Справа № 307/3470/16-ц
Провадження № 2/307/353/17
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 лютого 2017 року м. Тячів

Тячівський районний суд Закарпатської області в особі головуючого судді Бобрушко В.І., при секретарі Клим В.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Тячів цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, де третя особа орган опіки та піклування Тячівської районної державної адміністрації про передання неповнолітньої дитини на постійне місце проживання та виховання батькові,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2, де третя особа орган опіки та піклування Тячівської районної державної адміністрації про передання неповнолітньої дитини на постійне місце проживання та виховання батькові. В позовній заяві представник ОСОБА_1 ОСОБА_3 зазначив, що 11 лютого 2003 року він одружився з ОСОБА_2 і від даного шлюбу в них народилося троє дітей, а саме: донька ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, син ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, син ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3. Рішенням Тячівського районного суду Закарпатської від 13 січня 2015 року шлюб між позивачем та відповідачкою ОСОБА_5 було розірвано. Після розірвання шлюбу ОСОБА_5 разом з донькою ОСОБА_4 пішла проживати до своєї матері ОСОБА_6 в с. Новоселиця по вул. Кубинця, 30, а синів ОСОБА_7 та ОСОБА_8 залишила на виховання та утримання з позивачем ОСОБА_1 В подальшому відповідачка виїхала на заробітки в Чеську республіку, залишивши їх доньку на виховання та утримання бабусі ОСОБА_6 На підставі рішення Тячівського районного суду від 17.02.2015 року позивач ОСОБА_1 сплачує на користь ОСОБА_5 аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_4 в розмірі 1000 гривень щомісячно. Представник також зазначив, що після того як ОСОБА_1 одружився з іншою жінкою, відповідачка стала неодноразово заявляти, щоб ОСОБА_1 купив їй автомобіль, а у випадку відмови, вона звернеться до суду з позовом про визначення місця проживання дітей з нею. Оскільки ОСОБА_1 не зміг зібрати докази та переконати комісію органу опіки та піклування та суд про доцільність не забирати від нього синів та передавати їх на виховання з матірю, враховуючи висновок органу опіки та піклування Тячівської РДА від 02.11.2015 року за №290, яким комісія рекомендувала суду залишити малолітніх ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на вихованні у матері ОСОБА_5, а малолітнього ОСОБА_1 - на вихованні у батька ОСОБА_1, Тячівським районним судом 09.02.2016 року було ухвалено рішення і визначено місце проживання малолітніх ОСОБА_4 та ОСОБА_5 разом з матірю, а неповнолітнього ОСОБА_1 - разом з батьком. Позивач ОСОБА_1 змирився з судовим рішенням, що набрало законної сили та вважав, що він зобовязаний приймати участь у вихованні та утриманні своїх дітей, які за рішенням суду залишено на вихованні та утриманні матері. Після проголошеного судового рішення відповідачка ОСОБА_5 виїхала до Чеської Республіки, а доньку ОСОБА_4 та сина ОСОБА_8 залишила на виховання бабусі ОСОБА_6 і йому здійснюються перешкоди у прийманні участі у вихованні його дітей. На думку представника позивача, зазначені обставини дають підстави для прийняття судом