АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/792/288/17
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 лютого 2017 року м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Апеляційного суду Хмельницької області

в складі: головуючої - судді Грох Л.М.,

суддів Костенка А.М., Ярмолюка О.І.,

секретар Гриньова А.М.,

з участю апелянта, представника позивача,

розглянула у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 30 листопада 2016 року.

Заслухавши доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши матеріали справи, ознайомившись з доводами апеляційної скарги, колегія суддів

в с т а н о в и л а :

В жовтні 2015 року ПАТ КБ «ПриватБанк», звертаючись до суду з вказаним позовом до ОСОБА_1, вказував, що 20.12.2005 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір, відповідно до умов якого відповідачу надано кредит в розмірі 5000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 48 % річних за користування кредитними коштами на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. В зв'язку з неналежним виконанням умов кредитного договору у ОСОБА_1 утворилася заборгованість по кредиту. З врахуванням уточнень позову, позивач просив стягнути з відповідача на його користь заборгованість по процентах за договором б/н від 20.12.2005 року, нарахованих на прострочену заборгованість по кредиту за період з 27.02.2013 року по 16.02.2016 року у розмірі 9564,12 грн.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 30 листопада 2017 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість по процентах за кредитним договором б/н від 20.12.2005 року, за період з 27.02.2013 року по 16.02.2016 року у розмірі 9564,12 грн.

Вирішено питання про судові витрати.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду як незаконне та необґрунтоване та ухвалити нове рішення, яким відмовити в позові. Посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи. На думку апелянта, суд першої інстанції не врахував наявність рішення апеляційного суду Хмельницької області від 28.07.2014 року, яким відмовлено у позові банку про стягнення заборгованості за цим же кредитом з підстав спливу позовної давності. З урахуванням цього рішення зобов'язання за цим кредитним договором між сторонами припинилися, проте позивач продовжує нараховувати проценти на неіснуючу заборгованість. Вважає помилковим висновок суду першої інстанції про те, що кредитні кошти до цього часу не повернуті, а тому існують підстави для щомісячного нарахування процентів на суму простроченої заборгованості. На думку апелянта, зі спливом строку позовної давності припиняється право вимоги до боржника, а отже, припиняється зобов'язання в розумінні ст. 509 Цивільного кодексу України.

В засіданні апеляційного суду апелянт підтримав апеляційну скаргу з викладених у ній мотивів.

Представник позивача просила відхилити апеляційну скаргу як безпідставну.

Колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Так, суд першої інстанції встановив, що 20.12.2005 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір б/н, відповідно до умов якою відповідачу надано кредит в розмірі 5000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку «Подія» зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 48 % річних за користування кредитними коштами на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

У заяві про надання кредиту від 20.12.2005 року відповідач підтвердив, що ця заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами Банку складає договір про надання банківських послуг.

У зв'язку з неналежним виконанням відповідачем зобов'язань за кредитним договором станом на 16.02.2016 року існує заборгованість по тілу кредиту в сумі 3631,14 грн.

Наведені обставини підтверджуються матеріалами справи .

Задовольняючи позов, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що частина тіла кредиту досі не повернута банку, а кредитний договір не є припиненим, тому банк обґрунтовано нараховує відповідачу проценти на прострочену заборгованість за кредитом, які підлягають стягненню за період в межах позовної давності.

Доводи апеляційної скарги про безпідставне нарахування банком процентів за користування кредитом не ґрунтуються на нормах закону і умовах кредитного договору.

Так, згідно умов п.п. 5.5.1. 5.5.2 Умов кредитного договору, при непогашенні кредиту в термін, встановлений п.п. 5.2, 5.3. 5.4 Договору, заборгованість у частині вчасно непогашеної суми кредиту вважається простроченою, на залишок заборгованості з простроченої суми кредиту розрахунок відсотків здійснюється відповідно до п.5.5.2 даного договору з дати виникнення простроченої заборгованості. Розрахунок відсотків за користування кредитом здійснюється з дати списання коштів з позичкового рахунка до майбутньої дати сплати відсотків, а також за період, що починається з попередньої дати сплати відсотків по поточну дату сплати відсотків. Розрахунок відсотків здійснюється до повного погашення заборгованості за кредитом, на суму залишку заборгованості за кредитом.

Позичальник зобов'язаний здійснювати повернення кредиту частинами (щомісячними платежами) в розмірі та в строки, визначені Тарифами та щомісячно сплачувати проценти за користування кредитом.

Відповідно до п. 5.3 Правил користування платіжною карткою (складової частини Умов та правил надання банківських послуг), строк погашення процентів - щомісячно за попередній місяць, строк погашення кредиту в повному обсязі - не пізніше останнього дня місяця, вказаного в платіжній карті ( в полі month).

Дійсно, у зв'язку із неналежним виконанням умов цього кредитного договору позичальником банк вже звертався до суду з позовом до нього про стягнення заборгованості за цим кредитним договором.

Рішенням Апеляційного суду Хмельницької області від 28.07.2014 року в задоволенні позову ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, що існувала станом на 26.02.2013 року (3959,35 грн. - кредит, 22120,74 грн. - проценти, 500 грн. і 1304 грн. - штрафи) відмовлено з підстав пропуску позовної давності. Суд виходив з того, що банк звернувся до суду з цими позовними вимогами поза межами позовної давності (25.03.2013 року), оскільки право вимагати від відповідача повернення кредиту згідно умов кредитного договору виникло у липні 2008 року, з часу спливу строку дії картки.

Разом з тим, відмова у позові про стягнення заборгованості по кредиту за інший період не спростовує наявність заборгованості по тілу кредиту в сумі 3631,14 грн., що підтверджується вищевказаним рішенням Апеляційного суду Хмельницької області від 28.07.2014 року і тому банк відповідно до умов договору обґрунтовано нараховує проценти за користування кредитними коштами.

Відповідно до статті 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору (частини перша, друга статті 1054 ЦК України).

Відповідно до частин першої, четвертої статті 631 цього Кодексу строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

За змістом статей 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

За змістом частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Відповідно до частин першої, третьої статті 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Отже, правильним є висновок суду першої інстанції про те, що наявність судового рішення про відмову у задоволенні вимог банку за інший період внаслідок застосування строку позовної давності, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє позичальника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання й не позбавляє кредитора права на отримання процентів за час користування кредитними коштами.

Такий висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній в постановах від 23.09.2015 року, справа № 6-1206цс15, від 25.05.2016 року, справа № 6-157цс16.

Відтак суд першої інстанції обґрунтовано задовольнив позовні вимоги і стягнув заборгованість по процентах за кредитним договором в межах позовної давності (за період з 27.02.2013 року по 16.02.2016 року) у розмірі 9564,12 грн.

Посилання апелянта на те, що зі спливом строку позовної давності припиняється право вимоги до боржника, а отже, припиняється зобов'язання, суперечить нормі ст. 509 ЦК України і є безпідставним.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду.

Рішення суду ґрунтується на повно, всебічно досліджених матеріалах справи, постановлено з дотриманням вимог матеріального та процесуального права і підстав для його скасування в межах доводів апеляційних скарг не вбачається.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 313-315, 317, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 30 листопада 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуюча: /підпис/

Суддя: /підпис/

Суддя: /підпис/

З оригіналом згідно: суддя Апеляційного суду Л.М.Грох

_______________________________________________________________________________

Головуюча у першій інстанції: Мороз В.О. Провадження № 22-ц/792/288/17

Доповідач: Грох Л.М. Категорія: 19, 27