АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________
Справа № 2-170/11
Провадження № 22-ц/792/716/17
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 травня 2017 року м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Апеляційного суду Хмельницької області

в складі головуючого судді Корніюк А.П.,

суддів Гринчука Р.С., Пєнти І.В.,

секретар Філіпчук О.С.

за участю апелянта ОСОБА_1, представника ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» ОСОБА_2

розглянула у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 подану в інтересах ОСОБА_3 на рішення Дунаєвецького районного суду від 20 лютого 2017 року у справі за позовом ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА ОСОБА_4 «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_3, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Заслухавши доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів

в с т а н о в и л а :

В березні 2011 року ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернулося до суду з позовом до відповідачів і в обґрунтування вимог зазначало, що 31.08.2007 року між Банком та ОСОБА_3 був укладений кредитний договір №НМХ4АК13120825, відповідно до якого останній отримав кредит у розмірі 103314,16 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку на умовах сплати 1,34% на місяць за користування кредитними коштами на суму залишку заборгованості за кредитом строком до 31.08.2012 року.

В забезпечення виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором 31.08.2007 року між Банком та ОСОБА_5 був укладений договір поруки №НМХ4АК13120825/1, відповідно до умов якого боржник та поручитель несуть відповідальність як солідарні боржники.

Позивач, посилаючись на те, що позичальник взяті на себе зобовязання належним чином не виконував, у звязку з чим станом на 16.11.2010 року виникла заборгованість в сумі 60 443 грн. 51 коп., просив стягнути в солідарному порядку із боржника та поручителя зазначену заборгованість та судові витрати.

Заочним рішенням Дунаєвецького районного суду від 19 квітня 2011 року позов ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" задоволено. Стягнуто солідарно з ОСОБА_3, ОСОБА_5 на користь ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК заборгованість по кредиту в розмірі 60 443 грн. 51 коп. та судові витрати.

Ухвалою Дунаєвецького районного суду від 11 листопада 2014 року заочне рішення Дунаєвецького районного суду Хмельницької області від 19 квітня 2011 року скасовано та справу призначено до розгляду в загальному порядку.

Під час розгляду справи ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» неодноразово уточнювало та збільшувало свої позовні вимоги в останній редакції яких, посилаючись на ч.2 ст. 1054, ч. 2 ст. 1050 ЦК України просило стягнути з ОСОБА_3 та ОСОБА_5 в солідарному порядку заборгованість за кредитним договором №НМХ4АК13120825 від 31.08.2007 року станом на 23.11.2016 року в розмірі 102592,74 грн., що складається із заборгованості за кредитом в сумі 16545,44 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом в сумі 35353,20 грн. та пені за несвоєчасність виконання зобовязань за договором в сумі 50694,10 грн.

Рішенням Дунаєвецького районного суду від 20 лютого 2017 року позов ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» задоволено частково. Стягнуто солідарно з ОСОБА_3 (іден. номер НОМЕР_1), ОСОБА_5 (іден. номер НОМЕР_2) на користь ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» м. Дніпро (, МФО №305299 на рах. №3111) заборгованість за кредитним договором №НМХ4АК13120825 від 31 серпня 2007 року в розмірі 61898 (шістдесят одну тисячу вісімсот девяносто вісім) грн. 64 коп., що складається із: заборгованості за кредитом в сумі 16545,44 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом в сумі 35353,20 грн., 10000 грн. пені за несвоєчасність виконання зобовязань за договором. В решті позовних вимог відмовлено. Вирішено питання про судові витрати.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, діючи в інтересах ОСОБА_3, вважає рішення суду в частині задоволення позовних вимог позивача незаконним та необґрунтованим, просить його скасувати. Зазначається про недоведеність обставин, які суд вважав встановленими, невідповідність висновків суду дійсним обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права. Апелянт вказує, що позивач під час розгляду справи не надав доказів щодо права ОСОБА_6 на укладення від імені банку кредитних договорів, а судом безпідставно відмовлено у задоволенні клопотання про витребування доказів, які б підтвердили повноваження працівника банку на укладення кредитних договорів та у допиті свідків ОСОБА_6 і ОСОБА_7. Апелянт посилається на те, що кредитний договір від 31.08.2007 року є неукладений, оскільки від імені Банку підписаний особою, яка не має на це відповідних повноважень, а тому цей договір не може бути доказом заборгованості відповідача. Також, надані позивачем розрахунки заборгованості апелянт вважає недостовірними, зробленими із порушенням умов договору та такими, що не повинні враховуватись судом, крім того розрахунки не відображають сум сплачених відповідачем. Апелянт звертає увагу суду на те, що банком незаконно нараховано прострочену заборгованість та збільшено в односторонньому порядку розмір тіла кредиту, відсотків та пені і судом не надано жодної оцінки цим обставинам.

