Справа № 199/3198/14-ц
РІШЕННЯ

Іменем України

24.02.2017 року Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська

у складі: головуючого судді Якименко Л.Г.

при секретарі Борулько М.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Дніпропетровська цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Державне акціонерне товариство «Чорноморнафтогаз» про визнання дій незаконними, скасування наказів, поновлення попередніх умов праці, стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Державне акціонерне товариство «Чорноморнафтогаз», та з урахуванням уточнених позовних вимог просив визнати його звільнення незаконним, поновити на роботі, стягнути заробітну плату за час вимушеного прогулу та відшкодувати моральну шкоду.

Свої позовні вимоги обґрунтовував тим, що 05 червня 2013 року він був прийнятий на посаду заступника начальника управління справами апарату управління публічного акціонерного товариства «Державне акціонерне товариство «Чорноморнафтогаз», з 01 липня 2013 року був переведений на посаду начальника управління справами апарату управління відповідача. 04 листопада 2013 року позивач був переведений на посаду начальника управління організаційно-аналітичного забезпечення апарату управління ПАТ «ДАТ «Чорноморнафтогаз».

Починаючи з 03 березня 2014 року, після зміни виконавчої влади у АР Крим, фактично почались спроби захоплення ПАТ «Державного акціонерного товариства «Чорноморнафтогаз». Так, 04 березня 2014 року до головного офісу компанії за адресою: м.Сімферополь, пр.Кірова/пров.Совнаркомівський, 52/1 зайшли озброєні люди на чолі з незаконно назначеним владою ОСОБА_2 новим ОСОБА_3 ОСОБА_4 та намагались втрутитись у керівництво підприємством. Призначення на посаду ОСОБА_3 ОСОБА_4 ОСОБА_5, як і його заступника ОСОБА_6, були незаконні, оскільки відповідно до п.п. 27 п.9.3.4. Статуту ПАТ «Державного акціонерного товариства «Чорноморнафтогаз» це питання відноситься виключно до компетенції Загальних зборів, як вищого органу управління товариства. В той же час, у позовній заяві позивач зазначає, що ОСОБА_5 відразу буди надані вказівки під загрозою негайного звільнення, про припинення будь-якого зв'язку з київським офісом компанії та діючим ОСОБА_3 ОСОБА_4 ОСОБА_3. 17.03.2014 року після проведення референдуму в ОСОБА_2, владою ОСОБА_2 було проголошено про націоналізацію «Чорноморнафтогазу».

Таким чином, 19 березня 2014 року у зв'язку із політично-територіальними змінами, що мали місце в Автономній республіці ОСОБА_2 у березні 2014 року, новим головою ОСОБА_4 ОСОБА_5, який був представлений віце-прем'єром ОСОБА_2 Теміргалієвим, позивачу ОСОБА_1 було запропоновано звільнитись за згодою сторін, у зв'язку з чим 20 березня 2014 року він написав на імя ОСОБА_5 таку заяву, а 21 березня 2014 року його було звільнено з посади за п.1 ст. 36 КЗпП України та видано трудову книжку.

Під час звільнення йому була нарахована, але не виплачена заробітна плата в розмірі 19655 гривень 37 коп. Наказ про звільнення був підписаний заступником ОСОБА_3 ОСОБА_4 з геології, буріння та розробки родовищ відповідача ОСОБА_7, який не мав на те відповідних повноважень, а тому позивач, з урахування уточнених позовних вимог, просив суд:

- визнати незаконним дії заступника ОСОБА_3 ОСОБА_4 з геології, буріння та розробки родовищ Публічного акціонерного товариства «Державне акціонерне товариство «Чорноморнафтогаз» ОСОБА_7 щодо видання наказу №17-к від 20 березня 2014 року та недійсним наказ Публічного акціонерного товариства «Державне акціонерне товариство «Чорноморнафтогаз» від 20 березня 2014 року №17-к;

