АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 595/485/17-ц Головуючий у 1-й інстанції Содомора Р.О.
Провадження № 22-ц/789/939/17 Доповідач - Храпак Н.М.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 вересня 2017 р. Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Тернопільської області в складі:

головуючого - Храпак Н.М.

суддів - Дикун С. І., Парандюк Т. С.,

при секретарі - Сович Н.А.

та сторін: позивача ОСОБА_1, представника ПрАТ "Галіція Дистилері" - Кумановського В.М.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Бучацького районного суду Тернопільської області від 14 червня 2017 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ПрАТ "Галіція Дистилері" про поновлення на роботі та стягнення середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу, -

В С Т А Н О В И Л А:

у березні 2017 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Приватного акціонерного товариства "Галіція Дистилері" про поновлення на роботі та стягнення середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив про те, що у відповідності до наказу відповідача № 31 від 20 лютого 2017 року, його звільнено з роботи на підставі п.1 ч.1 ст.41 КЗпП України за одноразове грубе порушення трудових обов'язків. Як видно з наказу, одноразове грубе порушення полягає у тому, що позивачем не забезпечено виконання підприємством зобов'язань перед постачальником, внаслідок чого підприємству заподіяно матеріальну шкоду. Разом з тим у згаданому наказі не обумовлено, яка саме шкода заподіяна відповідачу одноразовим грубим порушенням позивачем своїх трудових обов'язків; який трудовий обов'язок і коли саме порушив позивач; чим був обумовлений відповідний трудовий обов'язок позивача. Дисциплінарне стягнення накладено з порушенням вимог ст.ст.148, 149 КЗпП України.

Рішенням Бучацького районного суду Тернопільської області від 14 червня 2017 року позов ОСОБА_1 до ПАТ "Галіція Дистилері" про поновлення на роботі та стягнення середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу - відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати та прийняти нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги, посилаючись на те, що не було всебічно та повно досліджено усі обставини справи, які мають значення для правильного вирішення спору, а також порушено норми матеріального та процесуального права.

В обґрунтування вимог апелянт зазначив, що ухвалюючи дане рішення, суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідачем протиправно було застосовано дисциплінарне стягнення до ОСОБА_1, а саме пропущено встановлений законодавством строк, передбачений ст.148 КЗпП України, однак позивач пропустив строк позовної давності для захисту порушеного права, оскільки був ознайомлений із наказом про звільнення 20 лютого 2017 року, а позовну заяву подав до суду 22 березня 2017 року, тобто з пропущенням місячного строку, відповідно до ст.233 КзпП України. Проте, даний висновок не відповідає дійсності, оскільки ОСОБА_1 подав позовну заяву 15 березня 2017 року, а не 22 березня 2017 року. Також апелянт зазначає, що у відповідності до п.7.1. Статуту ПрАТ "Галіція Дистилері" виконавчим органом товариства є генеральний директор, на якого покладено зобов'язання щодо загального управління підприємством (п.п. 7.3, 7.4. статуту), однак, згідно наказу № 83 від 26 липня 2010 року ОСОБА_1 був призначений на посаду виконавчого директора з правом виконувати обов'язки генерального директора, проте, не зобов'язувало позивача замінити собою генерального директора та не було перекладено на нього відповідальність за фінансово-економічний стан підприємства.

У судовому засіданні ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_3 апеляційну скаргу підтримав, зіславшись на доводи, викладені в ній.

Представник ПрАТ "Галіція Дистилері" Кумановський В.М. апеляційної скарги не визнав, вважаючи рішення суду законним та обґрунтованим.

Заслухавши пояснення сторін, ознайомившись з матеріалами справи, доводами апеляційної скарги в її межах, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення, виходячи з таких мотивів.

Відмовляючи в позові ОСОБА_1 про поновлення на роботі та стягнення середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу, суд першої інстанції виходив з того, що строк позовної давності розпочинається коли особа довідалась або могла довідатись про порушення свого права. В даному випадку, позивач довідався про можливе порушення свого права в момент коли був ознайомлений з наказом про звільнення, а саме: 21 лютого 2017 року, до суду ОСОБА_1 з позовом звернувся 22 березня 2017 року, тому строк позовної давності позивачем пропущено, з клопотанням про поновлення строку для звернення в суд не звернувся.

