Справа № 206/2-1238/11 Провадження № 22-ц/772/1188/2017Головуючий в суді першої інстанції ОСОБА_1
Категорія 27 Доповідач Сопрун В. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 червня 2017 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду Вінницької області в складі :

головуючого: Сопруна В.В.,

суддів: Медяного В.М., Матківської М.В.,

за участю секретаря: Сніжко О.А.,

за участю сторін: представника позивача ОСОБА_2 Бондаренко ОСОБА_3,-

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс», за участю третіх осіб на стороні відповідача без самостійних вимог ПАТ «Сведбанк» в особі Вінницького відділення АТ «Сведбанк», ОСОБА_4, ОСОБА_5 про захист прав споживача та визнання кредитного договору недійсним, -

за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 17 червня 2013 року,-

в с т а н о в и л а :

В травні 2011 року ПАТ «Сведбанк» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 19 лютого 2013 року первісний позов ПАТ «Сведбанк» залишено без розгляду.

11 серпня 2011 року ОСОБА_2 звернулась до суду з зустрічним позовом, мотивуючи його тим, що 15.02.2008 року між ВАТ «Сведбанк» - правонаступником якого є відповідач ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» та

ОСОБА_2, було укладено кредитний договір №0101/0208/71-019 відповідно до умов якого ОСОБА_2 було надано кредит у розмірі 75000 доларів США, і

встановлено термін користування кредитом до 14.02.2038 року включно. Вказані кошти згідно п. 1.4. Договору № 0101/0208/71-019 було надано для здійснення

розрахунків по Договору купівлі-продажу квартири №4 в будинку № 166, що знаходиться за адресою: м. Вінниця, вулиця 1-Травня. З метою забезпечення виконання кредитного зобов'язання ОСОБА_2 за даним договором було укладено договір іпотеки № 0101/0108/71-001-2-01 від 15.02.2008 року з ОСОБА_4

Також 15.02.2008 року було укладено два договори поруки між Банком та ОСОБА_4 та між Банком та ОСОБА_5 Згідно умов п. 3.1.2 Кредитного договору позичальник ОСОБА_2 зобов'язувалась сплачувати позивачу кошти для погашення заборгованості за кредитним договором у формі щомісячного ануітетного платежу в розмірі 766 доларів США. Протягом 4 кварталу 2008 року фінансова криза в країні зумовила значне зростання курсу долару США по відношенню до гривні, що призвело до збільшення розміру кредиту майже вдвічі. Адже, якщо на момент укладення кредитного договору вартість 766 доларів США (сума щомісячного платежу за кредитним договором) в перерахунку на національну валюту становила орієнтовно 3868,3 грн., а після дорожчання курсу долара США вона складала в середньому 6000 грн.

Таким чином, істотно змінились обставини, якими сторони керувались при укладенні договору, що поставило сторони договору в нерівні умови, а це викликає необхідність змінити договір, привівши його у відповідність з обставинами, які істотно змінились, що передбачено ч. 1 ст. 652 ЦК України. Її звернення до ПАТ «Сведбанк» про перенесення термінів платежів було проігноровано.

З урахуванням збільшених позовних вимог, позивач просила суд визнати несправедливими і такими, що порушують принцип рівності сторін договору умови кредитного договору № 0101/0208/71-019 від 15.02.2008 року укладеного між ВАТ «Сведбанк» та ОСОБА_2, якими порушуються права споживача, у звязку з чим визнати даний кредитний договір недійсним.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 17 червня 2013 року позов задоволено.

Не погодившись з вказаним рішенням суду, ПАТ «Дельта Банк» подало апеляційну скаргу, в якій посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просило рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 17 червня 2013 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволені позовних вимог.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, заслухавши осіб, які зявилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення за таких підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішенням, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 214 ЦПК України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам судове рішення не відповідає.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, виходив з того, що положення кредитного договору №1001/0208/71-019 від 15.02.2008 року суперечить нормам Закону України «Про захист прав споживачів».

Однак, колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.

