АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/250/17Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 5, 48 ОСОБА_1
Доповідач в апеляційній інстанції
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 лютого 2017 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоОСОБА_2
суддівОСОБА_3, ОСОБА_4
при секретаріОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_6 на рішення Камянського районного суду Черкаської області від 22 листопада 2016 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя і визнання права власності,

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_6 звернувся до суду з даним позовом, яким просив, з урахуванням послідуючих уточнень (заява від 21.11.2016), визнати нежиле приміщення перукарні по вул. Пушкіна, 41 у м. Камянка Черкаської області, спільною сумісною власністю подружжя сторін у справі та визнати за ним право власності на 1/2 частину вказаного приміщення.

Свої вимоги мотивував тим, що з 19.04.1989 по 16.04.2007 він перебував у шлюбі з відповідачем. У 2013 році згідно мирової угоди між сторонами було розділено частину подружнього майна, але залишилось не поділеним нежитлове приміщення «перукарня», яке згідно свідоцтва про право власності належить відповідачу, але фактично набуте подружжям в період шлюбу і не являється її особистою власністю.

Рішенням Камянського районного суду Черкаської області від 22.11.2016 у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити. В обґрунтування вказує на те, що суд не врахував презумпцію режиму спільної сумісної власності щодо майна, набутого подружжям під час шлюбу; спірний обєкт нерухомості придбано та реконструйовано за спільні кошти подружжя; висновок суду про те, що спірне майно є власністю ФОП ОСОБА_7 є помилковим, адже у відповідному свідоцтві про право власності від 20.10.2005 власником зазначено фізичну особу ОСОБА_7; згідно правового висновку ВСУ у справі №6-21цс15 від 11.03.2015 майно ФОП є спільним майном подружжя, якщо воно набуте за час шлюбу; висновки суду про здійснення відповідачем у спірному приміщенні професійної перукарської діяльності є необґрунтованими; судом безпідставно застосовано до позовних вимог строк позовної давності, оскільки у заяві про застосування наслідків спливу строку позовної давності відповідача вказано про його застосування щодо вимог про визнання правочинів удаваними, які у даній справі по суті не вирішувались; у даному випадку початок перебігу строку позовної давності має обліковуватись з моменту звернення ОСОБА_7 до суду із позовом про визнання права власності на частку у майні подружжя та стягнення компенсації за частину спільного майна, так як до цього часу права позивача щодо спірного майна не порушувалися.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які зявилися у судове засідання, вивчивши та обговоривши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав та мотивів.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що спірне майно придбано не за спільні кошти подружжя, а отримано в дар відповідачкою, і вже після цього це ж майно переобладнано під єдине нежитлове приміщення для здійснення підприємницької діяльності відповідачки. Також судом вказано про пропуск позивачем строків позовної давності, що також є підставою для відмови у задоволенні позову у звязку з поданням відповідачкою відповідної заяви.

Однак повністю погодитися з правильністю таких висновків суду колегія суддів не може, виходячи з наступного.

При розгляді справи встановлено, що в період часу з 19.04.1989 по 16.04.2007 сторони справи перебували у шлюбі. Фактично шлюбні відносини між ними припинилися в лютому 2007 року.

З 10.01.2002 відповідач зареєструвалася як фізична особа-підприємець і з жовтня 2002 року пройшла курси перукарної справи, що підтверджується відповідними свідоцтвами.

За час шлюбу сторін відповідачці подаровано згідно договорів від 12.12.2001 та від 20.08.2003 квартири №3 та №4 по вул. Пушкіна, б. 41 в м. Камянка Черкаської області.

Рішенням виконавчого комітету Камянської міської ради Черкаської області №410 від 26.06.2002 відповідачці, як приватному підприємцю, надано дозвіл на розміщення обєкту комерційного значення за зазначеною адресою щодо квартири №4.