Колегія з даним висновком суду погодитися не може, оскільки він не відповідає обставинам справи та зібраним по справі доказам, а також порушено норми матеріального права, тому відповідно до п.п. 3, 4 ч.1 ст.309 ЦПК України рішення суду слід скасувати і ухвалити нове рішення.

Відповідно до ч. 3 ст. 10, ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Статтею 43 Конституції України передбачено, що громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Відповідно до статті 235 КЗпП України, у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню.

Згідно з ч.1 п.1 ст.41 КзпП України трудовий договір з ініціативи власника може бути розірваний у випадку одноразового грубого порушення трудових обов'язків керівником підприємства, установи, організації (філіалу, представництва, відділення та іншого відокремленого підрозділу), його заступниками, головним бухгалтером підприємства, установи, організації, його заступниками, а також із службовими особами митних органів, державних податкових інспекцій, яким присвоєно персональні звання, і службовими особами державної контрольно-ревізійної служби та органів контролю за цінами.

Як зазначено в п.27 Постанови Пленуму ВСУ № 9 від 06 листопада 1992 року "Про практику розгляду судами трудових спорів" на підставі п.1 ст.41 КЗпП (322-08) за одноразове грубе порушення трудових обов'язків трудовий договір може бути розірвано лише з керівником підприємства, установи, організації (філії, представництва, відділення, іншого відокремленого підрозділу), його заступниками, головним бухгалтером підприємства, установи, організації, його заступниками, а також із службовими особами митних органів, державних податкових інспекцій, яким присвоєно персональні звання, і службовими особами державної контрольно-ревізійної служби та органів контролю за цінами. (Абзац перший пункту 27 в редакції Постанови Верховного Суду України N 4 (v0004700-94) від 01.04.94).

Вирішуючи питання про те, чи є порушення трудових обов'язків грубим, суд має виходити з характеру проступку, обставин, за яких його вчинено, яку завдано ним (могло бути завдано) шкоду.

З матеріалів справи вбачається, що відповідно до наказу № 83 від 26 липня 2010 року, у зв'язку з зайняттям ОСОБА_4 посади генерального директора ЗАТ "Галспирт" за сумісництвом, ОСОБА_1 призначено виконавчим директором із правом виконувати усі обов'язки генерального директора ЗАТ "Галспирт", передбаченого Статутом та рішенням загальних зборів акціонерів, з правом підпису усіх пов'язаних з такими повноваженнями документів у разі відсутності генерального директора ЗАТ "Галспирт" (а.с.72).

Згідно з наказом № 31 від 20 лютого 2017 року, ОСОБА_1, виконавчого директора, звільнено 20 лютого 2017 року за одноразове грубе порушення трудових обов'язків, п.1 ч.1 ст.41 КЗпП України (а.с. 9).

Зі змісту наказу про звільнення позивача вбачається, що ОСОБА_1, працюючи на посаді виконавчого директора, не забезпечив виконання підприємством зобов'язань перед постачальником, внаслідок чого підприємству заподіяно значної матеріальної шкоди. Крім того, виконавчий директор ОСОБА_1 не забезпечив використання підприємством правових засобів зміцнення договірної та фінансової дисципліни у взаємовідносинах з контрагентом (покупцем), внаслідок чого підприємству могло бути заподіяно, та досі існує ймовірність заподіяння, значної матеріальної шкоди.

Проте в матеріалах справи відсутні посадові обов'язки виконавчого директора. Як пояснив у судовому засіданні позивач і цей факт не заперечив представник відповідача, що не існує на підприємстві посадових обов'язків виконавчого директора і лише в статті 7 Статуту Приватного акціонерного товариства "Галіція Дистилері" обумовлені права і обов'язки Генерального директора. Однак, доказів того, що на час укладення договору купівлі-продажу і в період його виконання з вересня по листопад 2015 року був відсутній генеральний директор товариства, суду не було представлено.