Стаття 10 ЦПК України зобов'язує кожну сторону довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених законом. Доказами являються будь-які фактичні дані, які встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів (ст. 57 ЦПК України).

Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК України.

Судом встановлено, що 15.02.2008 року між ВАТ «Сведбанк» та ОСОБА_2, було укладено кредитний договір № 0101/0208/71-019 відповідно до умов якого ОСОБА_2 було надано кредит у розмірі 75000 доларів США, і встановлено термін користування кредитом до 14.02.2038 року включно.

Вказані кошти згідно п. 1.4. Договору № 0101/0208/71-019 було надано для здійснення розрахунків по Договору купівлі-продажу квартири №4 в будинку № 166, що знаходиться за адресою: м. Вінниця, вулиця 1-Травня.

З метою забезпечення виконання кредитного зобов'язання ОСОБА_2 за договором № 0101/0208/71-019 від 15.02.2008 року було укладено договір іпотеки № 0101/0108/71-001-2-01 від 15.02.2008 року з ОСОБА_4

Згідно з умов іпотечного договору (копія додається) в забезпечення виконання основного зобов'язання ОСОБА_2 передано в заставу нерухоме майно вартістю 84000 (вісімдесят чотири тисячі) доларів США, а саме трикімнатну квартиру за №4, що знаходиться за адресою: м. Вінниця, вул. Першотравнева, 166. Строк дії договору до 14.02.2038 року.

15.02.2008 року було укладено договори поруки між Банком та ОСОБА_4 та між Банком та ОСОБА_5 Згідно умов п. 3.1.2 Кредитного договору позичальник ОСОБА_2 зобов'язувалась сплачувати позивачу кошти для погашення заборгованості за кредитним договором у формі щомісячного ануітетного платежу в розмірі 766 доларів США.

Звертаючись з даним позовом до суду позивач ОСОБА_2 зазначає, що умови договору є несправедливими і такими, що порушують принцип рівності сторін кредитного договору, оскільки фінансова криза 2008 року в країні зумовила значне зростання курсу долара США по відношенню до гривні, а поскільки ТОВ «Вектор Плюс» ставши новим кредитором, який має право вимоги до ОСОБА_2 за кредитним договором № 1001/0208/71-019 від 15.02.2008 року не може усунути порушення її прав і привести умови договору до вимог справедливості та розумності, просила визнати кредитний договір недійсним, що в свою чергу стало підставою для задоволення позовних вимог судом першої інстанції.

Відповідно до ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів», якщо положення договору визнано несправедливими, такими що обмежують права споживача, наслідком яких є істотний дисбаланс договірних прав та обовязків на шкоду споживача, такі умови може бути змінено або визнано недійсними.

Згідно ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до ст. ст. 626-629 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Сторони є вільними в укладенні договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункту), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Частиною 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно із ст. 4, 10 та 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити ЦК України, іншим законам України які приймались відповідно до Конституції України та ЦК України. Зміст правочину не повинен суперечити положенням інших, крім актів цивільного законодавства, нормативно правових актів, прийнятих відповідно до Конституції України. Правочин може бути визнано недійсним лише з підстав визначених законом та і з застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом.

Як вбачається з матеріалів справи, а саме з заяви анкети на отримання кредиту (т.1 а.с.6-7), кредитного договору №0101/0208/71-019 від 15 лютого 2008 року (т.1 а.с.8-12), договорів поруки від 15 лютого 2008 року (т.1 а.с.13, 14), позивач ознайомилася і погодилася з усіма умовами кредитування, про що свідчить підписання нею зазначених документів.

Колегія суддів приходить до висновку, що задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції не дослідив в повному обсязі матеріали справи, не надав належної оцінки доказам в силу ст.ст. 10, 60, 212 ЦПК України, а також, не врахував обставини справи, а саме, що спірний кредитний договір підписаний сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов спірного договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі. Позивач на момент укладення договору не заявляла додаткових вимог щодо умов спірного правочину та в подальшому виконувала його умови; відповідач надав позивачу документи, які передували укладенню кредитного договору, у тому числі й щодо сукупної вартості кредиту, реальної процентної ставки, графік погашення кредиту, а тому правові підстави для визнання недійсним оскаржуваного правочину та зобов'язання сторону повернути другій стороні все, що отримали на виконання цього правочину відсутні.