- зобовязати ПАТ «Державне акціонерне товариство «Чорноморнафтогаз» скасувати наказ від 20 березня 2014р. №17-к, скасувати запис №48 в трудовій книжці позивача та негайно поновити його на посаді начальника управління організаційно-аналітичного забезпечення апарату управління ПАТ «Державного акціонерного товариства «Чорноморнафтогаз»;

- стягнути з відповідача на користь позивача невиплачену заробітну плату за березень 2014 року в розмірі 19655 гривень 37 копійок, середній заробіток за час вимушеного прогулу з 22.03.2014 року по день винесення рішення суду та моральну шкоду в розмірі 50 000,00 гривень.

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 3О жовтня 2014 року позов задоволено частково: скасовано наказ № 17-к від 20 березня 2014 року про звільнення ОСОБА_1 з посади за ч.1 ст.36 КЗпП України; поновлено ОСОБА_1 на посаді начальника управління організаційно-аналітичного забезпечення апарату управління ПАТ «Державне акціонерне товариство «Чорноморнафтогаз»; стягнуто з відповідача на користь ОСОБА_1 невиплачену заробітну плату у розмірі 19 655 гривень 37 копійок, середній заробіток за час вимушеного прогулу - 165 069 гривень 62 копійки та 2 000 гривень моральної шкоди (т.1, а.с.133-136).

Додатковим рішенням АНД районного суду м.Дніпропетровська від 21 січня 2015 року наказ №17-к від 20 березня 2014 року про звільнення позивача з роботи визнаний недійсним (т.1, а.с.182).

Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 25 лютого 2015 року рішення суду першої інстанції залишено без змін (т.1, а.с. 225-228).

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 3О жовтня 2014 року, додаткове рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 21 січня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 25 лютого 2015 року скасовано та справу направлено до суду першої інстанції на новий судовий розгляд.

У судовому засіданні позивач свої позовні вимоги підтримав у повному обсязі, надав пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві.

Представник відповідача ОСОБА_8 проти позову заперечував та зазначив, що на виконання рішення АНД районного суду від 3О жовтня 2014 року позивачу було перераховано 27 000,00 гривень та заробітна плата за березень 2014 року виплачена повністю. В трудову книжку ОСОБА_1 також внесені відповідні зміни, у зв'язку з чим спір між сторонами на теперішній час з цього приводу відсутній. В іншій частині позову просив відмовити, оскільки відповідальними особами ПАТ «Державне акціонерне товариство «Чорноморнафтогаз» не видавався наказ про звільнення позивача із займаної посади.

Так, ОСОБА_1 у позовній заяві зазначив, що 19 березня 2014 року у зв'язку із політично-територіальними змінами, що мали місце в Автономній республіці ОСОБА_2 у березні 2014 року, новим головою ОСОБА_4 ОСОБА_5, йому було запропоновано звільнитись за згодою сторін, у зв'язку з чим 20 березня 2014 року він написав на імя ОСОБА_5 таку заяву, а 21 березня 2014 року його було звільнено з посади за п.1 ст. 36 КЗпП України та видано трудову книжку. В той же час, зміст позову містить вимоги про визнання незаконними дії заступника ОСОБА_3 ОСОБА_4 з геології, буріння та розробки родовищ Публічного акціонерного товариства «Державне акціонерне товариство «Чорноморнафтогаз» ОСОБА_7 щодо видання наказу №17-к від 20 березня 2014 року про звільнення позивача з посади та недійсним наказ ПАТ «Державне акціонерне товариство «Чорноморнафтогаз» від 20 березня 2014 року №17-к та зобовязання ПАТ «Державне акціонерне товариство «Чорноморнафтогаз» скасувати вищевказаний наказ.

