Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

Справа № 126/1593/17

Провадження № 2/126/680/2017

"14" серпня 2017 р. м. Бершадь

Бершадський районний суд Вінницької області

в складі головуючого судді Рудь О. Г.

секретар Кучанська В. М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Бершадь цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 про поділ майна, що є у спільній частковій власності,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_6, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 про поділ майна, що є у спільній частковій власності, в якому просить поділити майно, що знаходиться у спільній частковій власності виділивши йому у власність житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований в АДРЕСА_1 та нежитлову будівлю телятник, розташовані в АДРЕСА_2.

Свій позов мотивує тим, що рішенням Бершадського районного суду від 27 березня 2002 року з Товариства з обмеженою відповідальністю «Прогрес» с. Серединка стягнуто на його користь та на користь осіб, яких він представляв по дорученню в рахунок вартості належних їм майнових паїв кошти в сумі 63273, 91 грн..

З метою забезпечення виконання рішення суду йому, як представнику десятьох стягувачів згідно доручення, передано майно на вказану суму, в числі якого є житловий будинок в АДРЕСА_1 та нежитлова будівля телятника, розташована по АДРЕСА_2.

Вказаними будівлями він, з дозволу співвласників розпоряджався на свій розсуд, робив ремонти, доглядав, сплачував податки.

В даний час він бажає зареєструвати належне йому майно в законному порядку, але державним реєстратором прав на нерухоме майно йому надано відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень, так як не було визначено частки кожного із співвласників майна, шість із десяти яких на час реєстрації померли.

Співвласники майна - ОСОБА_6, ОСОБА_5, ОСОБА_7 та спадкоємці після смерті співвласників майна ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13 - ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_6, ОСОБА_5 не бажають укласти договір про поділ нерухомого майна, що є у спільній частковій власності у письмовій формі і нотаріально посвідчити його, тому він змушений звернутись до суду за захистом своїх прав та інтересів.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з'явився, надав заяву, в якій просить розглянути справу в його відсутність, позов підтримує.

Від відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_6, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 надійшли заяви, в якій вони просять розглянути справу без її участі, позов визнають.

Враховуючи те, що сторони скористались своїм правом передбаченим ч. 2 ст. 158 ЦПК України, заявляти клопотання про розгляд справи за їх відсутності, суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи та проводить його в даному судовому засіданні на підставі доказів наявних у справі.

Оскільки розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши всі обставини справи, суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до ч. 3 ст. 10, ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, з врахуванням положень ст.ст. 57-59 ЦПК України.

Згідно зі ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їх представників, допитаних як свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. При цьому дані докази повинні бути належними та допустимими, як це передбачено ст.ст. 58-59 ЦПК України.

Установлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд повинен свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.4 ст.60 ЦПК України).

В судовому засіданні встановлено, що рішенням Бершадського районного суду від 27 березня 2002 року з Товариства з обмеженою відповідальністю «Прогрес» с. Серединка стягнуто на користь ОСОБА_1 та на користь осіб, яких він представляв по дорученню (ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_7, ОСОБА_5, ОСОБА_6) в рахунок вартості належних їм майнових паїв кошти в сумі 63273, 91 грн., що підтверджується копією зазначеного рішення.

З метою забезпечення виконання рішення суду ОСОБА_1, як представнику десятьох стягувачів, згідно доручення, передано майно на суму 63273, 91 грн., в числі якого є житловий будинок в АДРЕСА_1 та нежитлова будівля телятника, розташована но АДРЕСА_2, що підтверджується актом передачі майна від 26.12.2004 року.

Як вказує позивач і не оспорюється самими сторонами, з їх дозволу він розпоряджався майном на свій розсуд, робив ремонти, доглядав, сплачував податки.

В даний час ОСОБА_1 бажає зареєструвати належне йому майно в законному порядку, але державним реєстратором прав на нерухоме майно йому було відмовлено в державній реєстрації прав та їх обтяжень, оскільки не було визначено частки кожного із співвласників майна.

Стаття 321 ЦК України закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений ст. 41 Конституції України. Він означає, що право власності є недоторканим, власник може бути позбавлений або обмежений у його здійсненні лише відповідно і в порядку, встановлених законом.

Поняття спільної часткової власності викладено в ч. 1 ст. 356 ЦК України як власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності. Отже, право спільної часткової власності - це право двох або більше осіб за своїм розсудом володіти, користуватися і розпоряджатися належним їм у певних частках майном, яке складає єдине ціле.

Кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно у цілому.

Ці частки є ідеальними й визначаються відповідними відсотками від цілого чи у дробному виразі.

Відповідно до ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою.

Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю.

Відповідно до вимог ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь в справі.

Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Кожна сторона, згідно зі ст. 10 та ст. 60 цього ж Кодексу, повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що в зв'язку з визнанням відповідачами позову, відповідно до ст. 174 ЦПК України є підстави для ухвалення рішення про задоволення позову, оскільки вимоги позивача є законними та достатньо вмотивованими і ґрунтуються на наявних у справі доказах, а визнання позову відповідачами не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Порушень прав інших співвласників чи інших осіб в результаті виділення позивачу частки із спільного нерухомого майна у судовому засіданні не встановлено.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 15, 16, 356, 357, 358 ЦК України, ст.ст. 10, 60, 158, 212-215 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Поділити майно, що знаходиться у спільній частковій власності, виділивши ОСОБА_1 у власність житловий будинок «А» загальною площею 81,9 кв.м., житловою площею 38,3 кв.м. з відповідними будівлями та спорудами: а - веранда, Б - сарай, Бпід - погріб, В - сарай, що розташовані в АДРЕСА_1 та нежитлову будівлю телятник «А» загальною площею 789,3 кв.м. та прибудову «А 1» загальною площею 83,3 кв.м., розташовані в АДРЕСА_2.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя О. Г. Рудь