У Х В А Л А

28 лютого 2017 року м. Київ

Суддя Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Кафідова О.В., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_2, який діє в інтересах неповнолітніх: ОСОБА_3 та ОСОБА_4, на рішення Монастирищенського районного суду Черкаської області від 21 липня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Черкаської області від 14 вересня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_5, який діє в інтересах недієздатної особи - ОСОБА_6, до ОСОБА_2, як законного представника малолітніх осіб: ОСОБА_3 та ОСОБА_4, треті особи: Жашківська державна нотаріальна контора Жашківського районного нотаріального округу Черкаської області, орган опіки та піклування Монастирищенської районної державної адміністрації Черкаської області, про визнання заяви, свідоцтв про право на спадщину недійсними,

в с т а н о в и в :

У січні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ надійшла касаційна скарга ОСОБА_2, який діє в інтересах неповнолітніх осіб: ОСОБА_3 та ОСОБА_4, на рішення Монастирищенського районного суду Черкаської області від 21 липня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Черкаської області від 14 вересня 2016 року.

Відповідно до п. 6 розд. ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим касаційна скарга підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від

18 березня 2004 року.

Вказана вище касаційна скарга надійшла до суду касаційної інстанції після закінчення строку, установленого ч. 1 ст. 325 ЦПК України та не відповідала вимогам ст. 326 ЦПК України

Ухвалою судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27 січня 2017 року визнано причини пропуску строку на касаційне оскарження неповажними та касаційну скаргу було залишено без руху та заявнику надано строк для усунення її недоліків до 27 лютого 2017 року, який не може перевищувати тридцяти днів з дня отримання копії ухвали.

У лютому 2017 року на виконання вимог ухвали суду касаційної інстанції заявником на адресу суду касаційної інстанції направлено завірені належним чином копії оскаржуваних судових рішень, а також заяву, в якій заявник просить поновити строк на касаційне оскарження, посилаючись на те, що справа стосується прав та інтересів малолітніх дітей. Крім того, заявник додає договір про надання юридичних послуг від 29 грудня 2016 року, акт про прийняття-передачу виконаних робіт від 13 січня 2017 року (підготовка та складання касаційної скарги), довідки про склад сім'ї та довідки про доходи.

Проте вказані додатки надано на підтвердження обставин, які були визнані судом неповажними, а інших причин пропуску строку на касаційне оскарження заявник не наводить, які б свідчили про неможливість звернутися до суду касаційної інстанції раніше, ніж у січні 2017 року. При цьому не надано й доказів, які б підтверджували не направлення заявникові судового рішення апеляційного суду у відповідності з приписами ч. 3 ст. 222 ЦПК України.

У зв'язку з наведеним вище, заявнику слід навести поважні причини та надати суду належні докази, що підтверджують поважність причини пропуску строку на касаційне оскарження, оскільки безпідставне поновлення строку на оскарження судового рішення, що набрало законної сили, є порушенням вимог ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (див., mutatis mutandis, п. 27 рішення Європейського суду з прав людини від 26 квітня 2007 року у справі «Олександр Шевченко проти України», та «Трух проти України» (ухвала) від 14 жовтня 2003 року).

Поновлення процесуального строку зі спливом значного періоду часу та за підстав, які не видаються переконливими може порушити принцип юридичної визначеності (рішення Європейського суду з прав людини від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України»).

Згідно з ч. 3 ст. 73 ЦПК України, одночасно з клопотанням про поновлення чи продовження строку належить вчинити ту дію або подати той документ чи доказ, стосовно якого заявлено клопотання.

Згідно зі ст. 73 ЦПК України суд поновлює або продовжує строк, встановлений відповідно законом або судом, за клопотанням сторони або іншої особи у разі його пропущення з поважних причин.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про надання додаткового строку для усунення недоліків скарги в частині наведення поважних причин пропуску строку на касаційне оскарження та надання належних доказів, що підтверджують поважність таких причин.

Керуючись ст. 73 ЦПК України,

у х в а л и в :

Надати заявнику додатковий строк для усунення недоліків касаційної скарги до 28 березня 2017 року, який не може перевищувати тридцяти днів з дня отримання ухвали.

У разі невиконання вимог суду, до касаційної скарги будуть застосовані наслідки передбачені чинним законодавством України.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого спеціалізованого

суду України з розгляду

цивільних і кримінальних справ О.В. Кафідова