АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 607/6250/15-ц Головуючий у 1-й інстанції Дзюбич В.Л.
Провадження № 22-ц/789/290/17 Доповідач - Загорський О.О.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 квітня 2017 р. Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Тернопільської області в складі:

головуючого - Загорського О.О.

суддів - Фащевська Н. Є., Щавурська Н. Б.,

секретар судового засідання - Панькевич Т.І.

за участі - представника ОСОБА_1

Антоновича ОСОБА_2

Володимировича, представника Публічного

акціонерного товариства "Банк Форум"

ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1 і Публічного акціонерного товариства "Банк Форум" на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 23 січня 2017 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства "Банк Форум" про визнання недійсним кредитного договору,

ВСТАНОВИЛА:

09.04.2015 року ОСОБА_1 звернув до суду із вказаним позовом. В обгрунтування позовних вимог зазначено, що 14.05.2008 року між ним та АКБ «Форум» було укладено кредитний договір №121/08/26N і банк надав йому споживчий кредит - 255000,00 доларів США на придбання житлового будинку та земельної ділянки в м. Тернопіль, вул. Микулинецька,1б, до 13.05.2013 року, з сплатою 11,5 відсотків річних.

29.01.2010 року договором №1 було внесено зміни до вказаного кредитного договору в частині терміну повернення кредиту, сплати відсотків за його користування та забезпечення повернення кредитних коштів.

Вважає, що всупереч вимог п.2 ч.1 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» перед укладенням договору йому, як споживачу, не була надана в письмовій формі повна інформація про усі істотні умови договору, сукупну вартість кредиту із розписом загальної вартості кредиту.

У кредитному договорі відсутні відомості про детальний розпис загальної вартості кредиту.

Вказує, що кредитний договір не містить графіку платежів у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користуванням кредитом, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобов'язань споживача за кожним платіжним періодом .

Зазначена інформація не була надана йому як на момент підписання кредитного договору №121/08/26 N від 14.05.2008 року, так і перед укладенням договору №1 про внесення змін до кредитного договору, відповідно до якого було збільшено строк користування кредитом, а отже збільшено період за який нараховуються відсотки за користування кредитними коштами, що в свою чергу мало наслідком збільшення обсягу його відповідальності за договором кредиту.

В п.3.2.2.,5.3 кредитного договору всупереч вимог ч.2 ст.1050 ЦК України, ч.10 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» включено не передбачені законом підстави, що дають право на дострокове стягнення заборгованості та зменшено встановлений законом строк для дострокового повернення заборгованості, із 60 днів від дня одержання позичальником вимоги кредитора, до 15 днів від дня надіслання кредитодавцем відповідної вимоги, що значно погіршує становище споживача.

В п.2.10 договору встановлено плату за обслуговування кредиту, що суперечить ч.5 ст.11, ст.18 закону України «Про захист прав споживачів» та п.3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту.

Зазначає, що кредитні кошти були надані в іноземній валюті, однак при укладенні договору та внесенні змін до нього його, як споживача, не було повідомлено про покладення на нього валютних ризиків, не надано інформації про методики, які використовувалися банком для визначення валютного курсу, строків і комісій, пов'язаних з конвертацією валюти платежу у валюту зобов'язання під час погашення заборгованості за кредитом та відсотками, чим порушено його права, як споживача фінансової послуги.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 23.01.2017 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано недійсним пункт 2.10 Кредитного договору № 121/08/26 N від 14.05.2008 року укладеного між АКБ «Форум» та ОСОБА_1

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

В апеляційній скарзі ПАТ "Банк Форум" просить змінити рішення суду першої інстанції і відмовити в задоволенні позову посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, не повне зясування судом обставин, що мають значення для справи.

Вказує, що суд першої інстанції порушив межі позовних вимог бо визнав недійсним п. 2.10 договору.

Зазначає, що вимога про визнання кредитного договору недійсним є вимогою немайнового характеру і до неї не можливо застосувати категорію Розмір позовних вимог, внаслідок чого будь-яке відхилення від заявленої вимоги слід трактувати як зміну предмета позову.