Представник відповідача також вказав на те, що станом на 20-21 березня 2014 року діючим ОСОБА_3 ОСОБА_4 ПАТ «Державне акціонерне товариство «Чорноморнафтогаз» ОСОБА_3 не надавалось жодних повноважень ОСОБА_7 на звільнення працівників з посад та видання наказів про їх звільнення, оскільки сам позивач зазначає, що 19 березня 2014 року було призначене нове керівництво «Чорноморнафтогазу» та надані вказівки під загрозою негайного звільнення, про припинення будь-якого зв'язку з київським офісом компанії та діючим ОСОБА_3 ОСОБА_4 ОСОБА_3, так як 17.03.2014 року, після проведення референдуму в ОСОБА_2, владою ОСОБА_2 було проголошено про націоналізацію «Чорноморнафтогазу».

Вислухавши пояснення позивача, представника відповідача та свідків, дослідивши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги таким, що не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 05 червня 2013 року ОСОБА_1 був прийнятий на посаду заступника начальника управління справами апарату управління публічного акціонерного товариства «Державне акціонерне товариство «Чорноморнафтогаз», з 01 липня 2013 року був переведений на посаду начальника управління справами апарату управління відповідача. 04 листопада 2013 року позивач був переведений на посаду начальника управління організаційно-аналітичного забезпечення апарату управління ПАТ «ДАТ «Чорноморнафтогаз».

Згідно із наказом ПАТ «ДАТ «Чорноморнафтогаз» №17-к від 20 березня 2014 року, за підписом заступника ОСОБА_3 ОСОБА_4 по геології, бурінню і розробці родовищ ОСОБА_7, позивач ОСОБА_1 20 березня 2014 року звільнений з посади начальника управління організаційно-аналітичного забезпечення апарату управління ПАТ «ДАТ «Чорноморнафтогаз» за угодою сторін на підставі п.1 ч.1 ст.36 КЗпП України. Із даним наказом позивача ознайомлено 20 березня 2014 року та в цей же день йому було видано трудову книжку.

Із трудової книжки серії БТ-І №5960186 виданої на ім'я ОСОБА_1 (т.1, а.с.6-7) вбачається, що до неї внесено запис за №48 від 20 березня 2014 року про його звільнення за угодою сторін на підставі п.1 ч.1 ст.36 КЗпП України за наказом № 17-к від 20.03.2014 року, який затверджено печаткою відділу кадрової політики ПАТ «ДАТ «Чорноморнафтогаз».

Згідно з п. 9.5.12 Статуту Публічного акціонерного товариства «Державне акціонерне товариство «Чорноморнафтогаз», у разі відсутності ОСОБА_3 ОСОБА_4 виконання його обов'язків може покладатися наказом ОСОБА_3 ОСОБА_4 на заступника ОСОБА_3 ОСОБА_4 або на члена правління.

Ч.1 ст.235 КЗпП України встановлює, що у разі звільнення, без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір (в даному випадку - судом ).

У позовній заяві ОСОБА_1 вказує на те, що «починаючи з 03 березня 2014 року, після зміни виконавчої влади у АР Крим, фактично почались спроби захоплення ПАТ «Державного акціонерного товариства «Чорноморнафтогаз». 04 березня 2014 року до головного офісу компанії за адресою: м.Сімферополь, пр.Кірова/пров.Совнаркомівський, 52/1 зайшли озброєні люди на чолі з незаконно назначеним владою ОСОБА_2 новим ОСОБА_3 ОСОБА_4ОСОБА_6 та намагались втрутитись у керівництво підприємством. Проте, їхні вказівки працівники товариства не виконували, продовжуючи виконувати розпорядження діючого голови ОСОБА_4 Публічного акціонерного товариства «Державного акціонерного товариства «Чорноморнафтогаз» ОСОБА_3. 11 березня 2014 року голова ОСОБА_4 ОСОБА_3, з метою недопущення подальшого захоплення підприємства, виїхав за межі АР Крим з правоустановчими документами та печаткою ПАТ «Державного акціонерного товариства «Чорноморнафтогаз» і продовжував керівництво підприємством з офісу за адресою: м.Київ, вул.Богдана Хмельницкого, 26. Вся документація передавалась на підпис та печатку поштою до Києва і поверталась назад, щоденно ОСОБА_3 проводились селекторні наради в режимі відеозв'язку, видавались накази та розпорядження. 13 березня 2014 року, в головний офіс прибув віце-прем'єр ОСОБА_2 Теміргалієв у супроводі автоматників і представив нового керівника - голову ОСОБА_4 ОСОБА_5, а Ільїна, як його заступника». Позивач також зазначає, що «призначення ОСОБА_5, як і попереднє - ОСОБА_6, ОСОБА_3 ОСОБА_4 ПАТ «Державного акціонерного товариства «Чорноморнафтогаз» були незаконні, оскільки відповідно до п.п. 27 п.9.3.4. Уставу ПАТ «Державного акціонерного товариства «Чорноморнафтогаз» це питання відноситься виключно до компетенції Загальних зборів, як вищого органу управління товариства. 19 березня 2014 року позивач був запрошений до кабінету голови ОСОБА_4, де ОСОБА_5 повідомив його про те, що у складі нового підприємства його не бачить, оскільки в позивача відсутня кримська реєстрація та запропонував написати заяву про звільнення за згодою сторін. У цьому випадку він обіцяв провести з ним повний розрахунок по заробітній платі, в іншому випадку йому погрожували звільненням та нериємностями. У таких умовах, у атмосфері морального та психологічного тиску, погроз, постійної присутності озброєних людей фактично на робочому місці, відсутності житла у м.Сімферополі, невиплати заробітної плати, відсутності звязку з діючим керівництвом позивач був вимушений прийняти рішення про звільнення. 20 березня 2014 року він написав заяву про звільнення за угодою сторін на імя ОСОБА_5Б.»

Таким чином, наказ про звільнення, підписаний неповноважною особою, не може бути визнаний дійсним або недійсним з моменту його підписання, оскільки він не породжує процесуальних та не створює юридичних наслідків, про що зазначає у позові і сам позивач.

Прізвище особи, чий підпис розміщено на наказі про звільнення № 17-к від 20 березня 2014 року, - ОСОБА_7, був призначений особами, що захопили українське Державне акціонерне товариство «Чорноморнафтогаз», тому не був уповноваженою особою Державного акціонерного товариства «Чорноморнафтогаз» та на нього наказом не покладались обов'язки ОСОБА_3 ОСОБА_4.

Відповідно до ст.ст. 10,11 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень; суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Пунктом 3 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» передбачено, що будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та посадовими або службовими особами на тимчасово окупованій території, є недійсним і не створює правових наслідків.

Окрім того, згідно до ч.3 ст.5 Закону «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», відповідальність за порушення визначених Конституцією та законами України прав і свобод людини і громадянина на тимчасово окупованій території покладається на Російську Федерацію як на державу-окупанта відповідно до норм і принципів міжнародного права.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що в даному випадку відсутній предмет спору, оскільки відповідно до вимог діючого законодавства, трудові відносини між ПАТ «ДАТ «Чорноморнафтогаз» та ОСОБА_1 фактично не припинені, тому, розглядаючи спір в межах заявлених вимог, суд вважає ОСОБА_1 відмовити у позовних вимогах про визнання незаконними дії заступника ОСОБА_3 ОСОБА_4 з геології, буріння та розробки родовищ Публічного акціонерного товариства «Державне акціонерне товариство «Чорноморнафтогаз» ОСОБА_7 щодо видання наказу №17-к від 20 березня 2014 року; визнання недійсним наказу Публічного акціонерного товариства «Державне акціонерне товариство «Чорноморнафтогаз» від 20 березня 2014 року №17-к; зобовязати ПАТ «Державне акціонерне товариство «Чорноморнафтогаз» скасувати наказ від 20 березня 2014 року №17-к, скасувати запис №48 в трудовій книжці позивача та негайно поновити його на посаді начальника управління організаційно-аналітичного забезпечення апарату управління ПАТ «Державного акціонерного товариства «Чорноморнафтогаз».

