особою, яка її видала.

Посилання відповідача на те, що передача автомобіля відбувалась на відплатній основі, а тому фактично відповідач набув право власності на спірний автомобіль за договором купівлі-продажу, не ґрунтуються на законі.

Загальний порядок укладення договорів будь-якими учасниками цивільних відносин визначено у главі 53 ЦК України.

До принципово важливих складових цієї процедури відносяться зміст та форма договору, спосіб, місце укладення.

Договір купівлі-продажу - це угода, за якою продавець (одна сторона) зобов'язується передати майно у власність покупцеві (другій стороні), а покупець зобов'язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму (стаття 655 ЦК України).

Правове регулювання відносин, пов'язаних з купівлею-продажем транспортних засобів, здійснюється на підставі положень ЦК України з урахуванням загальних положень про договір та спеціальних правил, закріплених у відповідних положеннях Порядку здійснення оптової та роздрібної торгівлі транспортними засобами та їх складовими частинами, що мають ідентифікаційні номери, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11 листопада 2009 року № 1200 та Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 7 вересня 1998 року № 1388, які визначають певні особливості укладення, виконання та правові наслідки невиконання відповідних договорів.

Відповідно до положень вказаних нормативно-правових актів продаж транспортного засобу, що має ідентифікаційний номер, передбачає відповідне оформлення договору купівлі-продажу цього транспортного засобу, зняття його з обліку, отримання свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт).

Згідно п.8 Постанови КМУ №1388 від 07.09.1998 року «Про затвердження Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів», державна реєстрація (перереєстрація) транспортних засобів проводиться на підставі заяв власників, поданих особисто, і документів, що посвідчують їх особу, підтверджують правомірність придбання, отримання, ввезення, митного оформлення (далі - правомірність придбання) транспортних засобів.

Видача довіреності на володіння, користування та розпорядження транспортним засобом без належного укладення договору купівлі-продажу цього транспортного засобу не вважається укладеним відповідно до закону договором та не є підставою для набуття права власності на транспортний засіб особою, яка цю довіреність отримала.

Зазначені висновки узгоджуються з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду України від 16.12.2015 року у справі № 6-688цс15.

Крім того, під час розгляду позову про витребування майна відповідач згідно зі статтею 388 ЦК має право заперечити проти позову про витребування майна з його володіння шляхом подання доказів відплатного придбання ним цього майна в особи, яка не мала права його відчужувати, про що він не знав і не міг знати (добросовісний набувач).

Належних доказів на підтвердження оплатної передачі майна ОСОБА_1 не надав.

Таким чином, видача довіреності не є підставою для набуття права власності на транспортний засіб особою, яка цю довіреність отримала. А відтак збереження автомобіля у відповідача здійснюється без належних правових підстав.

Посилання відповідача на неможливість повернути автомобіль внаслідок його продажу на металобрухт, судовою колегією не приймається.

Відповідно до ст..7 Закону України «Про утилізацію транспортних засобів» передача транспортного засобу, що утилізується, до пункту прийому здійснюється власником транспортного засобу або уповноваженою ним особою після зняття такого транспортного засобу з обліку у відповідному підрозділі центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері безпеки дорожнього руху, або у підрозділах уповноваженого органу, яким проведено відомчу реєстрацію транспортного засобу.

При прийнятті на утилізацію транспортного засобу пункт прийому видає власнику транспортного засобу або уповноваженій ним особі довідку про прийняття транспортного засобу на утилізацію.

Враховуючи те, що зняття транспортного засобу з обліку не проводилось, відповідач зберіг у себе технічний паспорт на автомобіль, жодних документів на підтвердження утилізації автомобіля не надано, підстави вважати технічний засіб знищеним відсутні.

Відповідно до ст.ст.10, 60 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, а зводяться лише до переоцінки доказів, повно та всебічно досліджених судом першої інстанції.

Згідно з ч. 1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суду відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 301, 303, 304, п.1 ч.1 ст. 307, ст. 308, 313, 314, 315, 317, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Московського районного суду м. Харкова від 09 лютого 2017 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді