Справа № 361/1671/16-ц
Провадження № 2/361/106/17
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

06 березня 2017 року м. Бровари

Броварський міськрайонний суд Київської області

у складі: головуючого - судді Селезньової Т.В.,

при секретарі - Зотовій В.М.,

розглянувши в судовому засіданні в місті Бровари цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за позикою,

встановив:

Позивач у позовній заяві просить суд стягнути з відповідача борг за договором позики, укладеним між сторонами 11.04.2013р., в сумі 1569400 гривень, що є еквівалентом 59000 доларів США, а також стягнути 3% річних з простроченої суми 104870,32грн. та судові витрати 6890грн. та 275,61грн.- сплачену суму судового збору. Позов подано 25.03.2016р.

Позовні вимоги вмотивовані тим, що між сторонами був укладений договір позики, договір складений у письмові й формі, підписаний сторонами, за даним договором він передав відповідачу 59000доларів США на строк до 31.12.2013р., але у вказаний строк відповідач борг не повернув, тому вказану суму позики просить стягнути за курсом долару до гривні , визначеному на день подання позову суду. Також просить стягнути з відповідача 3 проценти річних від простроченої суми позики з підстав, передбачених статтею 625 ЦК України, оскільки відповідач прострочив грошове зобовязання.

У якості доказів позивач представив суду договір позики від 11.04.2013р., підписаний сторонами, і розписку, підписану відповідачем, від 11.04.2013р., та розпорядження про встановлення курсів валют від 22.03.2016р.

Відповідач проти позову заперечував, з приводу правовідносин між сторонами спочатку пояснив, що між ним як головою правління ВАТ «Яготинський рибгосп» і позивачем існували договірні правовідносини з приводу поставки риби, позивач давав підприємству гроші на рибу, у подальшому існувала домовленість про повернення грошей, і гроші він повертав, але документально все було оформлено через свою дружину і цивільну дружину позивача ОСОБА_3, і за розрахунками Розум (надана записка з розрахунками) він має борг менший. На підтвердження даних обставин подав суду докази: додаткову угоду №1 від 1.09.2008р. між продавцем ВАТ «Яготинський рибгосп» (в особі голови правління ОСОБА_2Е.) і покупцем СПД ФО ОСОБА_4 на продаж риби на суму 135000грн.; прибуткові касові ордери від вересня жовтня 2008р. , отримувач рибгосп, платник ОСОБА_4; договір №8 від 5.09.2008р. між продавцем ВАТ «Яготинський рибгосп» (в особі голови правління ОСОБА_2Е.) і покупцем СПД ОСОБА_3 на поставку риби на суму 65000грн., виписку по банковому рахунку, рукописну записку з розрахунками сум.

У подальшому відповідач позов визнав частково, не оспорював факту укладення договору позики з позивачем 11.04.2013р., але оспорює суму позики, пояснив, що за укладеним договором він отримав від позивача 59000 гривень, а не доларів, визнає, що гроші не повернув і згоден повернути борг за позикою у вказаній сумі 59000 грн., що 59000 доларів США він ніколи від позивача не отримував. Посилається на те, що у тексті укладеного договору позики і в розписці про отримання позики він рукописом вказав суму позики 59000 гривень, а виправлення в договорі позики даного запису на долари США і відповідного запису у розписці було зроблене не ним, а іншою особою при невідомих йому обставинах, тобто вже після укладення договору і складення розписки.

Для підтвердження подав докази: наявні у нього ксерокопію договору позики від 11.04.2013р. і ксерокопію розписки від 11.04.2013р.

Вислухавши доводи сторін і дослідивши подані сторонами докази, суд встановив наступне:

Договір позики від 11.04.2013р., наданий позивачем в оригіналі, уявляє собою письмовий документ, викладений на бланку, текст у якому частково виконаний друком, а частково, у підкреслених строчках, рукописом. Зі змісту договору видно, що він укладений в Яготині 11.04.2013р. між ОСОБА_1 (позикодавцем) і ОСОБА_2 (позичальником); згідно п.1 позикодавець передає позичальнику у позику 59000 (пятдесят дев,ять тис.) доларів США. Дійсно в договорі після рукописного «59000 (пятдесят дев,ять тис.)» далі по тексту стоїть друковане слово «гривень», яке закреслене і над ним рукописом написано «дол. США». Згідно п. 2 Договору позики строк повернення позики протягом семи місяців, але не пізніше 31.12.2013р. Згідно п.3 у випадку прострочення внеску останньої суми позичальник виплачує позикодавцю штраф у розмірі ____% від суми заборгованості. Згідно п.5- договір вважається укладеним з моменту фізичної передачі позикодавцем позичальникові обумовленої суми. Згідно п.6 договір складений у 2 екземплярах, кожний з яких має однакову силу. Договір підписаний його сторонами, з зазначенням даних паспортів в графі юридичні реквізити, позикодавцем в графі «Позикодавець», позичальником в графі «Позичальник», в кінці договір підписаний позикодавцем і позичальником у відповідно названих графах.

Відповідач не оспорює укладення договору позики з позивачем, строку повернення позики. Відповідач не оспорює, що весь рукописний текст у договорі виконаний ним, за виключенням записів від імені позикодавця в графі юридичні реквізити сторін і в кінці договору. Відповідач оспорює грошову одиницю і стверджує, що за даним договором він позичив у позивача 59000 гривень, а не доларів, і що в оригіналі підписаного ним договору не було закреслення друкованого слова «гривень» і не було рукописного запису «дол. США».

З наданого позивачем оригіналу Розписки про отримання позики, видно, що вона виконана на бланку з друкованим текстом і рукописними записами у підкреслених строчках. Згідно змісту розписки, вона складена в м. Яготин 11.04.2013р., в ній зазначено наступне: «Я, ОСОБА_2, (дані паспорту), цією розпискою підтверджую, що мною отримано від ОСОБА_1 кошти в якості позики в сумі 59000 (пятдесят дев'ять тисяч $ США) $, в день складення розписки, дата 11.04.2013р., підпис». З даної розписки видно, що сума позики в розписці зазначена рукописом числом і в дужках словами з зазначенням валюти), після дужок також стоїть друкований значок $.

Відповідач не оспорює, що весь рукописний текст у розписці виконаний ним, в тому числі сума позики числом і прописом, але стверджує, що рукописне « $ США» виконані не ним, дописане пізніше вже при невідомих йому обставинах.

Відповідач на спростування наданих позивачем оригіналів договору і розписки подав ксерокопії договору і розписки, які з його слів він зняв з оригіналів після укладення договору.

В наданій відповідачем копії договору позики, який так само виконаний на аналогічному бланку з частково друкованим текстом і частково рукописним, аналогічного змісту, за тим виключенням, що в п.1 сума записана прописом «59000 (пятдесят дев,ять тис.)» без виправлення друкованого слова «гривень» на рукописне «дол. США». Але в даному екземплярі договору також відсутні рукописні записи від імені позикодавця в графі юридичні реквізити, і в кінці договору відсутній підпис позикодавця. Таким чином, надана відповідачем копія не відповідає оригіналу договору, наданому позивачем, не лише в частині виправлення валюти, а і в частині заповнення юридичних реквізитів сторін і підпису позикодавця, тобто копія знята з документу до його підписання сторонами, який не може бути визнаний судом як укладений договір і не є другим екземпляром укладеного договору (як зазначено в п.6). Тому наявність у відповідача даного документу (копії) не спростовує факту укладення договору позики саме на тих умовах, які зазначені у оригіналі договору позики, підписаному обома сторонами і наданому позивачем. Посилання відповідача на те, що в дійсності договір укладався в одному екземплярі і не було другого екземпляру, який би зберігався у нього, і що вказана ним копія відповідає дійсно укладеному договору , суд не приймає до уваги, оскільки такі істотні умови договору, як сума позики і грошова одиниця позики мають бути підтверджені належним письмовим доказом і не можуть спростовуватись стороною усно.

Таким чином, суд дійшов висновку, що сумою позики у договорі позики, укладеному між сторонами у письмовій формі 11.04.2013р. є 59000 доларів США. Наданий позивачем оригінал договору позики не спростований наданими відповідачем документами.

Крім того, суд приймає до уваги, що відповідач не подав позову з приводу оспорювання договору, його укладення чи його істотних умов, тому дані питання є поза межами розгляду даної справи, згідно ст.11 ЦАПК України. а сам факт укладення договору позики і його істотні умови підтвердженні належним письмовим доказом.

Факт отримання позичальником позики саме у вказаній у договорі сумі 59000 доларів США підтверджено також розпискою, виданою позичальником при отриманні позики від позикодавця, що відповідає умовам договору (п. 1 і п.5). В даній розписці (в оригіналі) двічі: рукописом після суми позики і друком далі за текстом зазначено грошову одиницю позики - долар США. Сума позики у розписці відповідає повністю сумі позики, зазначеній у договорі.