Виходячи зі змісту ч.2 ст.235 КЗпП України, виплата середнього заробітку за час вимушеного прогулу можлива лише в тому випадку, якщо мало місце незаконне звільнення працівника та судом поновлено його на роботі.

Оскільки трудові відносини з працівником фактично не припинені, вимога щодо стягнення з ПАТ «Державне акціонерне товариство «Чорноморнафтогаз» коштів - середнього заробітку за час вимушеного прогулу, є безпідставною.

На думку суду, позивач мав всі процесуальні підстави працювати та отримувати заробітну плату у тому випадку, якщо він би не написав власноручно заяву про своє звільнення за згодою сторін. В даному випадку ОСОБА_1, надавши заяву про своє звільнення, висловив своє бажання не працювати у відповідача та підтвердив, що його трудові права жодним чином, не порушені.

ОСОБА_7, який підписав наказ №17 від 20 березня 2014 року про звільнення ОСОБА_1, був призначений особами, які захопили українське Державне акціонерне товариство «Чорноморнафтогаз». При цьому ОСОБА_7 не був уповноваженою особою публічного акціонерного товариства «Державне підприємство «Чорноморнафтогаз» і на нього не покладалися обов'язки голови правління, а тому він не мав повноважень щодо прийняття рішення та підписання наказу про звільнення позивача, у зв'язку з чим наказ №17 від 20 березня 2014 року про звільнення ОСОБА_1 є неправомірним, оскільки підписана особою, яка не була наділена належними повноваження. ОСОБА_1Є не був звільнений з Публічного акціонерного товариства «Державне підприємство «Чорноморнафтогаз» діючим керівництвом, зокрема головою правління ОСОБА_3, який 11 березня 2014 року покинув територію АР Крим та прибув до міста Києва з документами підприємства, які зміг із собою забрати. Трудові відносини з ОСОБА_1 фактично не були припинені в порядку, визначеному КЗпП України.

З матеріалі справи вбачається, що 05 квітня 2014 року позивач знявся з реєстрації в м. Одеса, 10 квітня 2014 року зареєструвався в м. Дніпропетровську (а.с.11), з 24 квітня 2014 року отримував виплату допомоги по безробіттю в розмірі 4 872 грн. у Кіровському районному центрі зайнятості м. Дніпропетровська (а.с. 103).

Згідно з довідкою ПАТ «Державного акціонерного товариства «Чорноморнафтогаз» №85/17 від 26.01.2017 року, за підписом т.в.о. ОСОБА_3 правління ОСОБА_9 та головного фахівця сектору роботи з персоналом ОСОБА_6, у 2014 році діючими керівниками ПАТ «Державного акціонерного товариства «Чорноморнафтогаз», які згідно зі Статутом Товариства мали право підписувати накази про звільнення працівників Товариства, були ОСОБА_3 (ОСОБА_3 ОСОБА_4 з 01.01.2014 року по 30.07.2014 року) та ОСОБА_10 (тимчасово виконуючий обовязки ОСОБА_3 ОСОБА_4 з 31.07.2014 року по 31.12.2014 року). Накази про звільнення ОСОБА_1 за підписом уповноважених осіб Товариства в період з 11 березня по 31.12.2014 року не видавались.

Зважаючи на ті обставини, які склалися на підприємстві після зміни виконавчої влади у АР Крим, у зв'язку з чим фактично почались спроби захоплення ПАТ «Державного акціонерного товариства «Чорноморнафтогаз», позивач не звернувся до відповідача із заявою про його переведення на іншу роботу чи в іншу місцевість у зв'язку з неможливістю працювати за певних обставин на території ОСОБА_2, чи у зв'язку з відсутністю житла, а написав власноручно заяву про своє звільнення за згодою сторін.