Зазначає, що суд безпідставно застосував норми ч.4 ст. 11 Закону України Про захист прав споживачів , оскільки ст. 11 вказаного закону доповнена частиною четвертою 22.09.2011 року і яка не поширює свою дію на кредитні договори укладені раніше.

ОСОБА_1 в апеляційній скарзі просить змінити рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог про визнання недійсним кредитного договору в цілому та позовні вимоги в цій частині задовольнити повністю, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, не повне зясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими.

Зазначає, що судом не застосовано положення статей 11, 18, 21 Закону України Про захист прав споживачів та п. 3.8 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту.

Судом не досліджено форму і зміст повідомлення споживача про умови кредитування та сукупну вартість кредиту.

Вказує, що договір не містить графіку платежів за кредитом, відомостей щодо реальної вартості кредиту за кожний платіжний період.

В судовому засіданні представник ОСОБА_1 ОСОБА_2, апеляційну скаргу підтримав і навів доводи аналогічні викладеним в скарзу. Апеляційну скаргу банку заперечив.

Представник ПАТ "Банк Форум" ОСОБА_3 апеляційну скаргу підтримав і навів доводи аналогічні викладеним в скарзі. Апеляційну скаргу ОСОБА_1 заперечив.

Вказав, що в суді першої інстанції було подано заяву про застосування строків позовної давності, але вона залишена поза увагою суду першої інстанції. Просив застосувати строки позовної давності, оскільки з моменту укладення договору до моменту подання позову минуло сім років і позивач не міг не знати про обставини на які він посилається у позові.

Заслухавши доповідь головуючого, пояснення, дослідивши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що:

- апеляційна скарга ПАТ "Банк Форум" підлягає до задоволення;

- апеляційна скарга ОСОБА_1 до задоволення не підлягає.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач включив до умов договору платіж, який позивач повинен був вчинити на користь банку за дії, які банк вчинив на власну користь.

З таким висновком суду першої інстанції повністю погодитись не можна.

Судом встановлено, що 14.05.2008 року між АКБ «Форум», правонаступником якого є ПАТ «Банк Форум», та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №121/08/26N відповідно до п.1.1,1.2,1.3 якого Банк надав йому кредит - 255000,00 доларів США на придбання житлового будинку та земельної ділянки в м. Тернопіль, вул. Микулинецька,1б, строком до 13.05.2013 року, з сплатою 11,5 відсотків річних (а.с. 8-10).

Пунктом 2.3 договору передбачено, що позичальник здійснює повернення кредиту частинами щомісячно, починаючи з червня 2009 року в сумі не менше 5313,00 доларів США на відкритий йому позичковий рахунок 2233 в ТФ АКБ «Форум», МФО 338846 із сплатою процентів за користування кредитними коштами згідно договору.

14.05.2008 року між ОСОБА_1 та АКБ «Форум» укладено іпотечний договір і позивач передав в іпотеку житловий будинок у м. Тернополі по вул. Микулинецькій 1б та земельну ділянку площею 0,0300 га, для обслуговування житлового будинку (а.с. 13-14).

14.05.2008 року між АКБ «Форум» та ОСОБА_4 укладено договір поруки №102/26/30, відповідно п.1.1 якого вона зобов'язується відповідати перед Кредитором солідарно із Боржником в повному обсязі за своєчасне виконання зобов'язань за Кредитним договором №121/08/26N від 14 травня 2008 року (а.с. 16).

29 січня 2010 АКБ «Форум» та ОСОБА_1 підписано договір №1 про внесення змін до кредитного договору №121/08/26N від 14.05.2008 року (а.с. 11).

Відповідно до п.1 договору п.1.2,2.1,2.3 кредитного договору викладено в редакції: «Кредитні кошти надаються строком по «13» травня 2019 року. Забезпеченням повернення кредитних коштів, сплати процентів за користування та можливої неустойки (штраф, пеня) є договір іпотеки домоволодіння, житлового будинку, загальною площею 392,1 кв.м. та земельної ділянки площею 0,03га, в м. Тернопіль, вул. Микулинецька, буд.1б, загальною заставною вартістю 1 760 000,00 грн., що укладається ОСОБА_1 та АКБ «Форум» та договір поруки, що з фінансовим поручителем ОСОБА_4 та АКБ «Форум».