Також, апелянт вказує, що задовольняючи позов, суд не врахував, що у спірному кредитному договорі відсутні волевиявлення сторін договору, оскільки відсутні підписи уповноваженої особи та відповідача і не враховано висновок судової почеркознавчої експертизи, якою встановлено, що підпис від імені ОСОБА_3 у графі 8.2 «позичальник» у рядку «підпис» виконано іншою особою з наслідуванням його підпису. З огляду на вищенаведене апелянт вважає, що рішення суду ґрунтується на припущеннях та підлягає скасуванню.

Апелянт апеляційну скаргу підтримав в повному обсязі та просить її задовольнити.

Представник позивача апеляційну скаргу не визнав і просить її відхилити, залишивши рішення суду першої інстанції без змін.

ОСОБА_3 та ОСОБА_5 в судове засідання не зявились, будучи належним чином повідомленими про розгляд справи, про що свідчать рекомендовані повідомлення.

Встановлено, що апелянтом оскаржується рішення в частині задоволених позовних вимог. В решті рішення сторонами не оскаржується.

Апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Відповідно до п. 1, ч. 1 та ч. 2 ст. 307 і ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення з одних лише формальних міркувань.

Згідно ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що 31.08. 2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір №HMX4АК13120825, згідно якого ОСОБА_4 зобовязався надати позичальнику кредитні кошти на строк з 31.08.2007 року по 30.08.2012 року включно, у вигляді непоновлювальної лінії у розмірі 103314,16 грн., зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 1,34 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, щомісячної винагороди у розмірі 0,14% від суми виданого кредиту на придбання автомобіля.

На виконання кредитного договору між ТОВ «СК «Кредо» та ОСОБА_3 31.08.2007 року були укладені договір особистого страхування №HMX4LА13120825 від 31.08.2007 року та договір страхування наземного транспорту №HMX4АК13120825 від 31.08.2007 року.

Також, для забезпечення виконання зобов'язань по кредитному договору №HMX4АК13120825 від 31.08.2007 року між Банком та ОСОБА_5 було укладено договір поруки №НМХ4АК13120825/1, відповідно до якого поручитель взяла на себе зобовязання відповідати перед позивачем за виконання зобов'язань за кредитним договором в тому ж розмірі, що і ОСОБА_3, включаючи сплату кредиту, відсотків за користування кредитом, комісій, винагород, штрафів, пені та інших платежів, відшкодування збитків.

Відповідно до платіжного доручення №3 від 03 вересня 2007 року платник ОСОБА_3 здійснив платіж в розмірі 75204 грн. одержувачу ЗАТ «ЗАЗ» на придбання автомобіля CHERY-В11 SOR7200.

Згідно меморіальних ордерів від 31.08.2007 року № 7083В00ЕУ ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» перераховано за платника ОСОБА_3 34.00 грн. за реєстрацію рухомого майна в ДП «Інформаційний центр МЮУ», страхову премію СК «Кредо» в сумі 376,02 грн., винагороду за надання фінансового інструменту згідно договору в сумі 752,04 грн., страхову премію СК «Кредо» згідно договору в розмірі 4178 грн.