Згідно з вимогами ст.4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

В ході розгляду справи судом не встановлено жодних порушених прав позивача з боку відповідача ПАТ «Державного акціонерного товариства «Чорноморнафтогаз», оскільки він був звільнений згідно із заявою, яку власноручно підписав, за згодою сторін, чим підтвердив, що така згода мала місце.

Окрім того, як передбачено п. 3 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» від 15 квітня 2014 року, будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та посадовими або службовими особами на тимчасово окупованій території, є недійсним і не створює правових наслідків. Відповідно до ч.3 ст.5 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», відповідальність за порушення, визначених Конституцією та законами України прав і свобод людини і громадянина на тимчасово окупованій території покладається на Російську Федерацію як на державу-окупанта відповідно до норм і принципів міжнародного права.

Приймаючи до уваги дані обставини, суд не вбачає підстав покладати на ПАТ «ДАТ «Чорноморнафтогаз» відповідальність за дії, які мали місце на території України, тимчасово окупованої Російською Федерацією, яка й повинна нести відповідальність за можливе порушення прав чи охоронюваних інтересів громадян.

Згідно до преамбули Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян на окупованій території України» № 1207-VII від 15.04.2014 року перебування на території України підрозділів збройних сил інших держав з порушенням процедури, визначеної Конституцією та законами України, Гаазькими конвенціями 1907 року, IV Женевською конвенцією 1949 року, а також всупереч Меморандуму про гарантії безпеки у зв'язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї 1994 року, Договору про дружбу, співробітництво і партнерство між Україною і Російською Федерацією (1997 року) та іншим міжнародно-правовим актам є окупацією частини території суверенної держави Україна та міжнародним протиправним діянням з усіма наслідками, передбаченими міжнародним правом.

Датою початку тимчасової окупації є 20 лютого 2014 року (ст.1 «Про забезпечення прав і свобод громадян на окупованій території України»).

В ст.3 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян на окупованій території України» під терміном «тимчасово окупована територія» розуміється сухопутна територія Автономної Республіки ОСОБА_2 та міста Севастополя, внутрішні води України цих територій.

ПАТ «Державне акціонерне товариство «Чорноморнафтогаз» на момент тимчасової окупації було зареєстровано та здійснювало господарську діяльність на території АР Крим (місто Сімферополь, проспект Кірова/провулок Совнаркомовський, 52/1), яка з 20 лютого 2014 року вважається тимчасово окупованою Російською Федерацією.

Звільнення позивача із займаної відбулось 20 березня 2014 року зі згоди позивача та особою, яка не була уповноважена відповідачем на прийняття рішення про звільнення з роботи працівників ПАТ ДАТ «Чорноморнафтогаз», тобто в період, який вже на законодавчому рівні визначено як тимчасова окупація території України, зокрема, Автономної Республіки ОСОБА_2.

Під час розгляду справи встановлено факт збройного рейдерського захоплення Державного акціонерного товариства «Чорноморнафтогаз».

Усі вищевказані встановлені в ході розгляду справи обставини підтверджуються також показаннями свідків ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14 та ОСОБА_15, які працювали у відповідача ПАТ ДАТ «Чорноморнафтогаз» в період, зазначений позивачем, та також були звільнені із займаних посад за обставин, аналогічних при розгляді даної справи.

До матеріалів справи також долучена копія Сертифікату від 03.12.2014 року №2018 про форс-мажорні обставини, виданого Торгово-Промисловою Палатою України та таким чином, не підлягає додатковому доказування відповідно до вимог ч.1 ст.61 ЦПК України (т.1, а.с.218-221).