31 січня 2010 року було внесено зміни та доповнення до іпотечного договору від 14 травня 2008 року (а.с. 15).

Згідно ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першоютретьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

За положеннями статей 626628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Сторони є вільними в укладенні договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обовязковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

За змістом статей 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів з споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема про встановлення обовязкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору.

Закон України «Про захист прав споживачів» застосовується до спорів, які виникли з кредитних правовідносин, лише в тому разі, якщо підставою позову є порушення порядку надання споживачеві інформації про умови отримання кредиту, типові процентні ставки, валютні знижки тощо, які передують укладенню договору.

У справі, яка переглядається, суд першої інстанції встановив, що спірний договір споживчого кредиту підписаний сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі; позивач на момент укладення договору не заявляв додаткових вимог щодо умов спірного договору та в подальшому виконував його умови; відповідач надав позивачу документи, які передували укладенню кредитного договору, у тому числі й щодо сукупної вартості кредиту, реальної процентної ставки; у додатках до договору споживчого кредиту, які підписані позивачем, міститься повна інформація стосовно умов кредитування.

Однак суд першої інстанції залишив поза увагою заяву представника ПАТ «Банк Форум» про застосування строків позовної давності (а.с. 40).

Не врахував суд першої інстанції і факт того, що в запереченні на позов представник ПАТ «Банк Форум» вказував, що з моменту укладення кредитного договору минуло не тільки сім років, але позивачем протягом цього часу виконувались умови договору, здійснювалися платежі за нарахованими відсотками, що свідчить про те, що кредитні зобов'язання і їх природа були цілком зрозумілі позивачу.

Крім того, представником позивача подано заперечення на заяву про застосування наслідків пропуску строку позовної давності (а.с. 60).

Під час розгляду справи апеляційним судом представник ПАТ «Банк Форум» в судовому засіданні вказав про подання заяви про застосування строку позовної давності, що подавалися докази в підтвердження вказаного і наголошувалося, що така заява судом першої інстанції не вирішена.

Відповідно п. 3 ч. 1 ст. 215 ЦПК України суд зобов'язаний в рішенні вказати мотиви з яких суд вважає встановленою наявність або відсутність фактів, якими обгрунтовувались вимоги або заперечення.

Як вбачається з змісту рішення суду питання застосування строків позовної давності вирішено не було. Не вирішувалося вказане питання і окремим процесуальним документом.

Сам факт ухвалення рішення про часткове задоволення позову, після подання заяви про застосування строків позовної давності, свідчить про те, що суд першої інстанції безпідставно відмовив в задоволенні заяви про застосування строків позовної давності не навівши при цьому у своєму рішенні жодної мотивації такого висновку.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на розгляд його справи судом.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме : забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»; пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»).

Порівняльний аналіз термінів «довідався» та «міг довідатися», що містяться в статті 261 ЦК України, дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обовязку особи знати про стан своїх майнових прав, а тому доведення факту, через який позивач не знав про порушення свого цивільного права і саме з цієї причини не звернувся за його захистом до суду, недостатньо.

Позивач повинен також довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого цивільного права, що також випливає із загального правила, встановленого статтею 60 ЦПК України, про обовязковість доведення стороною спору тих обставин, на котрі вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідач, навпаки, мусить довести, що інформацію про порушення можна було отримати раніше.

Колегія суддів вивчивши матеріали справи вважає, що позивач ОСОБА_1 не міг не знати, як він вказує - про порушення свого права з наступних підстав:

14.05.2008 року між АКБ «Форум», правонаступником якого є ПАТ «Банк Форум» та ОСОБА_1 укладено спірний кредитний договір;

перед підписанням договору ОСОБА_1 мав можливість ознайомитися з текстом та умовами договору;

ОСОБА_1 власноручно підписав договір на всіх його аркушах (а.с. 8-10;

в п. 7.2 договору сторони зафіксували, що ними узгоджено всі істотні умови договору і договір відображає повне розуміння сторонами предмету та інших питань, зазначених в договорі;

в п. 7.2 договору вказано, що умови кредитування відповідно до п. 2 ст. 11 Закону України Про захист прав споживачів позичальником отримано до укладення договору;

