ухвала

іменем україни

08 лютого 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

головуючого суддів: Демяносова М.В., Іваненко Ю.Г., Ситнік О.М., Маляренка А.В., Ступак О.В.,

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» до ОСОБА_6 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди в порядку регресу, за касаційною скаргою Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» на рішення Ширяївського районного суду Одеської області від 15 грудня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 24 березня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2015 року Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Українська страхова група» (далі - ПрАТ «СК «УСГ») звернулося до суду з даним позовом, свої вимоги обґрунтовуючи тим, що 23 травня 2013 року з вини відповідача, який керував автомобілем Nissan Primera, державний номерний знак НОМЕР_1, також за участю транспортних засобів: Hyundai Elantra, державний номерний знак НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_7, Skoda Octavia, державний номерний знак НОМЕР_3, під керуванням ОСОБА_8 та Mercedes-Benz ML 350, державний номерний знак НОМЕР_4, відбулася дорожньо-транспортна пригода, унаслідок якої автомобілю Skoda Octavia, державний номерний знак НОМЕР_3, власником якого є ОСОБА_9, завдана матеріальна шкода.

На момент скоєння дорожньо-транспортної пригоди відповідач не мав чинного договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. У зв'язку з тим, що відповідач добровільно не відшкодував шкоду, заподіяну власнику автомобіля Skoda Octavia, державний номерний знак НОМЕР_3, остання звернулася до ПрАТ «СК «УСГ» із заявою про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування й надала всі необхідні документи.

02 липня 2013 року ПрАТ «СК «УСГ», на підставі рахунку від 05 червня 2013 року № 302 здійснило виплату відшкодування потерпілій особі в розмірі 37 199,27 грн.

Оскільки відповідач в добровільному порядку відмовляється відшкодувати виплачене страхове відшкодування, позивач звернувся до суду з позовом на підставі ст. ст. 993, 1187, 1197 ЦК України та просив стягнути з ОСОБА_6 37 199,24 грн - страхового відшкодування, 220,14 грн - 3 % річних від простроченої суми, судові витрати.

Рішенням Ширяївського районного суду Одеської області від 15 грудня 2015 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 24 березня 2016 року, відмовлено у задоволенні позову.

У касаційній скарзі ПрАТ «СК «УСГ» посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, ухвалені у справі судові рішення просить скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII«Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Заслухавши доповідь судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи, викладені у касаційній скарзі, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково на таких підставах.

Відповідно до вимог ст. 213 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим.

Відмовляючи у задоволенні позову, суди попередніх інстанцій виходили з того, що до позивача не перейшло право регресної вимоги до відповідача, а виникло право вимоги саме в порядку суброгації, а тому позов про стягнення суми страхового відшкодування в порядку регресу не підлягає задоволенню.

Проте з такими висновками судів першої та апеляційної інстанцій повністю погодитися не можна виходячи з наступного.

Як установлено судами попередніх інстанцій, 05 березня 2013 року між ПрАТ «СК «УСГ» та ОСОБА_9 був укладений договір добровільного страхування наземних транспортних засобів, цивільно-правової відповідальності водія та від нещасного випадку з водієм та пасажирами на транспорті № 28-0101-13-00149, поліс № АС0045796 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, яким були застраховані майнові інтереси страхувальника, пов'язані з експлуатацією наземного транспортного засобу Skoda Octavia, державний номерний знак НОМЕР_3.

23 травня 2013 року на б-рі Перова від просп. А. Навої в м. Києві трапилася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу Nissan Primera, державний номерний знак НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_6, транспортного засобу Hyundai Elantra, державний номерний знак НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_7, транспортного засобу Skoda Octavia, державний номерний знак НОМЕР_3, під керуванням ОСОБА_8, та транспортного засобу Mercedes-Benz ML 350, державний номерний знак НОМЕР_4, внаслідок якої вказані автомобілі отримали механічні пошкодження.

24 травня 2013 року власник автомобіля Skoda Octavia, державний номерний знак НОМЕР_3, повідомила позивача про настання страхового випадку.

12 червня 2013 року Дніпровським районним судом м. Києва винесено постанову, якою винним у скоєнні вказаної дорожньо-транспортної пригоди визнано ОСОБА_6

Згідно із звітом про оцінку автомобіля Skoda Octavia, державний номерний знак НОМЕР_3, складеним 02 липня 2013 року, позивачем було здійснено розрахунок розміру страхового відшкодування у сумі 33 832,87 грн, що підтверджується платіжним дорученням № 11208.