Надана відповідачем ксерокопія розписки за змістом відповідає наданому позивачем оригіналу розписки, за виключенням рукописного «$ США». Разом з тим у наданому відповідачем варіанті розписки так само не зазначено про гривні, а за дужками так само є друкований значок долара, який не викреслений, від чого за змістом розписки (навіть і у наданій відповідачем ксерокопії розписки) сума позики читається і розуміється як 59000 доларів США.

Тому надана відповідачем копія розписки не спростовує наданого позивачем оригіналу розписки, виданої позикодавцю позичальником на підтвердження факту отримання грошей саме у вказаній у договорі сумі. Пояснення відповідача в тій частині, що він вказав суму у гривнях, а значок долара був кимось дописаний, нічим не підтверджено, спростовується тим фактом, що в розписці після суми позики є як і оспорюваний відповідачем рукописний запис про долари, так і надрукований значок долару, який не закреслений. Пояснити, чому у такому разі він у розписці не вказав гривню і не закреслив значок долару, - відповідач не зміг, пояснивши тим, що не надав цьому значення.

Згідно ч.1 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах , у листах, телеграмах , якими обмінялися сторони. Згідно ч.2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким , що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно п.2, п.4 ч.1 ст.208 ЦК України у письмовій формі належить вчиняти правочини, щодо яких законом встановлена письмова форма.

Згідно ст.1047 ЦК України договір позики між фізичними особами укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян .

Згідно абз. 1, 2 ч.1 ст. 1051 ЦКУ позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того , що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший письмовий документ, який посвідчує факт укладення договору (позики) і факт передачі грошей на певних умовах.

Договір позики і розписка, надані позивачем, відповідають всім наведеним вимогам і містять у собі всі істотні умови договору позики (сума позики, строк повернення, наслідки). Договір, укладений між сторонами і підтверджений письмовими доказами, є договору позики, який передбачений ст.1046 ЦК України.

Таким чином, даною розпискою, підтверджено, що між сторонами був укладений договір позики на суму 59000 доларів США, і позичальник вказану суму позики отримав.

Відповідач заявляв клопотання про призначення почеркознавчої експертизи з метою спростування частини рукописного запису в документах, що стосується валюти позики, з поставленням експертам запитань: ким із сторін чи іншою особою внесені вказані виправлення і дописування, чи зроблені вони різними особами, чи є ознаки наслідування почерку, чи виконано текст у незвичайних умовах або у незвичному стані. Суд у даному клопотанні відмовив, враховуючи межі розгляду даної справи, і заявлені позовні вимоги, а також враховуючи той факт, що відповідач не заявив позовних вимог щодо оспорювання договору та його істотних умов, в тому числі суми позики.

Відповідач також посилався на свідків, які б могли пояснити характер дійсних правовідносин між сторонами і обставини укладення даного договору позики, та суму позики, але суд виходить з того, що вказані обставини (безгрошовість договору, факт неотримання грошей чи отримання їх у меншому розмірі, не можуть бути підтверджені свідками.

Згідно ст.1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути предмет позики у встановлені договором або законом строки.

Доказів на підтвердження повернення суми позики (повністю або частково) або факту повернення боргу чи виконання грошового зобовязання перед позивачем у інший спосіб, відповідач суду не представив. Відповідач подав суду письмові докази на підтвердження наявності у нього певних договірних відносин з іншими особами, зокрема з ФОП Розум, але дані обставини мали місце задовго до укладення вказаного договору позики, за декілька років до того, і не є доказом виконання грошового зобовязання за договором позики від 11.04.2013р.

Згідно ст. 525 ЦК України зобовязання повинні виконуватись належним чином і одностороння відмова від зобовязання не допускається. Відповідач невиконанням зобовязання порушив майнові права позивача, і ці права підлягають судовому захисту. Є підстави для стягнення з відповідача всієї суми боргу. Підстав для звільнення відповідача від обовязку за договором в даному випадку не встановлено.

Таким чином, позивач має право вимагати стягнення з відповідача всієї суми позики рівної 59000 доларам США, тобто тієї суми, яка вказана у договорі і розписці.

Відповідно до ст. 526 ЦК України належним є виконання, що відповідає умовам договору, вимогам закону та інших актів цивільного законодавства. У разі якщо зобов'язання виконано не належним чином, то воно не припиняється, а на сторону, яка допустила неналежне виконання, покладаються додаткові юридичні обовязки, у тому числі передбачені ст. 625 ЦК України.