на а.с. 108-109 знаходяться умови кредитування, які містять всі розрахунки по договору, з зазначенням всіх витрат, в тому числі і загальну вартість кредиту;

умови підписані ОСОБА_1 на кожному аркуші. Вказані умови містять і відмітку про те, що ОСОБА_1 отримав умови кредитування;

на клопотання представника ОСОБА_1 (а.с. 47) про витребування в банку нормативних документів, якими регулювалася переддоговірна робота за договором споживчого кредитування, такі докази банком були надані: - банком надано положення про кредитування фізичних осіб АКБ Форум, затверджене рішення правління АКБ Форум від 17.04.2007 року;

вказане положення свідчить, що до моменту укладення кредитного договору ОСОБА_1 була надана вся інформація щодо умов кредитування і вказане не спростовано ні ОСОБА_1 ні його представником;

29.01.2010 АКБ «Форум» та ОСОБА_1 підписано договір №1 про внесення змін до кредитного договору №121/08/26N від 14.05.2008 року (а.с. 11) ;

31.01.2010 року було внесено зміни та доповнення до іпотечного договору від 14 травня 2008 року (а.с. 15);

підписання вищевказаних змін до вже укладених договорів не тільки свідчить про те, що ОСОБА_1 погоджувався з вже існуючими умовами договорів і не відмовився від отриманого кредиту, але і те, що він не міг не бути обізнаним, щодо умов укладених договорів і порушення свого права у разі наявності такого.

Колегією суддів критично оцінюються заперечення на заяву про застосування наслідків пропуску позовної давності (а.с. 60) з наступних підстав:

у вказаному запереченні не зазначено ні конкретної дати коли ОСОБА_1 дізнався про порушення свого права, ні обставин за яких він виявив, що його право порушено;

заява вмотивована тільки тим, що розпочато ліквідацію банку в 2014 році і пред'явлено банком до ОСОБА_1 позов про стягнення кредитної заборгованості, і що банком на позивача покладено валютні ризики, однак жодна мотивація на спростування доводів банку, що ОСОБА_1 не міг не знати про умови кредитування до укладення кредитного договору не наведена;

вказана заява не містить і спростування того, що ОСОБА_1 в 2010 році укладаючи договори про внесення змін до кредитного і іпотечного договорів був обізнаний про умови даних договорів.

Позов про визнання кредитного договору недійсним був поданий ОСОБА_1 після того, як банк звернувся з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором, що вказано представником ОСОБА_1 в запереченні на заяву про застосування наслідків пропуску позовної давності (а.с. 60).

Як вказано в п. 58 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Серявін та інші проти України" (Заява N 4909/04) від 10.02.2010 року Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції ( 995_004 ) зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов'язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі "Суомінен проти Фінляндії" (Suominen v. Finland), N 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії" (Hirvisaari v. Finland), N 49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).

Враховуючи те, що судом апеляційної інстанції встановлена беззаперечна підстава для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового про відмову в задоволенні позову, оскільки пропущено строки позовної давності, про що в суді першої інстанції було подано відповідну заяву (а.с 40) то колегія суддів вважає, що обгрунтованих підстав для детальної відповіді на кожен аргумент апеляційної скарги ОСОБА_1 не має, що відповідає і практиці Європейського суду з прав людини.

Вказана позиція колегії суддів апеляційного суду відповідає і правовим позиціям Верховного Суду України вказаним в постановах від 22 лютого 2017 року у справі за № 6-17цс17, від 16 листопада 2016 року у справі за № 6-2469цс16 .

Відповідно до ч.1 ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є: неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Колегія суддів приходить до переконання про скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового про відмову в задоволенні позову у зв'язку з пропуском позивачем строку позовної даваності.

Враховуючи вимоги ст. 88 ЦПК колегія суддів вважає за необхідне покласти судові витрати на сторони в межах понесених ними судових витрат.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307-309, 315-317 ЦПК України, колегія суддів,-

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Банк Форум" задовольнити.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 23 січня 2017 року скасувати і ухвалити нове, яким в задоволенні позову ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства "Банк Форум" про визнання недійсним кредитного договору відмовити у зв'язку з пропуском позивачем строку позовної давності.

Судові витрати покласти на сторони в межах понесених ними витрат.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий

Судді