Отже, позивачем здійснено виплату страхового відшкодування у зв'язку з настанням страхового випадку у розмірі 33 832,87 грн, оскільки зазначена шкода винуватцем дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_6 особисто відшкодована не була.

Претензією представника позивача від 27 травня 2015 року вих. № 333-04-1/17 стверджується, що позивач звернувся до відповідача з регресною вимогою про досудове врегулювання спору та обов'язок сплатити ПрАТ «СК «УСГ» заборгованість у сумі 37 199,27 грн, однак відповіді на зазначену вимогу отримано не було.

Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Згідно зі ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як на підставі доказів сторін.

Статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. ст. 303, 304 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Так, ст. 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено чіткий перелік випадків, в яких може звернутися страховик після виплати страхового відшкодування з позовом в порядку регресу до страхувальника або водія, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду.

Разом з тим статтею 27 Закону України «Про страхування» передбачено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Відповідно до ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Відповідно до ст. 980 ЦК України та ст. 4 Закону України «Про страхування» предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов'язані з: життям, здоров'ям, працездатністю та пенсійним забезпеченням (особисте страхування); володінням, користуванням і розпоряджанням майном (майнове страхування); відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності).

Таким чином, ЦК України та Закон України «Про страхування» передбачає три види страхування, а саме: особисте, майнове та страхування відповідальності.

Згідно з ст. 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за задані збитки (суброгація).

Виходячи із вищезазначеного, можливість застосування механізму суброгації обмежена рамками майнового страхування з урахуванням наведених приписів.

За своєю правовою природою регрес істотно відрізняється від суброгації. Основна відмінність полягає в тому, що при суброгації переходить існуюче право з усіма його забезпеченнями, а регрес породжує нове право. Суброгація - це перехід прав до третьої особи на основі закону. Регрес - це право, що виникає у особи внаслідок платежу. При суброгації до страховика переходить право, що вже виникло (з моменту заподіяння шкоди) у страхувальника. Право регресу - це право зворотної вимоги, що виникає у страховика (регредієнта) до винної особи (регресату) на тій основі, що страховик попередньо провів виконання за страховим зобов'язанням, виплативши страхове відшкодування страхувальникові, тобто право регресу виникає з моменту сплати за третю особу. Таким чином, регрес - це нове право, що виникає у особи внаслідок здійснення платежу. Право регресу - це право зворотної вимоги страховика до регресату, через те, що страховик виконав обов'язок за страховим зобов'язанням. Отже, у страхуванні відповідальності, навіть після виконання зобов'язання страховиком, суброгація не припустима, оскільки виникають правовідносини із відшкодування витрат у порядку регресу.

При вирішенні спорів про право зворотної вимоги страховика суди повинні розрізняти поняття «регрес» та «суброгація». Наприклад, у випадку суброгації відбувається лише заміна осіб у вже наявному зобов'язанні (заміна активного суб'єкта) зі збереженням самого зобов'язання. У такому разі страхувальник передає свої права страховикові на підставі договору і сприяє реалізації останнім прийнятих суброгаційних прав. У випадку регресу одне зобов'язання замінює собою інше, але переходу прав від одного кредитора до іншого не відбувається.

При цьому регрес регулюється загальними нормами цивільного права (зокрема, статтею 1191 ЦК України), а також статтею 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», а для суброгації відповідно до статті 993 ЦК України і статті 27 Закону України «Про страхування» встановлено особливий правовий режим.

Оскільки при суброгації відбувається заміна особи в зобов'язанні, тому з урахуванням положенням статті 515 ЦК України суброгація застосовується лише до майнового страхування.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції, встановивши обставини у справі та дійшовши висновку про те, що до позивача не перейшло право регресної вимоги до відповідача, а виникло право вимоги саме в порядку суброгації, не взяв до уваги, що позов заявлений, у тому числі на підставі ст. 993 ЦК України, та дійшов передчасного висновку про відмову у задоволенні позову.

Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, апеляційний суд на вказані порушення уваги не звернув, належним чином не перевірив доводів апеляційної скарги та помилково залишив рішення суду першої інстанції без змін.

Таким чином, оскільки суди не встановили фактичних обставин справи, від яких залежить її правильне вирішення, ухвалені у справі судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій підлягають скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» задовольнити частково.

Рішення Ширяївського районного суду Одеської області від 15 грудня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 24 березня 2016 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий0Головуючий0 Головуючий М.В. Демяносов
Судді: Ю.Г. Іваненко А.В. Маляренко О.М. Ситнік О.В. Ступак