Номер провадження: 22-ц/785/1558/17
Головуючий у першій інстанції Жигулін С. М.
Доповідач Черевко П. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.03.2017 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області у складі:

Головуючого - Черевка П.М.

Суддів - Артеменка І.А., Драгомерецького М.М.

за участю секретаря - Фабіжевської Т.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Одесі справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 23 листопада 2016 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Ізмаїльського державного гуманітарного університету про визнання наказу про звільнення недійсним, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,-

ВСТАНОВИЛА:

У листопаді 2015 року ОСОБА_2 звернулася до Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області з позовом до Ізмаїльського державного гуманітарного університету про визнання наказу про звільнення недійсним, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу посилаючись на те, що за наказом №69-л від 01 вересня 2014 року позивач прийнята на посаду старшого викладача кафедри англійської мови та перекладу Ізмаїльського державного гуманітарного університету зі строком до 31 серпня 2015 року.

За наказом №41-л від 19 травня 2015 року вона звільнена у зв'язку із закінченням строку трудового договору.

Між тим позивач отримала електронне повідомлення про виклик на роботу, працювала 01 вересня 2015 року, у зв'язку із чим вважає строковий договір таким, що укладений безстроково.

Станом на 31 серпня 2015 року з нею провели розрахунок у розмірі 8817 грн. Також ОСОБА_2 пояснила, що про наявність наказу про звільнення дізналась лише 12 листопада 2015 року, коли їй було відмовлено у допуску до конкурсу на посаду. З урахуванням вказаного просила поновити строк звернення до суду, скасувати наказ №41-л від 19 травня 2015 року про звільнення та поновити її на посаді старшого викладача кафедри англійської мови та перекладу Ізмаїльського державного гуманітарного університету безстроково і стягнути на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 53642,72 грн.

Рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 23 листопада 2016 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено.

Вважаючи рішення суду незаконним ОСОБА_2 звернулася до апеляційного суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 23 листопада 2016 року та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі вивчивши матеріали справи та обговоривши підстави апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу відхилити.

Відповідно до ч.1 п.1 ст.307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_2 суд обгрунтовано дійшов зазначеного висновку.

Судом встановлено, що за наказом №69-л від 01 вересня 2014 року позивача прийнято на посаду старшого викладача кафедри англійської мови та перекладу Ізмаїльського державного гуманітарного університету зі строком до 31 серпня 2015 року. Прийом на роботу здійснено за заявою позивача від 28 серпня 2014 року, де позивач самостійно вказана строк трудового договору до 31 серпня 2015 року.

У відповідності до вимог ст. 28 Закону України «Про вищу освіту» вказаний навчальний заклад є вищим навчальним закладом.

За наказом №41-л від 19 травня 2015 року позивач звільнена у зв`язку із закінченням строку трудового договору. З наказом позивач ознайомлена 22 червня 2015 року, що підтверджено підписом позивача та проти чого позивач не заперечувала в судовому засіданні.

З урахуванням вказаного відповідно до вимог ст. 23 КЗпП України трудовий договір укладений на визначений строк, встановлений за погодженням сторін, внаслідок чого підставою для припинення трудового договору у відповідності до вимог ст. 36 КЗпП України є закінчення строку (пункти 2 і 3 статті 23), крім випадків, коли трудові відносини фактично тривають і жодна з сторін не поставила вимогу про їх припинення.

Відповідно до вимог ст. 39-1 КЗпП України, на порушення якого посилається позивач, якщо після закінчення строку трудового договору (пункти 2 і 3 статті 23) трудові відносини фактично тривають і жодна із сторін не вимагає їх припинення, дія цього договору вважається продовженою на невизначений строк.

Трудові договори, що були переукладені один чи декілька разів, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 23, вважаються такими, що укладені на невизначений строк.

Наказом №41-л від 19 травня 2015 року позивач звільнена у зв'язку із закінченням строку трудового договору, що у свою чергу доводить обґрунтування представника відповідача про припинення трудового договору та відсутність у адміністрації навчального закладу пропозиції на продовження трудового договору.

Інші обставини, передбачені ст. 39-1 КЗпП України у правовідносинах між сторонами по справі відсутні.

З урахуванням специфіки роботи педагогічних та науково-педагогічних працівників навчального закладу і знаходженні у відпустках з 01 липня на 56 календарних днів у відповідності до вимог Закону України «Про відпустки» суд обгрунтовано вважав доведеними посилання представника відповідача щодо обґрунтованості винесення наказу до початку відпусток.