рішення про передачу на виховання та утримання дітей батькові. Також представник позивача зазначив, що відповідачка без згоди батька передала на утримання та виховання дітей бабусі ОСОБА_6, яка неналежно виховує дітей, змінила дітям спосіб життя, сина ОСОБА_8 позбавила дитячого садка, не усвідомлюючи, що вихователі дитячого садка приймають вагому участь у вихованні дітей. Будинок у якому проживають ОСОБА_4 та ОСОБА_5 має три кімнати, в яких проживає 12 осіб різного віку та статі, це також негативно впливає на виховання дітей. Представник зазначив, що малолітній ОСОБА_5 знаходиться в закритому приміщенні, позбавлений вільного відпочинку, не відпочиває як інші діти. Позивач ОСОБА_1 не може зустрічатися та спілкуватися з донькою ОСОБА_4 та сином ОСОБА_8, брати участь у їх вихованні, так як дітей від нього ховають. Діти втратили родинне спілкування, не зустрічаються з рідним братом ОСОБА_1, який проживає з батьком, у дітей порушений спосіб життя. Права та обовязки матері та батька щодо дітей є рівними, навіть тоді, коли вони не є подружжям. Законом передбачено покарання батька або матері у випадку вчинення неправомірних дій щодо своїх дітей. Виховання дітей належить до найважливіших питань життя сімї. Представник зазначив, що в суспільстві виникає багато питань, повязаних із визначенням проживання дітей, тому комісія органу опіки і піклування та суд при вирішені зазначеного питання мають рахуватись насамперед з інтересами дітей. На думку представника позивача слід відхилити практику, яка свідчить, що майже завжди дітей залишали з матірю, при тому як мати давно перестали бути обєктом дискримінації. Дуже важко врахувати інтереси дітей, які звикли бачити вдома обох батьків і в яких сьогодні питають з ким вони хочуть залишитися і кого більше люблять. Звичайно, діти не відповідають на ці питання, бо відчувають ці почуття до обох батьків. Тому, при визначенні даного питання комісія органу опіки та піклування, суд, мають врахувати особистий вклад кожного із батьків, насамперед у духовний та моральний розвиток дітей завдяки власним моральним якостям. Також представник зазначив, що син ОСОБА_8 має проблеми зору, а тому батько ОСОБА_1 негайно звернувся до кваліфікованих лікарів, розпочато лікування в інституті очних хвороб і тканинної терапії ім. В.П. Філатова медичних наук в ОСОБА_6. Син потребує наступне тривале медикаментозне лікування. Батько ОСОБА_1 півроку намагався продовжити лікування у спеціалізованій медичній установі, щоб долікувати зір ОСОБА_5, але відповідачка та бабуся ховають сина від батька. Про питання погіршення зору в ОСОБА_5 батько порушував на засіданні комісії органу опіки та піклування, на якому виступила завідуюча дитячою поліклінікою ОСОБА_9, яка перевірила амбулаторну картку ОСОБА_5 і наголосила батькам про необхідність невідкладеного лікування сина. Відповідачка емоційно сприйняла зауваження та пояснила, що вона з сином звернулася до приватного лікаря в Мукачеві, який виписав ОСОБА_5 окуляри і він вилікуваний. Крім наведеного, син ОСОБА_8 мав можливість влітку оздоровитись в курортних містах на морі зі своїм братом ОСОБА_1, однак бабуся заборонила здійснити цю поїздку ОСОБА_5, про що депутатом було складено акт від 26 вересня 2016 року.

