АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 травня 2017 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області в складі:

головуючого Пікуля В.П.,

суддів: Панченка О.О., Пилипчук Л.І.,

при секретарі Зеленській О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю «Полтавська пересувна механізована колона № 39» на рішення Октябрського районного суду м. Полтава від 06 квітня 2017 року у справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Полтавська пересувна механізована колона № 39» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про виселення без надання іншого жилого приміщення та стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И Л А :

У грудні 2016 року товариство з обмеженою відповідальністю (далі - ТОВ) «Полтавська пересувна механізована колона № 39» звернулося з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про виселення без надання іншого жилого приміщення та стягнення заборгованості за надані житлові комунальні послуги, посилаючись на те, що ТОВ «Полтавська пересувна механізована колона № 39» є правонаступником ПрАТ «Полтавська пересувна механізована колона № 39» на підставі протоколу № 2 позачергових зборів акціонерів від 05 липня 2016 року та протоколу № 3 від 10 листопада 2016 року, про що внесені зміни до Єдиного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань 21 грудня 2016 року.

ТОВ «Полтавська пересувна механізована колона № 39» є власником гуртожитку розташованого за адресою: м. Полтава, пров. Монтажний, 4, відповідно до витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 28 лютого 2005 року та власником земельної ділянки на якій знаходиться даний гуртожиток, відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 23 грудня 2013 року. Вказаний гуртожиток було передано разом з іншим майном до статутного фонду ВАТ «Полтавська пересувна механізована колона № 39» під час приватизації частки державного майна орендного підприємства Полтавської пересувної механізованої колони відповідно до наказу Регіонального відділення Фонду Державного майна в Полтавській області № 559Пр від 28 грудня 2004 року. Законність включення гуртожитку до статутного фонду ВАТ «ПМК-39». була доведена судовим шляхом, що підтверджується постановою Вищого господарського суду України від 27 березня 2012 року по справі № 13/212-3/151.

Вказало, що відповідачі, підлягають виселенню з вищевказаного гуртожитку без надання іншого жилого приміщення, оскільки відповідачка ОСОБА_2 поселена у гуртожиток без законної підстави, тому що вона ніколи не перебувала у трудових відносинах з ВАТ «ПМК-39», ордер на вселення в кімнату їй не видавався, спільне рішення адміністрації та профкому ВАТ «ПМК-39» не приймалося. Весь цей час відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 проживали в гуртожитку на підставі укладених цивільно - правових договорів, строк дії останнього договору закінчився 04 грудня 2015 року. Станом на день подання цього позову відповідачі незаконно займають кімнату № 3 та кімнати № 2,10, а отже підлягають виселенню. Також прохали стягнути заборгованість по договору з надання послуг в сумі 10250,14 грн. та судові витрати.

Просило виселити ОСОБА_2 та ОСОБА_3 з кім. № 3 гуртожитку розташованого за адресою: м. Полтава пров. Монтажний 4, без надання іншого жилого приміщення та стягнути з ОСОБА_2 на користь позивача заборгованість у розмірі 10250,14 грн. ( основний борг за найм житла - 3325,00 грн., пеня 984,22 грн., 3% річних 152,05 грн., інфляційні - 1216,73 грн., послуги опалення 4572,14 грн.)

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтава від 06 квітня 2017 року позов ТОВ «Полтавська пересувна механізована колона № 39» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про виселення без надання іншого жилого приміщення та стягнення заборгованості задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ТОВ «Полтавська пересувна механізована колона № 39» заборгованість у розмірі 10250,14 грн. ( основний борг за найм житла 3325,00 грн., пеня 984,22 грн. 3 % річних 152,05 грн., інфляційні -1216,73 грн, послуги опалення 4572,14 грн.)

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ТОВ «Полтавська пересувна механізована колона № 39» - 1378 грн. сплаченого судового збору.

В задоволенні позовних вимог про виселення ОСОБА_2, ОСОБА_3 відмовлено за безпідставністю.

Не погодившись з даним рішенням ТОВ «Полтавська пересувна механізована колона № 39» подало апеляційну скаргу в якій посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення по справі, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та неправильне застосування норм процесуального права, просить скасувати рішення Октябрського районного суду м. Полтава від 06 квітня 2017 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог про виселення ОСОБА_2, ОСОБА_3 з гуртожитку без надання іншого жилого приміщення та прийняти в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі, в іншій частині рішення суду залишити без змін.

У запереченнях на апеляційну скаргу відповідачі просять рішення суду залити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. На їх думку рішення суду ухвалено із дотриманням норм матеріального та процесуального права.

В судове засідання відповідач ОСОБА_3 не з'явився, будучи належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, надавши суду заяву, у якій просить розглядати справу без його участі, апеляційну скаргу просить відхилити.

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши пояснення представника позивача, ОСОБА_2 та її представника, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до такого висновку.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Згідно із ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За правилами ч. 2 ст. 308 ЦПК України не може бути скасоване правильне про суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

За правилами ст. 814 ЦК України у разі зміни власника житла, переданого у найм, до нового власника переходять права та обов'язки наймодавця.

Судом першої інстанції встановлено, що ПрАТ «Полтавська пересувна механізована колона № 39» згідно протоколу № 2 позачергових зборів акціонерів від 05 липня 2016 року № 3 від 10 листопада 2016 року припинено в результаті реорганізації, шляхом перетворення у ТОВ « Полтавська пересувна механізована колона № 39», про що внесені зміни до Єдиного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань 21 грудня 2016 року державним реєстратором Виконавчого комітету Полтавської міської ради.

Тобто, ТОВ «Полтавська пересувна механізована колона № 39» є правонаступником ПрАТ «Полтавська пересувна механізована колона № 39».

