Справа №486/294/17 22.05.2017 22.05.2017 22.05.2017
Справа №486/294/17 Головуючий першої інстанції Франчук О.Д.
Провадження №22-ц/784/967/17 Доповідач апеляційного суду Серебрякова Т.В.
Ухвала

Іменем України

22 травня 2017 року місто Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області у складі:

головуючого Серебрякової Т.В.,

суддів: Галущенка О.І., Лисенка П.П.,

з секретарем судового засідання Андрієнко Л.Д.,

за участі прокурора Дмитрієнко І.О.,

переглянувши у відкритому судовому засіданні за апеляційною скаргою виконуючого обов'язки керівника Первомайської місцевої прокуратури Миколаївської області ухвалу судді Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 14 березня 2017 року, постановлену у цивільній справі за позовною заявою керівника Первомайської місцевої прокуратури Миколаївської області в інтересах держави до Управління освіти Южноукраїнської міської ради Миколаївської області, ОСОБА_2, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору - Южноукраїнська міська рада Миколаївської області, Южноукраїнська загальноосвітня школа I-III ступенів №2 Южноукраїнської міської ради, про визнання недійсним на майбутнє договору оренди майна, що належить до комунальної власності територіальної громади, додаткових угод та зобов'язання звільнити частину приміщення,

УСТАНОВИЛА:

У березні 2017 року керівник Первомайської місцевої прокуратури Миколаївської області звернувся до суду в інтересах держави із позовом до Управління освіти Южноукраїнської міської ради Миколаївської області, ОСОБА_2, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору - Южноукраїнська міська рада Миколаївської області, Южноукраїнська загальноосвітня школа I-III ступенів №2 Южноукраїнської міської ради, в якому просив визнати недійсним на майбутнє договір оренди майна, що належить до комунальної власності територіальної громади міста за №334/04-11 від 07 жовтня 2011 року з додатковою угодою №1 від 26 вересня 2014 року, додатковою угодою №2 від 28 травня 2015 року, додатковою угодою №3 від 01 серпня 2016 року, що укладений між Управлінням освіти Южноукраїнської міської ради Миколаївської області та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 на строк з 26 вересня 2014 року по 25 вересня 2017 року, за умовами якого останній надано в строкове платне користування частину приміщення №158, площею 10 кв.м., розташованого на території Южноукраїнської загальноосвітньої школи I-III ступенів №2 Южноукраїнської міської ради для використання в якості косметологічного кабінету, та застосувати наслідки недійсності правочину, а також зобов'язавши ОСОБА_2 звільнити частину нежитлового приміщення.

Ухвалою судді Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 14 березня 2017 року відмовлено у відкритті провадження з тих підстав, що справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

В апеляційній скарзі виконуючий обов'язки керівника Первомайської місцевої прокуратури Миколаївської області посилаючись на порушення районним судом норм процесуального законодавства, просить скасувати ухвалу, а справу направити до того ж суду першої інстанції для продовження її розгляду.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які приймають участь у справі, дослідивши матеріали позовної заяви і перевіривши зазначені в скарзі доводи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у відкритті провадження у справі, суддя міського суду керувався тим, що спірні правовідносини підлягають розгляду у порядку господарського судочинства.

Проте, з такими висновком погодитися не можна, так як він не відповідає нормам процесуального права.

За Конституцією України, ст.27 ЦПК України та ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожній особі, як фізичній так і юридичній, а також державі гарантовано судовий захист їх інтересів.

Статтею 3 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

У п.3 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року №3 «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» роз'яснено, що вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, суди повинні виходити з того, що відповідно до статей 15,16 ЦПК України у порядку цивільного судочинства суди розглядають справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ за Кодексом адміністративного судочинства України (стаття 17), Господарським процесуальним кодексом України (статті 1,12), Кримінальним процесуальним кодексом України або Кодексом про адміністративні правопорушення віднесено до компетенції адміністративних, господарських судів, до кримінального провадження чи до провадження в справах про адміністративні правопорушення. Законом може бути передбачено розгляд інших справ за правилами цивільного судочинства.

При визначенні юрисдикційності спору слід враховувати, що критеріями розмежування цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, характер спору про право (справи за позовами, що виникають з будь-яких правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами інших видів судочинства), по-друге, однією із сторін у спорі є, як правило, фізична особа.

Тобто критеріями розмежування справи цивільного судочинства від справи господарського судочинства є одночасно суб'єктний склад учасників процесу та характер спірних правовідносин.

У п.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 24 жовтня 2011 року №10 «Про деякі питання підвідомчості і підсудності справ господарським судам» роз'яснено, що на вимоги ст.ст.1,4-1,12 ГПК України господарські суди розглядають справи в порядку позовного провадження, коли склад учасників спору відповідає приписам ст.1 ГПК України, а правовідносини, з яких виник спір, мають господарський характер.

Відповідно до частин 1,2 ст.1 ГПК України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності (далі - підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

У випадках, передбачених законодавчими актами України, до господарського суду мають право також звертатися державні та інші органи, фізичні особи, що не є суб'єктами підприємницької діяльності.

