Справа № 473/1380/17
РІШЕННЯ

іменем України

"23" травня 2017 р. Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області в складі: головуючої - судді Ротар М.М., при секретарі судового засідання Фінько О.П.,

за участю представника заявника ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Вознесенськ Миколаївської області цивільну справу за заявою ОСОБА_2, заінтересована особа Вознесенський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного Територіального управління юстиції у Миколаївській області про встановлення факту, що має юридичне значення

В С Т А Н О В И В:

У травні 2017 року заявниця ОСОБА_2. звернулася суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, в якій просила суд встановити факт, що її прадід ОСОБА_3 та її прабабка ОСОБА_4 за національністю «євреї».

Встановлення зазначеного факту необхідно для вирішення питання отримання громадянства її сина ОСОБА_5, який на сьогоднішній день навчається в Ізраїльському учбовому закладі та бажає отримати громадянство цієї країни, оскільки має єврейське коріння.

Свою заяву обґрунтовує тим, що її бабуся Бойко (до шлюбу ОСОБА_4) ОСОБА_6 народилася 26.11.1922 року в с. Мала - Вільшанка Вільшанського району Кіровоградської області. У свідоцтві про народження батьками бабусі зазначено: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 з вказанням їх національності українець, українка.

В дійсності національність прадідуся та прабабусі заявниці була єврейська, але в ті часи в документах громадянського стану це не зазначалося з метою уникнення політичних переслідувань, утисків та дискримінації за національною ознакою.

Підтвердити національність прадіда та прабабки за допомогою архівних документів не дали бажаного результату, оскільки дані не збереглися за строком давності. Це підтверджується відповіддю Державного архіву Одеської області від 09.03.2017 року, Державного архіву Кіровоградської області від 13.02.2017 року та Вільшанського районного відділу ДРАЦС від 21.11.2016 року.

Висновком Вознесенського районного відділу ДРАЦС Головного територіального управління юстиції в Миколаївській області заявниці було відмовлено у внесенні змін до поновленого актового запису про народження №129 від 27.03.1958 року ОСОБА_7, зокрема у виправленні національності матері з «українка» на «єврейка» та батька з «українець» на «єврей», у звязку з тим, що Вознесенський районний відділ ДРАЦС не має таких повноважень.

Враховуючи викладене, заявниця просила захистити її право в судовому порядку шляхом встановлення факту, що має юридичне значення.

В судовому засіданні представник заявника ОСОБА_1 повністю підтримала вимоги, що викладені в заяві та наполягала на їх задоволені.

Представник заінтересованої особи до суду не з'явився, на адресу суду надіслав заяву, в якій просив розгляд справи здійснювати без участі представника, проти задоволення заяви не заперечує.

Дослідивши письмові матеріали справи, вислухавши покази свідків ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, суд вважає, що заява підлягає задоволенню.

В судовому засіданні було встановлено, що Бойко (до шлюбу ОСОБА_7) ОСОБА_6, бабуся заявниці, народилася 26.11.1922 року в с. Мала - Вільшанка Вільшанського району Кіровоградської області, відповідно до свідоцтва про народження серії ЯШ №142675 від 27.03.1958 року. У вказаному свідоцтві батьками ОСОБА_7 зазначено: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 з вказанням їх національності українець, українка.

Бойко (до шлюбу ОСОБА_4) ОСОБА_6 померла 21.10.1997 року. (свідоцтво про смерть серії І-ФП №057429, видане 24 жовтня 1997 року.)

ОСОБА_3 помер 18 квітня 1982 року ( свідоцтво про смерть серії І-ФП № 425819, видане 29 квітня 1982 року.) Його дружина ОСОБА_4 померла в 1932 році, однак відомості про її смерть не збереглися.

Правовідносини з приводу встановлення заявленого факту, що має юридичне значення, врегульовані нормами Конституції України, ЦК України, ЦПК України, Закону України Про національні меншини, Законом України Про ратифікацію Рамкової конвенції Ради Європи про захист національних меншин, Правилами внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 12 січня 2011 року № 96/5.

Так, відповідно до ст.35 Конституції України кожен має право на свободу світогляду і віросповідання. Це право включає свободу сповідувати будь-яку релігію або не сповідувати ніякої, безперешкодно відправляти одноособово чи колективно релігійні культи і ритуальні обряди, вести релігійну діяльність.

За змістом ст.ст. 269,300 ЦК України встановлено, що особисті немайнові права належать кожній фізичній особі від народження або за законом. Особистими немайновими правами фізична особа володіє довічно. Різновидом таких прав є право на індивідуальність/свободу віросповідання. Фізична особа має право на збереження своєї національної, релігійної самобутності, якщо вони не заборонені законом та не суперечать моральним засадам суспільства.

Нормою ст.3 Рамкової конвенції Ради Європи про захист національних меншин визначено, що кожна особа, яка належить до національної меншини, має право вільно вирішувати, вважатися їй, чи не вважатися такою, і таке рішення або здійснення прав у зв'язку з ним не повинно зашкоджувати такій особі.

Положеннями ст.11 Закону України Про національні меншини передбачено, що громадяни України мають право вільно обирати та відновлювати національність. Примушення громадян у будь-якій формі до відмови від своєї національності не допускається.

За змістом ст.ст. 273,275 ЦК України, органи державної влади, органи влади Автономної Республіки Крим, органи місцевого самоврядування у межах своїх повноважень забезпечують здійснення фізичною особою особистих немайнових прав. Фізична особа має право на захист свого особистого немайнового права.

Згідно до ст.124 ч.2 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Відповідно до ст.ст. 234,256 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші, ніж передбачені 256 ч.1 ЦПК України факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Оцінюючи дослідженні в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд вважає їх належними, допустимими та достатніми для прийняття рішення у справі по суті.

Аналізуючи встановлені судом на підставі таких доказів фактичні обставини в контексті наведених норм законодавства та приймаючи до уваги, що в судовому засіданні на підставі поданих заявником доказів, а саме архівного витягу, що надійшов від Державного архіву Кіровоградської області 28 квітня 2017 року № 0-7/0/0/1/01-70, в якому зазначено, що національність ОСОБА_3 єврей, показів свідків, які підтвердили, що знали сім'ю ОСОБА_3, які завжди визнавали себе євреями, дотримувалися національних традицій, про що також свідчить особисте листування, святкували національні свята, підтверджено заявлений заявником факт єврейської національності, тому суд приходить до висновку про обґрунтованість заяви та необхідність її задоволення в повному обсязі.

Керуючись ст.ст.10,11,60,212,213,215,256,259 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Заяву ОСОБА_2, заінтересована особа Вознесенський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного Територіального управління юстиції у Миколаївській області про встановлення факту, що має юридичне значення - задовольнити.

Встановити факт, що ОСОБА_3, який помер 18 квітня 1982 року та ОСОБА_4, яка померла в 1932 році за національністю євреї.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Миколаївської області через Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя: М.М. Ротар