Згідно ч.2 ст.625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідачем допущено прострочення виконання грошового зобовязання за даним договором, і тому в даному випадку є підстави для застосування ст. 625 ЦК України. До того ж п.3 договору позики також передбачені наслідки прострочення виконання зобовязання позичальником - сплата штрафу у процентному визначенні від простроченої суми, де розмір процентів не зазначено. Тому є підстави для стягнення 3% річних від простроченої суми за весь час прострочення.

Згідно ч.1 ст.524 ЦК України зобовязання має бути виражене у грошовій одиниці України гривні. Згідно ч.2 ст.524 ЦК сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобовязання в іноземній валюті.

Згідно ст.533 ЦК України - грошове зобовязання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобовязанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом.

Укладення договору позики з визначенням предмету позики у іноземній валюті не суперечить вимогам закону, що регулює дані правовідносини. Разом з тим, враховуючи визначену законом грошову одиницю виконання грошового зобовязання в України (гривню), суд вважає необхідним у рішенні суду суму грошового зобовязання фізичної особи позичальника перед фізичною особою позикодавцем визначити у гривневому еквіваленті.

Згідно Розпорядження Приватбанку, наданого позивачем, про встановлення курсів валют від 22.03.2016р., комерційний курс долара США по відношенню до української гривні становив 26,100 купівля, 26,600 продаж. Позивачем розрахунок суми позики і процентів проведено за даним курсом валюти.

Враховуючи, що суд згідно ст.11 ЦПК України розглядає справу в межах заявлених позовних вимог, а позивач не заявив додатково позовних вимог про збільшення суми стягнення виходячи з підвищення курсу за період від подання позову до дати прийняття рішення, і не збільшив позовні вимоги про стягнення трьох відсотків річних за вказаний період, то суд, розглядаючи дану справу і здійснюючи розрахунки, виходить з курсу валют станом на день звернення позивача з позовом до суду. При цьому суд враховує, що на даний час розгляду справи по суті - курс не став нижчим, тобто застосуванням такого курсу не порушуються права боржника. Тому посилання відповідача на те, що позивачем не подано відомості про курс валюти на даний день, суд до уваги не приймає.

Разом з тим, суд вважає доцільним і більш обєктивним взяти для розрахунку не комерційний курс продажу валюти в Приватбанку, як це зазначив позивач, а курс НБУ на вказану позивачем дату - подання позову до суду.

Курс НБУ на 25.03.2016р. становив 26,2521 грн. за 1 долар США, і саме за даним курсом долара до гривні має бути визначене грошове зобовязання

Суд вважає можливим здійснити розрахунки суми боргу за договором позики, виходячи з даного курсу долара до гривні.

Таким чином, позов підлягає задоволенню, і стягненню з відповідача підлягає заборгованість по позиці у розмірі гривневого еквіваленту суми позики, визначеній у договорі у іноземній валюті: 59000доларів США х 26,2521 = 1548873,90грн.

Також на підставі ч.2 ст.625 ЦК України підлягають стягненню три відсотки річних, нараховані на всю суму позики за весь період прострочення (з урахуванням заявлених позовних вимог). Виходячи з зазначеного у договорі строку повернення позики (31.12.2013р.), простроченою дана сума позики рахується з 1.01.2014р. Термін прострочення 813днів.

Дана сума відсотків становитиме: 1548873,90грн. х3%/365днів х 813днів =103498,70грн.

Всього: 1548873,90грн. + 103498,70грн. = 1652372,60грн.

Позивачем понесені судові витрати: сплачений судовий збір за подання позову 6890грн. і судовий збір 275,61грн. за забезпечення позову, вжитого судом за клопотанням позивача, всього 7165,61грн.. Дані витрати відповідно до ст.88 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно розміру задоволених позовних вимог, оскільки позов задовольняється частково. Позов задоволено на 98,7%. Відшкодуванню підлягають судові витрати (судовий збір) в розмірі 98,7%, тобто в сумі 7072,40грн.

Керуючись ст.ст.207, 1046, 1047, 1051, 524, 525, 526, 625 ЦК України, ст.ст.10, 11, 213, 214 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити частково;

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 борг за договором позики 1548873,90 грн., 3 відсотки річних за прострочення 103498,70 грн., судові витрати 7072,40 грн., всього 1659445,00 грн.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Апеляційного суду Київської області через Броварський міськрайонний суд Київської області протягом 10 днів з дня його проголошення.

Суддя Т.В. Селезньова