Згідно ст.2 ГПК України, господарський суд порушує справи за позовними заявами підприємств та організацій, які звертаються до господарського суду за захистом своїх прав та охоронюваних законом інтересів.

У відповідності до ст.2 ГПК України, господарський суд порушує справи за позовними заявами прокурорів, які звертаються до господарського суду в інтересах держави. Прокурор, який звертається до господарського суду в інтересах держави, в позовній заяві самостійно визначає, в чому полягає порушення інтересів держави, та обґрунтовує необхідність їх захисту, а також вказує орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до господарського суду прокурор зазначає про це в позовній заяві.

Відповідно до ст.21 ГПК України сторонами в судовому процесі - позивачами і відповідачами - можуть бути підприємства та організації, зазначені у статті 1 цього Кодексу. Позивачами є підприємства та організації, що подали позов або в інтересах яких подано позов про захист порушеного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу. Відповідачами є підприємства та організації, яким пред'явлено позовну вимогу.

Пунктом 3 постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання підвідомчості і підсудності справ господарським судам» №10 від 24 жовтня 2011 року роз'яснено, що при вирішенні питання про те, чи є правовідносини господарськими, а спір господарським, слід виходити з визначень, наведених у ст.3 ГК України.

Підпунктом 3.1 пункту 3 постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання підвідомчості і підсудності справ господарським судам» №10 від 24 жовтня 2011 року роз'яснено, що господарський спір підвідомчий господарському суду, зокрема, за таких умов: участь у спорі суб'єкта господарювання, наявність між сторонами, по-перше, господарських відносин, врегульованих Цивільним кодексом України, Господарським кодексом України, іншими актами господарського і цивільного законодавства, і по-друге, спору про право, що виникає з відповідних відносин; наявність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення такого спору господарським судом, відсутність у закону норми, що прямо передбачала б вирішення такого спору судом іншої юрисдикції. Таким чином, господарські суди на загальних підставах вирішують усі спори між суб'єктами господарської діяльності, а також спори, пов'язані, з захистом права власності, в тому числі з визнанням цього права.

З матеріалів позовної заяви вбачається, що позов пред'явлено до Управління освіти Южноукраїнської міської ради Миколаївської області та ОСОБА_2 як фізичної особи, оскільки 12 грудня 2016 року нею припинена підприємницька діяльність фізичної особи-підприємця.

Враховуючи положення Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань» від 15 травня 2003 року щодо часу державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця, п.6 ч.1 ст.80 ГПК України і роз'яснень, викладених у п.14 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» за №3 від 01 березня 2013 року, спори за участю фізичної особи-підприємця, у разі припинення його діяльності як суб'єкта господарювання, у тому числі пов'язані з підприємницькою діяльністю, що здійснювалися ним раніше, належить розглядати в порядку цивільного судочинства, за винятком випадків, коли провадження у відповідних справах було порушено у господарському суді до настання таких обставин, оскільки за загальним правилом громадянин-підприємець відповідає за своїми зобов'язаннями належним йому майном і після припинення своєї підприємницької діяльності. Після припинення провадження у господарської справі з підстави, наведеної вище, спори за участю таких осіб підлягають розгляду у порядку цивільного судочинства.

Таким чином, спір, що виник між сторонами з питань господарської діяльності юридичної особи та фізичної особи-підприємця ОСОБА_2, підлягає розгляду у порядку цивільного судочинства, у зв'язку з припиненням реєстрації відповідача як суб'єкта господарювання.

Отже, суддя, пославшись на підставу, передбачену п.1 ч.2 ст.122 ЦПК України, помилково відмовив у відкритті провадження у справі, оскільки невірно вважав, що правовідносини, які раніше виникли між сторонами по справі як суб'єктами господарювання, не підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства.

За такого, визнати законною та обґрунтованою оскаржувану ухвалу судді не можна, тому вона підлягає скасуванню на підставі п.3 ч.1 ст.312 ЦПК України з направленням матеріалів справи до того ж суду для вирішення питання щодо відкриття провадження у справі у відповідності до вимог закону.

Керуючись ст.ст.303, 307, 312, 315 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу виконуючого обов'язки керівника Первомайської місцевої прокуратури Миколаївської області - задовольнити частково.

Ухвалу судді Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 14 березня 2017 року - скасувати, а позовну заяву керівника Первомайської місцевої прокуратури Миколаївської області в інтересах держави до Управління освіти Южноукраїнської міської ради Миколаївської області, ОСОБА_2, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору - Южноукраїнська міська рада Миколаївської області, Южноукраїнська загальноосвітня школа I-III ступенів №2 Южноукраїнської міської ради, про визнання недійсним на майбутнє договору оренди майна, що належить до комунальної власності територіальної громади, додаткових угод та зобов'язання звільнити частину приміщення разом з доданими до неї документами направити до того ж суду першої інстанції для вирішення питання про відкриття провадження у справі.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий Т.В. Серебрякова

Судді: О.І. Галущенко

П.П. Лисенко