УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 травня 2017 року суддя Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя Шалагінова А.В., ознайомившись з матеріалами скарги ОСОБА_1 на дії державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області ОСОБА_2,

ВСТАНОВИВ:

28 вересня 2015 р. до суду надійшла скарга ОСОБА_1 на дії державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області ОСОБА_2, яка за наслідками автоматизованого розподілу справи між суддями була передана в провадження судді Шалагінової А.В.

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 7 жовтня 2015 р. скарга ОСОБА_3 була частково задоволена у частині визнання протиправними дій державного виконавця.

Ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 17 грудня 2015 р. ухвала суду першої інстанції залишена без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22 лютого 2017 р. скасовано ухвалу Апеляційного суду Запорізької області від 17 грудня 2015 р., а справа направлена на новий апеляційний розгляд.

Ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 11 травня 2017 р. скасовано ухвалу Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 7 жовтня 2015 р., а справа направлена до того ж суду першої інстанції на повторний розгляд процесуального питання.

Мотивами скасування ухвали апеляційний суд зазначив розгляд скарги за відсутності державного виконавця, а також неправильне вирішення скарги, оскільки визнаючи лише дії державного виконавця неправомірними, суд не зазначив, чи є це належним захистом прав заявника, чи поновлюються таким чином його права, і чи взагалі вони порушені і підлягають захисту у такий спосіб.

Відповідно до частини першої статті 21 Цивільного процесуального кодексу України, суддя, який брав участь у вирішенні справи судом першої інстанції, не може брати участі у новому розгляді цієї самої справи судом першої інстанції після скасування попереднього рішення.

Відповідно до частини першої статті 23 Цивільного процесуального кодексу України, за наявності підстав, зазначених у статтях 20, 21, 22 цього Кодексу суддя зобовязаний заявити самовідвід.

За змістом частини першої статті 208 цього Кодексу, судові рішення викладаються, у тому числі, у формі ухвали.

При цьому, вимогами ст. 387 ЦПК України, яка регламентує судові рішення за скаргою (у т.ч. на дії державного виконавця), передбачено, що за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу.

Таким чином, у проваджені з розгляду скарг на дії державного виконавця, судове рішення, яким вирішується скарга по суті, викладається у формі ухвали.

Оскільки ухвала Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 7 жовтня 2015 р., постановлена під головуванням судді Шалагінової А.В., якою було вирішено скаргу ОСОБА_1 на дії державного виконавця по суті, скасована судом апеляційної інстанції, у тому числі, з мотивів неправильного вирішення скарги, тому доходжу висновку про неможливість участі цього ж судді у новому розгляді даної скарги.

Підсумовуючи вищевикладене, вважаю за необхідне заявити самовідвід у даній цивільній справі.

Керуючись ст.ст. 21, 23, 210 ЦПК України, суддя

УХВАЛИВ:

Заявити самовідвід від участі у розгляді цивільної справи за скаргою ОСОБА_1 на дії державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області ОСОБА_2

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя А.В. Шалагінова