у відповідності до вимог ст. 34 ч.1 Закону України «Про вищу освіту» безпосереднє управління діяльністю вищого навчального закладу здійснює його керівник (ректор, президент, начальник, директор тощо).

На час 01 вересня 2015 року відсутній наказ керівника Ізмаїльського державного гуманітарного університету про скасування наказу про звільнення позивача, або про укладення нового трудового договору, що у свою чергу унеможливлює підпорядковане вимогами ст. 21 КЗпП України продовження позивачем трудової діяльності у вказаному навчальному закладі.

Актом від 03 вересня 2015 року підтверджена обставина відмови позивача від отримання трудової книжки, що у свою чергу підтверджують доводи відповідача про припинення трудового договору.

Таким чином пояснення свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про наявність позивача 01 вересня 2015 року на кураторському часі не може бути підставою для визнання трудових відносин такими, що фактично тривають.

З урахуванням вказаного посилання позивача на об'яву, яка надіслана електронною поштою про засідання кафедри 31 серпня 2015 року у зв'язку з початком навчального року 01 вересня 2015 року не може бути визнано за виклик позивача на роботу до навчального закладу.

Разом із тим, табелями обліку робочого часу викладацького складу кафедри англійської мови та перекладу робота позивача 01 вересня 2015 року також не підтверджена.

Відповідно роз'яснення п.4 постанови № 9 пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року з наступними змінами «Про практику розгляду судами трудових спорів» в частині, що стосується предмета спору визначено, що встановлені статтями 228, 223 КЗпП строки звернення до суду застосовуються незалежно від заяви сторін. У кожному випадку суд зобов'язаний перевірити і обговорити причини пропуску цих строків, а також навести у рішенні мотиви, чому він поновлює або вважає неможливим поновити порушений строк. Передбачений ст.233 КЗпП місячний строк поширюється на всі випадки звільнення незалежно від підстав припинення трудового договору.

Якщо місячний чи тримісячний строк пропущено без поважних причин, у позові може бути відмовлено з цих підстав. Коли пропущений десятиденний строк не буде поновлено, заява відповідно до ст.228 КЗпП залишається без розгляду.

Оскільки при пропуску місячного і тримісячного строку у позові може бути відмовлено за безпідставністю вимог, суд з'ясовує не лише причини пропуску строку, а всі обставини справи права і обов'язки сторін. При пропуску передбаченого ст.225 КЗпП десятиденного строку без поважних причин необхідності у з'ясуванні інших обставин справи не має.

Позивачем, яка ознайомлена 22 червня 2015 року з наказом про звільнення з 01 вересня 2015 року, звернення до суду відбулось 20 листопада 2015 року, що є порушенням строку, передбаченого ст. 233 ч.1 КЗпП України, а докази, які підтверджують поважну причину пропуску, позивачем не надано. Пояснення позивача про те, що на її звернення ректор навчального закладу обіцяв надати часи навантаження, тобто подальше працевлаштування, матеріалами справи та доказами, які досліджені в судовому засіданні, не підтверджені.

За викладених обставин колегія суддів вважає, що районний суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини у справі, надані сторонами докази, правильно визначив характер спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Посилання автора апеляційної скарги на участь позивача в конкурсі на заміщення вакантної посади старшого викладача кафедри англійської мови в липні 2015 року, повідомлення про засідання кафедри 01 вересня 2015 року, повідомлення про участь у проведенні лінійки 31 серпня 2015 року, які вважає обставинами що продовжують дію строкового трудового договору, участь позивача у засіданні кафедри 01 вересня 2015 року, та проведенні кураторської години, неправильну оцінку судом показів свідків, передчасне видання наказу про звільнення, факт перебування на роботі після видання наказу про звільнення, неправильну оцінку судом акту від 03 вересня 2015 року про відмову отримати трудову книжку, неправильну оцінку судом пропуску строку оскарження порушених прав, безпідставність укладення строкового трудового договору, як на підстави для скасування оскаржуваного рішення є необґрунтованими, оскільки спростовані дослідженими судом обставинами, яким дана правильна правова оцінка.

Доводи апеляційної скарги не є істотними і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального чи процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи.

На підставі викладеного та керуючись ст. 303, п.1 ч.1 ст.307, 308, 313 - 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 23 листопада 2016 року - залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий П.М. Черевко

Судді: І.А. Артеменко

М.М. Драгомерецький