Зазначений сертифікат свідчить про збройне захоплення українського Державного акціонерного товариства «Чорноморнафтогаз», його націоналізацію самопроголошеною владою АР Крим і створенням на його місці Кримського республіканського підприємства «Чорноморнафтогаз». Внаслідок вказаних вище неправомірних дій, які вчинені щодо відповідача, останній втратив майже всі свої активи та документи, у т.ч. оригінали фінансової та бухгалтерської документації тощо, у звязку з чим стало неможливим здійснювати господарську та управлінську діяльність, виконувати власні зобов'язання у порядку, передбаченому чинним законодавством України, умовами укладених договорів.

Внаслідок неправомірних дій самопроголошеної влади АР Криму, підприємством стали керувати особи, які не були призначені відповідно до порядку, передбаченому Статутом українського Державного акціонерного товариства «Чорноморнафтогаз».

Оскільки позивач після свого так званого «звільнення», не з'являвся на підприємстві за адресою м.Київ, вул. Б.Хмельницького, 26, оф.505, тому відповідач внаслідок втрати всіх документів і не міг відновити щодо нього кадрову документацію, зокрема розпорядчі документи.

Крім того, підпунктом «в» пункту 12.10 статті 12 Закону України «Про створення вільної економічної зони «Крим» та про особливості здійснення економічної діяльності на тимчасово окупованій території України» № 163 6-VII від 12.08.2014 року визначено наступне: «На тимчасово окупованій території України особа не несе юридичної відповідальності за невиплату або за затримку виплати заробітної плати працівникам, передбаченої законодавством України, якщо така невиплата (затримка) виникла внаслідок тимчасової окупації (обставин непереборної дії)».

На виконання рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 30 жовтня 2014 року постановою від 10.11.2014 року державного виконавця ВДВС Шевченківського районного управління юстиції у м.Києві ОСОБА_16 було відкрито виконавче провадження ВП №45355317 на підставі виконавчого листа №199/3198/14, виданого АНД районним судом м.Дніпропетровська про стягнення з ПАТ «ДАТ «Чорноморнафтогаз» на користь ОСОБА_1 заробітної плати в межах суми платежу за один місяць у розмірі 27 111,57 грн., та постановою від 16.12.2014 року державного виконавця ВДВС Шевченківського районного управління юстиції у м.Києві ОСОБА_16 було закінчено виконавче провадження ВП №45355317 у зв'язку з повним виконанням рішення суду в цій частині, згідно з платіжним дорученням №17670 від 10.12.2014 року на суму 27 111,57 грн.

Таким чином, суд вважає, що заробітна плата з ПАТ «ДАТ «Чорноморнафтогаз» на користь ОСОБА_1 за березень 2014 року, а саме по 20.03.2014 року, підлягає стягненню, оскільки по 20.03.2014 року позивач виконував свої трудові обовязки, однак вказані кошти йому було перераховано та він на теперішній час їх отримав, тому, через відсутність спору в цій частині, суд вважає в даних позовних вимогах також відмовити.

Що стосується стягнення з ПАТ «ДАТ «Чорноморнафтогаз» на користь ОСОБА_1 моральної шкоди, то в цій частині позовні вимоги також задоволенню не підлягають, оскільки у судовому засіданні не знайшли свого підтвердження винні дії відповідача у завданні такої шкоди позивачу.

З урахуванням наведеного, суд вважає позов позивача не доведеним, в судовому засіданні порушення трудових прав позивача не встановлено, а тому в позові слід відмовити у повному обсязі.

Керуючись ст.ст.10. 11, 60, 212-215 ЦПК України, ст.ст. 36, 235, 237-1 КЗпП України, суд, -

В И Р І Ш И В:

ОСОБА_1 у позові до Публічного акціонерного товариства «Державне акціонерне товариство «Чорноморнафтогаз» про визнання дій незаконними, скасування наказів, поновлення попередніх умов праці, стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди, - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення. У разі якщо рішення було постановлено без участі особи, яка його оскаржує, апеляційна скарга подається з дня отримання копії рішення.

Суддя