Просить передати неповнолітнього сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, на утримання та виховання батькові ОСОБА_1.

Позивач та його представник ОСОБА_3 в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, посилаючись на викладені в позовній заяві обставини та просять позов задовольнити.

Представник відповідачки ОСОБА_10 в судовому засіданні позовні вимоги не визнала та вважає їх безпідставними. Просить в задоволенні позову відмовити.

Представник третьої особи органу опіки та піклування Тячівської районної державної адміністрації ОСОБА_11 в судовому засіданні пояснила, що вона підтримує висновок органу опіки та піклування Тячівської РДА від 20 жовтня 2016 року за №343.

Заслухавши сторін та дослідивши всі обставини справи, суд дійшов наступного висновку.

В судовому засіданні встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі і від шлюбу мають трьох неповнолітніх дітей, а саме доньку ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, сина ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3.

Згідно рішення Тячівського районного суду Закарпатської області від 13 січня 2015 року шлюб між сторонами розірвано (а.с.9).

На підставі рішення Тячівського районного суду від 17 лютого 2015 року позивач ОСОБА_1 зобовязаний сплачувати на користь відповідачки ОСОБА_5 аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_4 в розмірі 1000 гривень щомісячно і до її повноліття (а.с.10).

Після розірвання шлюбу згідно рішення суду визначено місце проживання неповнолітніх дітей ОСОБА_4 та ОСОБА_5 разом з відповідачкою ОСОБА_5, а сина ОСОБА_7 разом з позивачем ОСОБА_1, що підтвердили сторони в судовому засіданні.

Згідно даних медичної картки та історії розвитку дитини неповнолітньому ОСОБА_5 надавалася медична допомога по лікуванню органів зору (12-15, 66-68).

Відповідно до висновку органу опіки і піклування Тячівської районної державної адміністрації від 20 жовтня 2016 року за №343 визнано недоцільним передачу неповнолітнього ОСОБА_5 на виховання та проживання батька ОСОБА_1 Також у висновку зазначено, що рішенням суду неповнолітніх дітей ОСОБА_4 та ОСОБА_5 залишено на вихованні матері, а неповнолітнього сина ОСОБА_7 на вихованні батька. Під час бесіди працівниками органів опіки та піклування з неповнолітніми ОСОБА_4 та ОСОБА_5 зясовано, що діти хочуть проживати з матір»ю. При обстеженні умов проживання дітей в будинку №30 по вулиці Кубинця в с. Новоселиця, де проживає ОСОБА_5, встановлено, що для них створені належні умови проживання та виховання (а.с.56, 57).

Згідно з ст. 12 Закону України "Про охорону дитинства", виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність з виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Відповідно до ч.8 ст.7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї.

Згідно ст. 141 CK України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Відповідно до ч.1 ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно.

А згідно до ст.ст. 160, 161 цього Кодексу місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними вирішується судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення.

У п.24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 1998 року № 16 «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім'ю України» роз'яснено, що суди, вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо (в тому числі в одній квартирі), про те, з ким із них і хто саме з дітей залишається, мають виходити із рівності прав та обов'язків батька й матері щодо своїх дітей, повинні постановити рішення, яке відповідало б інтересам дітей. При цьому суд враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дітей.

Крім того, згідно з принципом 6 Декларації прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матірю.

Зазначені вище положення закону повинні бути застосовані у кожній конкретній справі, виходячи з її обставин та інтересів дітей.

Як встановлено в судовому засіданні, на час розгляду справи в суді неповнолітній ОСОБА_1 проживає разом з позивачем ОСОБА_1, а неповнолітні ОСОБА_5 та ОСОБА_4 разом з відповідачкою ОСОБА_5

Крім того, самі неповнолітні ОСОБА_5 та ОСОБА_4, під час бесіди з працівниками органу опіки та піклування пояснили, що мають бажання проживати зі своєю матірю ОСОБА_5, яка створила їм нормальні умови для проживання

Оцінивши зібрані по справі і досліджені в судовому засіданні докази, беручи до уваги особисту прихильність неповнолітнього ОСОБА_5 щодо його проживання зі своєю матір»ю ОСОБА_5, наявність висновку з цього приводу органу опіки і піклування, який у своєму висновку зазначив про недоцільність передання неповнолітнього ОСОБА_5 на виховання та проживання позивачу ОСОБА_1, суд вважає, що вимоги позивача щодо передання йому на утримання та виховання неповнолітнього сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, належними і допустимими доказами в судовому засіданні не стверджені, а тому в задоволенні його позову до ОСОБА_2, де третя особа орган опіки та піклування Тячівської районної державної адміністрації про передання неповнолітньої дитини на постійне місце проживання та виховання батькові, слід відмовити.

Судові витрати в частині сплати судового збору слід покласти на позивача.

Керуючись ст.ст. 4, 10, 11, 60, 209, 213-215 ЦПК України, ст.ст.7, 141, 160, 161 СК України, суд,

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, де третя особа орган опіки та піклування Тячівської районної державної адміністрації про передання неповнолітньої дитини на постійне місце проживання та виховання батькові, відмовити.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Закарпатської області через Тячівський районний суд протягом 10 днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, - протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий В.І.Бобрушко