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції вірно виходив з того, що спірний кредитний договір є укладеним, адже при його підписанні сторони в належній формі досягли згоди щодо усіх істотних умов договору і ОСОБА_3 взяті на себе зобовязання виконував не належним чином, в зв'язку з чим станом на 23.11.2016 року заборгованість останнього по кредитному договору від 31.08.2007 року перед Банком становить 102592,74 грн., що складається із заборгованості за кредитом в сумі 16545,44 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом в сумі 35353,20 грн., 50694,10 грн. пені за несвоєчасність виконання грошового зобовязання.

Враховуючи вищевикладене, суд прийшов до вірного висновку щодо стягнення в соліданорму порядку із відповідачів кредитної заборгованості в сумі 16545,44 грн. заборгованості за кредитом та в сумі 35353,20 грн. заборгованості по процентам за користування кредитом. Разом з тим, враховуючи положення ч. 3 ст. 551 ЦК України, правову позицію, що викладена у Постанові Верховного Суду України від 03.09.2014 року у справі № 6-100цс14 та висновки Конституційного суду України, що викладені у справі № 1-12/2013 суд першої інстанції прийшов до висновку про наявність підстав для зменшення розміру пені, що нарахована банком та стягнув із відповідачів в солідарному порядку на користь позивача 10000 грн. пені несвоєчасність виконання зобовязань за договором.

Так як рішення суду в частині стягнення пені сторонами не оскаржується, тому в апеляційному порядку не переглядається.

Разом з тим, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про стягнення з відповідачів кредитної заборгованості, оскільки суд обґрунтовано посилався на відповідні норми матеріального та процесуального права.

В силу ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

За правилами ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Відповідно до ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання свого обовязку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобовязання боржником.

Як слідує із положень ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Згідно зі ст. ст. 627, 629 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди .

Статтею 208 ЦК України передбачено обов'язковість письмової форми правочину, який укладається між фізичною та юридичною особою.

Правочин вважається таким, що вчинений в письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами), що передбачено ч. 2 ст. 207 ЦК України.

Крім цього, згідно роз'яснень Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, зазначених у п.14 постанови №5 від 30 березня 2012 року "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин", суди повинні розмежовувати кредитний договір, який є недійсним у силу закону (нікчемний) або може бути визнаний таким у судовому порядку (оспорюваний) з підстав, встановлених частиною першою статті 215 ЦК, та кредитний договір, який є неукладеним (не відбувся), що не може бути визнаний недійсним, зокрема, у випадку, коли сторони в належній формі не досягли згоди щодо хоча б з однієї його істотної умови або зміст яких неможливо встановити виходячи з норм чинного законодавства (статті 536, 638, 1056-1 ЦК).

Відповідно до вимог ст. ст. 10, 60 ЦПК кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Висновки суду узгоджуються з матеріалами справи.

Доводи апеляційної скарги про те, що позовна заява та заява ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» про забезпечення позову подані до суду з порушенням вимог ст. 119 ЦПК України є безпідставними, адже позовна заява містить найменування позивача, його адресу, підписана представником ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», що був наділений відповідними повноваженнями згідно довіреності №3032 від 25.08.2009 року. (т.1 а.с.22). Проставлення на позовній заяві кутового штампу старого зразку Дунаєвецького відділення Хмельницької філії ЗАТ КБ «ПриватБанк» не є підставою для висновку щодо невідповідності позову вимогам ст. 119 ЦПК України, оскільки зазначена стаття не вимагає посвідчення печаткою підпису представника позивача - юридичної особи. А на заяву про забезпечення позову не поширюються вимоги ст.119 ЦПК України.

Посилання апелянта на те, що кредитний договір №HMX4АК13120825 від 31.08.2007 року підписаний від імені ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» не повноважною особою і суд першої інстанції не надав оцінки тим обставинам, що представником позивача не надано доказів на підтвердження повноважень ОСОБА_6 на укладення кредитного договору і, що підпис на договорі належить саме ОСОБА_6 є безпідставними. Так, судом першої інстанції вірно встановлено, що ОСОБА_6 згідно наказу № Є.НМ-ПП-2006-938 від 19.09.2006 року був переміщений в межах банку на посаду керівника бізнес «Авто в кредит» ГРУ, РУ, СФ в регіональний підрозділ Хмельницького філіалу Департамент споживчого кредитування (т.2 а.с.43) і на час укладення кредитного договору 31.08.2007 року з позичальником ОСОБА_3 мав відповідні повноваження згідно довіреності №29018670 від 05.10.2006 року.

