Справа № 168/613/16-ц Головуючий у 1 інстанції: Хаврона О.Й.
Провадження № 22-ц/773/335/17 Категорія: 27 Доповідач: Осіпук В. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 березня 2017 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Осіпука В. В.,

суддів - Русинчука М. М., Федонюк С. Ю.,

з участю секретаря Лимар Р. С.,

позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» про захист прав споживачів та стягнення коштів, за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_4 акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на рішення Старовижівського районного суду Волинської області від 16 січня 2017 року, -

В С Т А Н О В И Л А :

У вересні 2016 року ОСОБА_1 звернулась в суд із зазначеним позовом. Вказувала на те, що 03 травня 2015 р. з її карткових рахунків, які були відкриті 26 жовтня 2012 року у відповідача ПАТ КБ «Приватбанк», а саме з платіжної і кредитної карток, невідомими особами шахрайським способом здійснено зняття грошових коштів в сумах 10678 грн. та 11444 грн. 16 коп.

Зняття грошей з карткових рахунків відбулося з використанням номера її мобільного телефону, який на той час не працював. За порадою працівників сервісного центру мобільного звязку ПрАТ «Київстар» вона негайно звернулась в ПАТ КБ «ПриватБанк», за програмою якого номер її мобільного телефону безпосередньо був пов'язаний з рахунком відкритим у банку.

Крім того зазначала, що з приводу даної події зверталась у правоохоронні органи, де було відкрито кримінальне провадження.

Після її звернення до банку, відповідачем 11 червня 2015 року на її платіжну картку було повернуто грошові кошти на загальну суму 7690 грн., а грошова сума в розмірі 2988 грн. лишилась неповернутою, як і не повернуто 11444 грн. 16 коп. на кредитну картку.

Посилаючись на те, що несанкціоноване зняття грошових коштів з вказаних рахунків відбулося без її участі невідомими особами, жодних дій щодо розголошення інформації, яка дала б змогу ініціювати платіжні операції з її картками, вона не вчиняла, то позивач ОСОБА_1, уточнивши свої позовні вимоги, просила суд стягнути з відповідача 9379 грн. 26 коп., а саме: 2988 грн. не повернутих їй, що були не санкціоновано зняті невідомими особами; 3478 грн. 25 коп. - кошти, зняті відповідачем з її картки (для виплат) на погашення по кредиту; 909 грн. 91 коп. - кошти, що зняті відповідачем з рахунку для безготівкових розрахунків як відсотки за користування кредитом; 1672 грн. 32 коп. і 330 грн. 78 коп. пені за неповернення емітентом несанкціоновано знятої грошової суми на її рахунок та відшкодувати їй понесені судові витрати.

23 листопада 2016 року, під час розгляду справи судом, ухвалою Старовижівського районного суду позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення з відповідача коштів у сумі 11444 грн. 16 коп. за кредитною карткою та пені в розмірі 5250 грн. 96 коп. з цієї суми залишено без розгляду.

Рішенням Старовижівського районного суду Волинської області від 16 січня 2017 року позов задоволено частково, стягнуто з ПАТ КБ «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 грошову суму в розмірі 9269 грн. 33 коп. та 544 грн. 75 коп. понесених нею судових витрат по сплаті судового збору.

У поданій на рішення апеляційній скарзі відповідач ПАТ КБ «ПриватБанк» просить його скасувати, як незаконне і необґрунтоване, прийняте судом з порушенням норм матеріального та процесуального права, без неналежної оцінки зібраних доказів та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Задовольняючи позов ОСОБА_1, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки позивачкою доведено факт зняття грошових кошті з її розрахункової і кредитної карток, сторонніми особами, без її волі і особистої участі, а відповідач в свою чергу не довів, що позивачка своїми діями чи бездіяльністю сприяла розголошенню конфіденційної інформації, яка дала змогу ініціювати платіжні операції, то відповідач зобовязаний повернути їй кошти списані з платіжної картки та сплатити пеню, нараховану на суму неналежного переказу.

Такий висновок суду є правильним.

Встановлено, що між позивачкою ОСОБА_1 та відповідачем ПАТ КБ «ПриватБанк» 26 жовтня 2012 року було укладено договір на банківське обслуговування шляхом підписання його сторонами відповідної анкети заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у ПриватБанку, після чого позивачем отримано електронний платіжний засіб платіжну картку, з відкриттям рахунку для безготівкових розрахунків, та кредитну картку з лімітом 12000 грн. (а. с. 7-21, 60 61). Також банк видав ОСОБА_1 ПІН-коди до карток і здійснював розрахунково-касове обслуговування платіжних операцій позивачки із використанням платіжної картки.

Крім того встановлено, що 03 травня 2015 року з платіжної картки позивачки невідомими особами шляхом здійснення експрес-платежів по телефону 3700 відбулось несанкціоноване списання грошових коштів у сумі 5804 і 4804 грн. (а. с. 18). Того ж самого дня та тим же самим способом з її кредитної картки невідомими особами було знято 11444 грн. 16 коп. (а. с. 21).

Дізнавшись про відсутність грошей на рахунках, ОСОБА_1 негайно 6 травня 2015 року звернулась за розясненням до банку, а 7 травня 2015 року подала відповідну заяву про вчинення кримінального правопорушення до Старовижівського РВУ МВС України у Волинській області (а. с. 29-31, 67).

За наслідками звернення ОСОБА_1 до банку, останнім проведено розслідування, за результатами якого зроблено висновок, що крадіжка грошових коштів відбулося в наслідок шахрайських дій третіх осіб, шляхом блокування через мобільного оператора SIM карти клієнта банку, з наступним відновленням її дублікату та здійсненням телефонного дзвінку з номера мобільного телефону клієнта працівнику банку з метою здійснення «Експрес Платежу» з картки потерпілої особи клієнта банку (а. с. 30-31, 62-66).

Факт блокування SIM карти позивачки ОСОБА_1 3 травня 2015 року та заміни її на нову SIM карту із збереженням телефонного номера підтверджується наявною в матеріалах справи відповіддю ПрАТ «Київстар» на запит суду (а. с. 126).

Також встановлено, що після звернення позивачки із заявою до відповідача з приводу несанкціонованого списання з її рахунків грошових коштів, частина коштів в сумі 7690 грн. банком була відновлена на її рахунку, а не повернута сума становить 2918 грн. (а. с. 97).

Відповідно до статті 1073 ЦК України у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом.

Згідно із пунктом 37.2 статті 37 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» у разі ініціації неналежного переказу з рахунка неналежного платника з вини ініціатора переказу, що не є платником, емітент зобов'язаний переказати на рахунок неналежного платника відповідну суму грошей за рахунок власних коштів, а також сплатити неналежному платнику пеню в розмірі 0,1 відсотка суми неналежного переказу за кожний день, починаючи від дня неналежного переказу до дня повернення відповідної суми на рахунок, якщо більший розмір пені не обумовлений договором між ними.

Відповідно до пунктів 6.7, 6.8 Положення «Про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням» затвердженого постановою Правління Національного банку України від 30 квітня 2010 року № 223 банк у разі здійснення недозволеної або некоректно виконаної платіжної операції, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися або які були виконані некоректно, негайно відшкодовує платнику суму такої операції та, за необхідності, відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції. Користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо спеціальний платіжний засіб було використано без фізичного предявлення користувачем або електронної ідентифікації самого спеціального платіжного засобу та його держателя, крім випадків, коли доведено, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Наведені вище норми матеріального права та піднормативний акт, що регулюють спірні правовідносини між сторонами даного спору, дають підстави зробити висновок про те, що користувач платіжної картки несе відповідальність за здійснення платіжних операцій проведених безпосередньо ним самим, або коли він своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, що дало змогу стороннім особам ініціювати здійснення такої платіжної операції.

Оскільки судом першої інстанції було встановлено, що несанкціоновані списання грошових коштів з платіжної та кредитної карток позивачки, які знаходились в обслуговуванні банку, були здійсненні без її участі, чи будь-якого її сприяння, то саме банк як емітент за рахунок власних коштів повинен покрити недостачу, що виникла на вказаних карткових рахунках позивачки та сплатити їй пеню в розмірі передбаченому чинним законодавством.

Таким чином, на думку колегії суддів, встановивши наведені обставини та давши їм вірну правову оцінку, а також врахувавши наведений у запереченні банку розрахунок грошового залишку та пені, які підлягають сплаті, суд першої інстанції цілком підставно і обґрунтовано прийняв рішення про часткове задоволення позову.

Отже, оскаржуване рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та не випливають на його законність, а тому апеляційну скаргу відповідно до ст. 308 ЦПК України слід відхилити.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_4 акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» відхилити, рішення Старовижівського районного суду Волинської області від 16 січня 2017 року в даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий

Судді