УхвалА

іменем україни

23 лютого 2017 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду

цивільних і кримінальних справ у складі:

Луспеника Д.Д., Журавель В.І., Хопти С.Ф.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до відділу освіти Жовківської районнної державної адміністрації Львівської області, третя особа - територіальна державна інспекція з питань праці у Львівській області, про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Жовківського районного суду Львівської області від 25 травня 2016 року та рішення апеляційного суду Львівської області від 17 жовтня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що з 18 липня 2013 року він працював на посаді провідного юрисконсульта групи централізованого господарського обслуговування управління освіти молоді та спорту Жовківської районної державної адміністрації Львівської області на час відпустки у зв'язку із вагітністю та пологами основного працівника ОСОБА_5 10 грудня 2013 року його було переведено на посаду провідного юрисконсульта групи централізованого господарського обслуговування відділу освіти Жовківської районної державної адміністрації Львівської області на час відпустки основного працівника ОСОБА_5 у зв'язку із доглядом за дитиною до досягнення нею 3-річного віку. Указував, що 27 серпня 2014 року йому надано невикористану частину щорічної відпустки в кількості 17 календарних днів за фактично відпрацьований час з 18 липня 2013 року по 31 серпня 2014 року з 1 вересня 2014 року. У період відпустки з 16 вересня 2014 року по 24 жовтня 2014 року та з 27 жовтня 2014 року по 25 листопада 2014 року він перебував на лікарняному, що підтверджується листками непрацездатності. До виконання своїх трудових обов'язків він мав приступити 26 листопада 2014 року. Зазначав, що 10 листопада 2014 року ним було подано заяву до відділу освіти Жовківської районної державної адміністрації Львівської області про надання йому відпустки для догляду за дитиною до досягнення нею трьохрічного віку з 25 листопада 2014 року, а 25 листопада 2014 року ним було подано заяву про внесення зміни до дати надання відпустки по догляду за дитиною вказаної у заяві від 10 листопада 2014 року про надання відпустки для догляду за дитиною з 25 листопада 2014 року на 26 листопада 2014 року. Крім цього, ним було надано відповідачу заяву, в якій він надав довідку від 24 листопада 2014 року про те, що мати його дитини ОСОБА_6 працює на займаній посаді і по догляду за дитиною до трьохрічного віку не перебуває.

Указував, що 26 листопада 2014 року його було звільнено із займаної посади у зв'язку із закінченням строку трудового договору на підставі п. 2 ч. 1 ст. 36 КЗпП України (вихід на роботу основного працівника) у зв'язку з перериванням відпустки по догляду за дитиною до досягненню нею 3-х років ОСОБА_5 З даним наказом він був ознайомлений 2 лютого 2015 року, про що свідчить його особистий підпис на ньому.

Позивач зазначав, що його було звільнено з порушенням вимог трудового законодавства, оскільки його трудові відносини з відповідачем не були припинені в останній день строкового трудового договору, тобто 31 серпня 2014 року, а тривали і надалі, так як з 1 вересня 2014 року, тобто з моменту коли він вже мав би бути звільнений з роботи та не перебувати у трудових відносинах з відділом освіти Жовківської районнної державної адміністрації Львівської області, йому було надано відпустку, відтак трудові відносини тривали і надалі. Таким чином, дія строкового трудового договору відповідно до ч. 1 ст. 39-1 КЗпП України була продовженою на невизначений строк. У подальшому, перебуваючи у щорічній відпустці, він оформив декілька листків непрацездатності, на підставі яких дана відпустка була пролонгована.

Ураховуючи викладене, ОСОБА_4 просив суд поновити йому строк звернення до суду, як такий що пропущено з поважних причин, скасувати наказ від 26 листопада 2014 року про його звільнення з посади, поновити його на роботі, стягнути з відділу освіти Жовківської районнної державної адміністрації Львівської області Львівської області на його користь середній заробіток за весь час вимушеного прогулу у розмірі 60 431 грн 36 коп.

Рішенням Жовківського районного суду Львівської області від 25 травня 2016 року у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Львівської області від 17 жовтня 2016 року рішення Жовківського районного суду Львівської області від 25 травня 2016 року скасовано. У задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено з інших правових підстав.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, просить оскаржувані судові рішення скасувати, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції в межах касаційної скарги перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду, чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність чи недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржуване судове рішення ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи скарги цих висновків не спростовують.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи у задоволенні позову з інших правових підстав, апеляційний суд, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст. 212 ЦПК України), вірно застосувавши положення ст. ст. 39-1, 233, 234 КЗпП України, дійшов до правильного висновку, про те, що звільнення ОСОБА_4 з посади на підставі п. 2 ч. 1 ст. 36 КЗпП України (вихід на роботу основного працівника) здійснено роботодавцем з дотриманням норм трудового законодавства та без порушення трудових прав позивача.

Апеляційний суд, вірно застосувавши положення ч. 2 ст. 3 Закону України «Про відпустки», дійшов до правильного висновку про те, що ОСОБА_4 отримав відпустку, під час якої знаходився на лікарняному, а тому звільнення його з посади було проведено наступного дня після закінчення перебування на лікарняному та виходу на роботу.

Крім того, у матеріалах справи відсутні докази того, що сторони трудового договору вчиняли будь-які дії, спрямовані на продовження строку дії трудового договору.

Доводи касаційної скарги про те, що трудові відносини є продовженими на невизначений строк (ст. 39-1 КЗпП України), є безпідставними.

Доводи касаційної скарги висновку суду не спростовують, на законність судовогорішення не впливають, в основному стосуються переоцінки доказів, що знаходяться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Враховуючи наведене та керуючись положеннями ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу і залишити судове рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення апеляційного суду Львівської області від 17 жовтня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Д.Д. Луспеник

В.І. Журавель

С.Ф.Хопта