Оцінюючи доводи апеляційної скарги в тій частині, що кредитний договір №HMX4АК13120825 від 31.08.2007 року є неукладеним, оскільки він не підписаний ОСОБА_3, колегія суддів вважає їх недоведеними. Адже як вбачається із висновку експертів за результатами проведення судово-почеркознавчої експертизи №11630/11631/15-32 від 01.09.2015 року (т.1 а.с. 192-196) підписи від імені ОСОБА_3 у правому нижньому куті на лицевій та зворотній сторонах першого аркуша, на лицевій стороні другого аркуша, у графі «Один з оригіналів даного Договору отримано мною особисто у рядку «підпис» та рукописний запис прізвища «ОСОБА_3О.» на лицевій стороні третього аркуша у кредитному договорі HMX4АК13120825 від 31.08.2007 року виконані ОСОБА_3 А підпис від імені ОСОБА_3 у графі «8.2 Позичальник» у рядку Підпис на лицевій стороні третього аркушу у кредитному договорі HMX4АК13120825 від 31.08.2007 року виконано не ОСОБА_3, а іншою особою з наслідуванням його підпису.

Доводи апеляційної скарги в тій частині, що судом першої інстанції безпідставно відмовлено у задоволенні клопотань представника відповідачів про витребування доказів, які б підтвердили повноваження працівника банку на укладення кредитних договорів та у допиті свідків ОСОБА_6 і ОСОБА_7 є такими, що не заслуговують на увагу, оскільки зазначені клопотання були розглянуті судом першої інстанції з дотриманням вимог ст. 168 ЦПК України і ці доводи апеляції зводяться до незгоди з вирішення судом зазначених клопотань.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції в тій частині, що при підписанні спірного кредитного договору сторони в належній формі досягли згоди щодо усіх істотних умов договору, договір підписаний на кожній сторінці позичальником, а не проставлення ОСОБА_3 свого підпису в графі «8.2 Позичальник» не є підставою для визнання кредитного договору № HMX4АК13120825 від 31.08.2007 року неукладеним. Адже згідно висновку Верховного Суду України, що викладений в постанові від 11.07.2011 року по справі 6-63цс12 кредитний договір є укладеним з моменту досягнення його сторонами у письмовій формі згоди з усіх істотних умов договору.

Посилання апелянта на те, що розрахунки позивача відносно заборгованості ОСОБА_3 є недостовірними, колегія суддів вважає їх недоведеними.

Згідно абзаців 2 та 3 пункту 2.2.7 кредитного договору № HMX4АК13120825 від 31.08.2007 року у випадку не подання Позичальником Банку підтверджуючого документа про сплату чергових страхових платежів погодженим із Банком Договорам страхування, ОСОБА_4 сплачує страхові платежі за рахунок кредиту відповідно до п.2.1.3 даного Договору. Позичальник зобовязується погасити суму кредиту, направлену на оплату чергового платежу і сплатити відсотки за його користування не пізніше 30 днів з дня перерахування Банком страхового платежу. У разі непогашення цієї частини кредиту в зазначений термін, вона вважається простроченою і Позичальник зобовязаний сплатити відсотки за її користування, відповідно до п.п. 3.2., 3.8. даного Договору.

Як вбачається із матеріалів справи (т. 2 а.с. 40, 70-71, 124-125) тіло кредиту за договором № HMX4АК13120825 від 31.08.2007 року збільшувалось за рахунок сплати Банком страхових платежів у відповідності до п.п. 2.1.3, 2.2.7, 7.1 зазначеного кредитного договору і оскільки ОСОБА_3 не вчасно погашував кредит в частині сплачених страхових платежів, тому Банком правомірно зараховувалися ці суми, як прострочена заборгованість, на яку відповідно до умов договору, нараховувалися відсотки. А тому доводи апелянта в тій частині, що позивачем не доведено законність нарахування простроченої заборгованості та одностороннього збільшення нарахування відсотків є недоведеними.