ТОВ «Полтавська пересувна механізована колона № 39» є власником гуртожитку розташованого за адресою: м. Полтава, пров. Монтажний, 4, який був переданий разом із іншим майном до статутного фонду ВАТ «Полтавська механізована колона 39» під час приватизації.

Судом першої інстанції також вірно встановлено, що відповідно до умов договору № 97 від 04 грудня 2002 року (далі Договір) позивач надав для проживання відповідачу ОСОБА_2 кімнату у гуртожитку.

Згідно п. 10 вказаного Договору, договір вважається продовженим на наступний строк, якщо жодна із сторін не повідомила іншу сторону за місяць до розірвання договору.

Як передбачено ч. 3 ст. 60 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

При цьому, суд першої інстанції вірно звернув увагу, що рішенням Октябсрького районного суду м. Полтави від 05 грудня 2005 року, як залишене без змін ухвалою Апеляційної суду Полтавської області від 18 травня 2006 року та є на даний час чинним, в задоволенні позовних вимог ВАТ «ППМК - 39» було відмовлено, з посиланням на те, що відповідачі поселені в гуртожиток на законних підставах та не можуть бути виселені без надання іншого житлового приміщення.

Оскільки рішенням Октябсрького районного суду м. Полтави від 05 грудня 2005 року визнано законним проживання відповідачів (ОСОБА_2 з неповнолітнім сином) в гуртожитку та за наявності на даний час чинного договору № 97 від 04 грудня 2002 року, яким позивач надав для проживання відповідачу ОСОБА_2 кімнату у гуртожитку суд першої інстанції прийшов до правильного висновку щодо відсутності підстав для задоволення пазову.

Посилання апелянта на ту обставину, що за змістом ст. 125, ч. 3 ст. 132 ЖК Української РСР, які застосовуються до житлових правовідносин, одним із суб'єктів є особа, яка перебувала з підприємством, із установою чи організацією у трудових відносинах, а також доводи на незаконність вселення у гуртожиток відповідачів, та відповідно посилання на Постанови Верховного Суду України від 19 грудня 2011 року (справа 6-71цс11), від 26 грудня 2016 року (справа 333/315/15-ц) від 03 вересня 2008 року (справа № 6-9298 св08) не ставлять під сумнів правильність рішення суду першої інстанції, оскільки, як уже зазначалося, законність проживання відповідачів у спірній кімнаті гуртожитку підтверджена попереднім рішенням суду, яке набрало законної сили, а також, на даний час є чинним договір, яким відповідачу надано для проживання кімнату у гуртожитку.

Таким чином, відповідачі проживають у гуртожитку, який є власністю позивача на підставі договору, який на даний час не розірваний і не припинений, тобто за наявності відповідних правових підстав, а законність проживання на підставі договору підтверджена рішенням суду, відтак, вищевказані Постанови Верховного Суду України на яку посилається позивач стосується інших правовідносин, так як стосуються осіб, які без передбачених законом правових підстав проживали у гуртожитку, в той час відповідачі проживають на підставі договору найму.

Разом з тим, позивач вищеназваний договір не оскаржує та не наводить підстав його нікчемності.

Посилання апелянта на Постанову Верховного суду України від 25 лютого 2015 року (справа № 6-6цс15) також є безпідставним, оскільки у цій постанові Верховний Суд України прийшов до висновку, що спірне приміщення не входить до житлового приміщення, на відміну від даної справи, де факт, що кімната, у якій проживають відповідачі відноситься до житлового приміщення сторони не заперечуються.

Безпідставними є доводи апеляційної скарги про те, що строк договору закінчився, виходячи із наступного.

Так, відповідно до п 10 Договору № 97 від 04 грудня 2002 року, договір вважається продовженим на наступний строк, якщо жодна із сторін не повідомила іншу сторону за місяць до розірвання договору.

Відповідач у суді заперечувала проти факту повідомлення її про розірвання Договору.

У повідомленні про вручення поштового відправлення відсутній підпис відповідача адресата.

Крім того, лист про припинення дії договору по наданню послуг з найму кімнати, наданий позивачем (а.с. 9) адресований ОСОБА_2, а повідомлення про вручення поштового відправлення адресовано ОСОБА_4.

Також, слід звернути увагу, що згідно п. 10 Договору № 97 від 04 грудня 2002 року, договір вважається продовженим на наступний строк, якщо жодна із сторін не повідомила іншу сторону за місяць до розірвання договору, однак час отримання повідомлення згідно відмітки органу пошти, вказано 12 грудня 2015 року, в той же час як в повідомленні вказано, що договір буде припинений з 04 грудня 2015 року (а.с. 9), тобто повідомлення не вручено із дотримання строків, визначених п. 10 Договору.

Щодо відмови відповідачів укласти новий договір найму (оренди) то вказана обставина, за наявності чинного договору найму, не може бути підставою для виселення із житла.

Таким чином, аналізуючи матеріали справи, колегія суддів приходить до переконання, що позивач не надав суду беззаперечних та переконливих доказів виконання вимог п. 10 Договору та припинення дії Договору.

Отже, відповідачі проживають у спірній кімнаті гуртожитку, який є власністю позивача, на підстав договору, який за суттю є договір найму, що не суперечить нормам цивільного та житлового законодавства, а тому підстави для виселення відповідачів із спірної кімнати на даний час відсутні.

За вказаних обставин, підстави для зміни чи скасування рішення суду відсутні, а тому апеляційну скаргу слід відхилити, а рішення суду залишити без змін.

Керуючись ст. 303, п.1 ч.1 ст. 307, ст.ст. 308, 314, 319 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Полтавська пересувна механізована колона № 39» -відхилити.

Рішення Октябрського районного суду м. Полтава від 06 квітня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий В.П. Пікуль

Судді: О.О. Панченко

Л.І. Пилипчук