Вказані квартири переобладнано в одне приміщення та рішенням виконавчого комітету Камянської міської ради Черкаської області №273 від 28.05.2004 введено в експлуатацію як закінчене будівництвом переобладнання квартир під перукарню приватного підприємця відповідачки.

Право власності на вказане приміщення, прибудову та ганок зареєстроване за відповідачкою 20.10.2005.

Як вірно вказано судом першої інстанції, переобладнане нежитлове приміщення перейшло у власність фізичної особи підприємця, яким є відповідачка.

Статтею 65 СК України передбачено, що дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. Відповідно до ст.66 СК України, подружжя має право домовитися між собою про порядок користування майном, що йому належить на праві спільної сумісної власності. Правовідносини щодо поділу спільного майна подружжя регулюються ст.69 СК України, відповідно до якої дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою.

Норми СК України у статтях 57, 60 встановлюють загальні принципи нормативно-правового регулювання відносин подружжя з приводу належного їм майна, згідно з якими:

1) майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить їм на праві спільної власності;

2) майно, набуте кожним із подружжя до шлюбу, є особистою приватною власністю кожного з них.

З метою збереження балансу інтересів подружжя, дотримуючись принципів добросовісності, розумності і справедливості СК України містить винятки із загального правила.

Зокрема, відповідно до пункту 3 частини першої статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею/ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй/йому особисто.

Підстави набуття права спільної сумісної власності подружжя (тобто перелік юридичних фактів, які є підставами виникнення права спільної власності на майно подружжя) визначені у статті 60 СК України.

За змістом цієї норми належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його за час шлюбу, але і спільністю участі подружжя коштами або працею в набутті майна.

Виходячи з наведеного для правильного застосування статті 60 СК України та визнання майна спільною сумісною власністю суд повинен установити не тільки факт набуття цього майна за час шлюбу, а й той факт, що джерелом його набуття є спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

Вищевказаний висновок викладений в правовій позиції ВСУ від 01.07.2015 по справі № 6- 612цс15 року, який в силу ст. 360-7 ЦПК України є обовязковим для судів України.

Далі, правовідносини щодо здійснення підприємницької діяльності фізичною особою врегульовані главою 5 ЦК України.

Так, згідно зі статтею 52 ЦК України фізична особа-підприємець відповідає за зобовязаннями, повязаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном, крім майна, на яке згідно із законом не може бути звернено стягнення.

Фізична особа-підприємець, яка перебуває у шлюбі, відповідає за зобовязаннями, повязаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм особистим майном і часткою у спільній сумісній власності подружжя, яка належатиме йому при поділі цього майна.

Отже, майно фізичної особи-підприємця (яке використовується для господарської діяльності фізичною особою-підприємцем) вважається спільним майном подружжя, як і інше майно, набуте в період шлюбу, за умови, що воно придбане за рахунок належних подружжю коштів.

Використання одним із подружжя зазначеного майна для здійснення підприємницької діяльності може бути враховано при обранні способу поділу цього майна в натурі.

Таким чином, системний аналіз вищезазначених норм матеріального права дозволяє дійти висновку про те, що майно фізичної особи-підприємця може бути обєктом спільної власності подружжя і предметом поділу між ними з урахуванням загальних вимог законодавства щодо критеріїв визначення спільного майна подружжя та способів поділу його між ними.

Саме з такого розуміння зазначених норм матеріального права виходив ВСУ постановляючи свою правову позицію по справі 6-21цс15 від 11.03.2015 року.

При розгляді справи встановлено, що спірне майно створено шляхом переобладнання майна (квартир), які відповідачка отримала у дар протягом 2001 та 2003 років. Дані договори наразі є дійсними.

У подальшому подаровані відповідачці квартири були переобладнані в нежитлове приміщення перукарню, право власності на яку зареєстрували за відповідачкою 20.10.2005.

Згідно ч.3 ст.10 та ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

У даному випадку позивач стверджує, що спірне майно є обєктом права спільної сумісної власності подружжя виходячи з того, що його придбано під час шлюбу сторін за спільні кошти подружжя та переобладнано в перукарню також спільними трудовими зусиллями і за спільні кошти сторін.