Також апелянтом в порушення вимог ст. 60 ЦПК України не надано належних та допустимих доказів тих обставин, що позивачем збільшено тіло кредиту, що Банком незаконно утримано із відповідача 08.04.2009 року штраф за претензійно позовну роботу та неврахування при здійсненні проводок 08.04.2009 року, 16.11.2009 року, 14.12.2009 року, 09.09.2010 року певних сум сплачених коштів і ці доводи спростовуються розрахунком заборгованості ОСОБА_3 за договором № HMX4АК13120825 від 31.08.2007 року станом на 23.11.2016 року (т.2 а.с.105-107) та випискою по рахунку ОСОБА_3 (т.2 а.с. 110-115).

Посилання апелянта на те, що Банком незаконно в односторонньому порядку збільшено відсоткову ставку є таким, що не заслуговує на увагу, адже згідно п. 7.1 кредитного договору № HMX4АК13120825 від 31.08.2007 року ОСОБА_4 зобовязався надати Позичальникові кредитні кошти на строк з 31.08.2007 року по 30.08.2012 рік включно у розмірі 103314,16грн. … зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 1,34% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом…

Відповідно до п.7.4 цього ж договору згідно ст. 212 ЦК України, при порушенні позичальником зобовязань по погашенню кредиту, передбачених п.1.1, 2.2.4, 2.3. цього Договору Позичальник сплачує Банку відсотки за користування кредитом у розмірі 2,50% на місяць, розраховані на суму непогашеної в строк заборгованості за кредитом.

Як вбачається із розрахунку заборгованості ОСОБА_3 за договором № HMX4АК13120825 від 31.08.2007 року станом на 23.11.2016 року (т.2 а.с.105-107) ОСОБА_4, розраховуючи заборгованість ОСОБА_3, у відповідності до вимог п.7.1 та п.7.4 кредитного договору застосовував поточну процентну ставку в розмірі 16,80 % річних (1.34% на місяць) та прострочену процентну ставку в розмірі 30 % річних (2,50% на місяць).

Оцінюючи доводи апеляційної скарги в тій частині, що Банком не було враховано 2828,14грн., 4500грн. та 4000грн., що сплачені ОСОБА_3 відповідно 05.02.2010 року, 08.04.2009 року та 12.01.2009 року, колегія суддів вважає їх такими, що не заслуговують на увагу, адже ОСОБА_3 12.01.2009 року суму 4000 грн. було сплачено на розрахунковий рахунок СК «Кредо» (т.2 а.с.126) і ця сума в подальшому 24.02.2009 року була зарахована на рахунок позичальника ОСОБА_3 по кредитному договору № HMX4АК13120825 від 31.08.2007 року. Також, сплачені ОСОБА_3 кошти в сумі 4500грн. та в сумі 2828,14грн. були зараховані Банком відповідно 08.04.2009 року, що підтверджується розрахунком заборгованості станом на 23.11.2016 року (т. 2 а.с. 105-107) та 05.02.2010 року, що підтверджується випискою по рахунку ОСОБА_3 (т.2 а.с. 110-115).

Порушень процесуального закону, які б були підставою для скасування рішення, судом першої інстанції не допущено.

Підстав в межах доводів апеляційної скарги для скасування рішення суду першої інстанції не вбачається.

Керуючись ст. ст. 303, 308, 313-315, 317, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 подану в інтересах ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Дунаєвецького районного суду Хмельницької області від 20 лютого 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий (підпис) А.П. Корніюк

Судді (підпис) Р.С. Гринчук

(підпис) ОСОБА_8

З оригіналом згідно: суддя апеляційного суду А.П. Корніюк

Головуючий у першій інстанції ОСОБА_9 Справа № 22ц/792/716/17

Доповідач Корніюк А.П. Категорія №19,27