Крім того, колегія суддів приходить до висновку, що відповідачем не порушено прав ОСОБА_2, як споживача фінансових послуг в розумінні Закону України «Про захист прав споживачів».

Зокрема, встановлення офіційного курсу гривні до іноземних валют проводилось щоденно Національним банком України за погодженням з Кабінетом Міністрів України, у відповідності до ст. 36 Закону України «Про Національний банк України», ч. 1 ст. 8 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання та валютного контролю», Положення «Про встановлення офіційного курсу гривні до іноземних валют та курсу банківських металів», тому банк не впливає на зміну курсу валют і не може прогнозувати чи встановлювати офіційний курс гривні до іноземних валют.

Зростання курсу долара США протягом строку дії кредитного договору, саме по собі не є достатньою підставою для визнання недійсними положень кредитного договору, відповідно до яких погашення кредиту має здійснюватись у гривні в перерахунку до долара США, за курсом, дійсним на день, що передує виставленню необхідного рахунку.

Також, як вбачається з матеріалів справи, а саме з статуту ПАТ «Омега Банк» (т.3 а.с.49-53), рішенням річних загальних зборів акціонерів від 29 квітня 2013 року Публічне акціонерне товариство «Сведбанк» змінило своє найменування на Публічне акціонерне товариство «Омега Банк», яке виступає правонаступником по всіх правах та зобов'язаннях Публічне акціонерне товариство «Сведбанк».

В подальшому між ПАТ «Омега Банк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги №6 від 19.11.2013 року (т.3 а.с.39-42), відповідно до якого ПАТ «Омега Банк» відступив, а ПАТ «Дельта Банк» набув прав вимоги до боржників по кредитних та забезпечувальних договорах, зокрема по кредитному договору №0101/0208/71-019 від 15.02.2008 року укладеного між ОСОБА_2 та ВАТ «Сведбанк», що підтверджується актом прийому-передачі документів до договору купівлі-продажу прав вимоги №6 від 19.11.2013 року (т.3 а.с.45-48), таким чином, оскаржуваним рішенням суду порушені права ПАТ «Дельта Банк».

Крім того, зазначеним спростовуються твердження позивача ОСОБА_2, що відповідачем у справі має бути ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс», оскільки відсутні підтверджуючі докази, які свідчили б про перехід прав вимоги до ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс», саме по даному оскаржуваному кредитному договору. В матеріалах справи міститься копія договору факторингу №15 від 28 листопада 2012 року укладеного між ВАТ «Сведбанк» та ТОВ «Вектор Плюс». На листках договору не має печатки банку, а також підписів керівника банку. Дана копія ніким не завірена. Відсутні по даному договору будь які акти прийому - передачі боржників. Однак, суд першої інстанції, уваги на це не звернув і помилково залучив до участі у справі у якості відповідача ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» ( т.2 а.с.179-182).

Враховуючи вище викладене, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду підлягає скасуванню, з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову, оскільки відсутні правові підстави для визнання оспорюваного кредитного договору недійсним.

Відповідно до ч. 2 ст. 314 ЦПК України апеляційний суд ухвалює рішення у випадках скасування судового рішення і ухвалення нового або зміни рішення.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» задовольнити.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 17 червня 2013 року скасувати, ухвалити нове рішення:

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_2 до ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс», за участю третіх осіб на стороні відповідача без самостійних вимог ПАТ «Сведбанк» в особі Вінницького відділення АТ «Сведбанк», ОСОБА_4, ОСОБА_5 про захист прав споживача та визнання кредитного договору недійсним.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення.

На рішення може бути подана касаційна скарга до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: підпис ОСОБА_6

Судді: підписи ОСОБА_7

ОСОБА_8

Згідно з оригіналом: ОСОБА_6