Колегія суддів наголошує свою особливу увагу на тому, що як в суді першої інстанції так і в суді апеляційної інстанції відповідачка ОСОБА_7 беззаперечно визнала той факт, що спірне нерухоме майно хоч і оформлені договором дарування, однак дійсно придбане ними з ОСОБА_6 за їх спільні кошти як подружжя та перетворено з житлових квартир в перукарню в результаті їх спільної праці та сіпільних грошових вкладень.

При цьому, відповідачка категорично заперечувала проти задоволення позовних вимог посилаючись на пропуск позивачем строків позовної давності на звернення до суду з даними позовними вимогами, оскільки шлюб між ними було розірвано 16.04.2007 року, а з даним позовом до суду він звернувся лише 10.11.2014 року, що на її думку є безумовною підставою для відмови в позові .

У звязку з викладеним, враховуючи визнання відповідачкою позовних вимог ОСОБА_6 про визнання майна приміщення перукарні обєктом спільної сумісної власності подружжя, пояснень сторін та на підставі оцінки усіх доказів по справі, приходить до висновку про необхідність задоволення позову в цій частині в повному обсязі.

При цьому, колегія суддів не погоджується з доводами відповідачки ОСОБА_7 щодо попуску позивачем строків позовної давності виходячи з наступного.

Так відповідно до положень ст. ст. 256, 257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно ч.ч.1, 5 ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

З вимог ст. 72 СК України, вбачається, що до вимоги про поділ майна, заявленої після розірвання шлюбу, застосовується позовна давність у три роки.

При цьому цей строк обчислюється не від дня розірвання шлюбу, а від дня, коли один із співвласників (колишній подружжя) дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності.

Отже, вирішуючи питання перебігу позовної давності, суд має враховувати, що при визначені початку перебігу позовної давності слід виходити не з часу, коли сторони розірвали шлюб, а з часу, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого майнового права, оскільки сам по собі факт припинення шлюбу не свідчить про порушення права власності одного із подружжя. Неподання позову про поділ майна, у тому числі до спливу трьох років з дня розірвання шлюбу, за відсутності доказів, які б підтверджували заперечення права одного з подружжя на набуте у період шлюбу майно, зареєстроване за іншим подружжям, не може свідчити про порушення права і вказувати на початок перебігу позовної давності.

Таким чином, хоча сторони по справі і розірвали свій шлюб у 2007 році, однак позивач дізнався про невизнання позивачкою його права власності на спірне майно перукарню у 2013 році, при вирішенні питання між ними щодо розподілу усього спільного майна подружжя, в звязку чим і звернувся до суду з даним позовом до суду у 2014 році, тобто в межах строку позовної даності.

Відповідно до положень ст.309 ЦПК України підставою для зміни чи скасування рішення суду першої інстанції є невідповідність висновків суду обставинам справи, недоведеність обставин, що мають значення по справі, які суд вважав доведеними, порушення або неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Отже, рішення Камянського районного суду Черкаської області від 22.11.2016 слід скасувати та винести нове , яким позов задоволити в повному обсязі.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів,

в и р і ш и л а :

апеляційну скаргу задовольнити частково.

Рішення Камянського районного суду Черкаської області від 22 листопада 2016 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя і визнання права власності скасувати.

Позов ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя і визнання права власності задоволити.

Визнати за ОСОБА_6 право власності на ? частину нежитлового приміщення «перукарня» по вул. Пушкіна, 41 у м. Камянка Черкаської області.

Визнати за ОСОБА_7 право власності на ? частину нежитлового приміщення «перукарня» по вул. Пушкіна, 41 у м. Камянка Черкаської області.

Рішення апеляційного суду набирає чинності з моменту проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку до суду касаційної інстанції протягом 20 днів з дня проголошення.

Головуючий :

Судді :