Справа № 713/404/17
Провадження №2/713/253/17
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.03.2017 м. Вижниця

Суддя Вижницького районного суду Кибич І.А. розглянувши заяву представника Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» ОСОБА_1 про забезпечення позову по цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся в суд з позовом про стягнення заборгованості до відповідача ОСОБА_2

Одночасно з позовом отримано заяву представника позивача ПАТ КБ «ПриватБанк» ОСОБА_1 про забезпечення позову. У поданій суду заяві зазначає, що ОСОБА_2 не виконав взяті на себе зобовязання відповідно до укладеного між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 кредитного договору №б/н від 10.02.2014 року, внаслідок чого утворилась заборгованість за кредитом в сумі 53951,00 грн. В звязку з чим, вважає, що у разі невжиття відповідних заходів, виконання рішення суду може бути утруднено чи зроблено неможливим, що свідчить про наявність правових підстав для вжиття заходів до забезпечення позову, які співвідносяться з предметом позову.

Просить накласти арешт на квартиру, загальною площею 67,80 кв.м., житловою площею 39,50 кв.м., яка розташована в м.Чернівці по вул.В.Кочубея, 35/43, шляхом заборони будь-яким способом укладати угоди стосовно цього майна, проводити його реєстрацію та перереєстрацію, здійснювати його відчуження.

Розглянувши доводи заявника та подані письмові матеріали суд вважає, що вимога представника позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову - задоволенню не підлягає з наступних підстав.

З матеріалів позову та клопотання про його забезпечення вбачається, що 10 лютого 2014 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір №б/н від 10.02.2014 року, відповідно до умов якого останньому надано кредит у розмірі 10900,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Станом на 30.11.2016 року за ОСОБА_2 рахується заборгованість по кредиту в сумі 53951,00 грн.

Згідно вимог ст.153 ч.1 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа, в день її надходження без повідомлення відповідача та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст.151 ч.1 ЦПК України , суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити заходи забезпечення позову.

Відповідно до п. 2 ч.1 ст. 152 ЦПК України, одним із видів забезпечення позову є заборона вчиняти певні дії.

Відповідно до ст. 151 ЦПК України у заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено: причини, у зв'язку з якими потрібно забезпечити позов; вид забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності та інші відомості, потрібні для забезпечення позову. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Відповідно до ч.3 ст.152 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог і повинні застосовуватись лише в разі необхідності.

Відповідно до ст. 152 ЦПК України, позов забезпечується: накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб; забороною вчиняти певні дії; встановленням обов'язку вчинити певні дії; забороною іншим особам здійснювати платежі або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов'язання; зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам.

Відповідно до п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів.

Обґрунтування необхідності забезпечення позову полягає в доказуванні обставин, з якими пов'язано вирішення питання про забезпечення позову по справі. Зокрема, особа, яка подала заяву про забезпечення позову повинна довести відповідність засобу забезпечення позову.

Доказування повинно здійснюватися за загальними правилами відповідно до ст.57 ЦПК України, тобто обов'язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного заходу забезпечення позову.

Представник позивача ОСОБА_1 не надав суду жодних доказів того, що невжиття заходів забезпечення позову у заявленому вигляді, може значно ускладнити або зробить неможливим виконання рішенням суду у разі задоволення позову.

Як вбачається з інформаційної довідки з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо субєкта №69145888 від 28.09.2016 року, ОСОБА_2 належить на праві спільної сумісної власності квартира, загальною площею. 67,80 кв.м., житловою площею 39,50 кв.м., яка розташована в АДРЕСА_1.

Відповідно до ч.1 ст.316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ч.1 ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ч.1 ст.368 ЦК України, спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.

Представник позивача в заяві про забезпечення позову не надав підтвердження наміру відповідача навмисно ухилитись від виконання рішення суду, не доведено, що вид заходу забезпечення позову, який він просить застосувати суд, спів розмірний із заявленою ним вимогу та не порушить права співвласника квартири.

Відповідно до ст.41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Суд акцентує увагу заявника на те, що саме на суд покладено обов`язок перевірки обґрунтованості накладення арешту на те чи інше майно задля недопущення порушення прав інших осіб і свавілля в цьому питанні.

Враховуючи вищенаведене, суд приходить до переконання, що заява представника позивача про забезпечення позову, а саме про накладення арешту на нерухоме майно є необґрунтованою та задоволенню не підлягає.

Як зазначив Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ в Інформаційному листі від 12 липня 2011 року, «Рішеннями Конституційного Суду України від 27 січня 2010 року № 3-рп/2010, від 28 квітня 2010 року № 12-рп/2010, від 8 липня 2010 року № 18-рп/2010 дано офіційне тлумачення пунктів 2, 12, 18 частини 1 статті 293 ЦПК України. Відповідно до розяснень, наданих Конституційним Судом України, положення вказаних пунктів ЦПК України необхідно розуміти як такі, що передбачають право оскаржувати окремо від рішення суду в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції: як про забезпечення позову і щодо скасування забезпечення позову, так і про відмову в забезпеченні позову та скасуванні забезпечення позову; як про розяснення рішення, так і про відмову в розясненні рішення; як про видачу дубліката виконавчого листа, так і про відмову в його видачі. До прийняття відповідної постанови пленуму ВССУ інформуємо про необхідність обовязкового виконання рішень Конституційного Суду України (стаття 69 Закону України «Про Конституційний Суд України»)».

Керуючись ст.ст.151-154, 208-210, 293 ЦПК України, Суд,-

У Х В А Л И В :

У задоволенні заяви представника Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» ОСОБА_1 про забезпечення позову по цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості - відмовити.

Копію ухвали направити позивачу ПАТ КБ «ПриватБанк» та представнику ОСОБА_1 для відома.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом пяти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом пяти днів з дня отримання копії ухвали. Апеляційна скарга подається до апеляційного суду Чернівецької області через Вижницький районний суд Чернівецької області.

Суддя: І. А. Кибич