Також, в матеріалах справи відсутні докази щодо заподіяння ОСОБА_1 товариству значної шкоди, а на припущені заподіяння такої шкоди не може ґрунтуватися наказ про звільнення з роботи працівника.

Відповідно до ст.148 КЗпП України дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці.

Дисциплінарне стягнення не може бути накладене пізніше шести місяців з дня вчинення проступку.

Рішенням Господарського суду Тернопільської області від 16 вересня 2016 року встановлено, що в період з 29.09.2015 по 01.11.2015 ПрАТ "Галіція Дистилері" несвоєчасно вносило кошти за поставлений товар (а.с.5-8).

Як пояснив у судовому засідання представник відповідача, що товариству було відомо відразу ж про несвоєчасний розрахунок за поставлений товар, однак чому лише в лютому 2017 року ОСОБА_1 було за це притягнуто до дисциплінарної відповідальності пояснити не зміг.

Таким чином, колегія суддів прийшла до висновку, що позов ОСОБА_1 до ПрАТ "Галіція Дистилері" про поновлення на роботі є обґрунтованим, оскільки позивача було безпідставно звільнено з займаної посади та з пропущенням строку притягнення до дисциплінарної відповідальності, передбаченого ст.148 КЗпП України.

Що стосується розрахунку середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу, колегія суддів виходить з встановленого рішенням Апеляційного суду Тернопільської області від 7 грудня 2016 року середньоденного заробітку за період з липня 2015 року по червень 2016 року, обрахованого відповідно до Порядку розрахунку середньої заробітної плати, затвердженого Постановою КМУ № 100 від 08.02.1995, який складає 465,59 грн., оскільки позивача з червня 2016 року вже втретє звільнили з займаної посади і останній дохід йому було нараховано у вказаний період.

Отже, оплаті за час вимушеного прогулу підлягає період з 21 лютого 2017 року по 12 вересня 2017 року включно, що становить 138 робочих днів, що складає суму 64251,42 грн. (465,59 грн. х 138 днів = 64251,42 грн.) за вирахуванням обов'язкових платежів.

Не заслуговують на увагу доводи представника відповідача, що позивачем пропущено строк звернення до суду за захистом свого права з огляду на таке.

Статтею 233 КЗпП України передбачено строки звернення до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду за вирішенням трудових спорів.

Так, у частині першій зазначеної статті передбачено, що працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

З матеріалів справи вбачається, що позивач був звільнений з займаної посади 20 лютого 2017 року. В суд з позовом звернувся 15 березня 2017 року, про що свідчить оглянутий в судовому засіданні апеляційного суду оригінал вхідного штампу Бучацького районного суду від 15.03.2017, проставлений на копії позовної заяви ОСОБА_1 (а.с.119).

Таким чином, колегія суддів прийшла до висновку, що рішення Бучацького районного суду Тернопільської області від 14 червня 2017 року слід скасувати і ухвалити нове рішення, яким позов ОСОБА_1 до ПрАТ "Галіція Дистилері" про поновлення на роботі та стягнення середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу задовольнити.

Скасувати наказ № 31 від 20.02.2017 та поновити ОСОБА_1 на посаді виконавчого директора Приватного акціонерного товариства "Галіція Дистилері" з 21 лютого 2017 року.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Галіція Дистилері" в користь ОСОБА_1 середньомісячний заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 64251,42 грн. (шістдесят чотири тисячі двісті п'ятдесят одну грн. 42 коп.) за вирахуванням обов'язкових платежів.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Галіція Дистилері" в користь держави судовий збір в сумі 1600 грн.

Керуючись ст. ст. 307, 309, 314, 316, 319, 324, 325 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Рішення Бучацького районного суду Тернопільської області від 14 червня 2017 року скасувати і ухвалити нове рішення, яким позов ОСОБА_1 до ПрАТ "Галіція Дистилері" про поновлення на роботі та стягнення середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу задовольнити.

Скасувати наказ № 31 від 20.02.2017 та поновити ОСОБА_1 на посаді виконавчого директора Приватне акціонерне товариство "Галіція Дистилері" з 21 лютого 2017 року.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Галіція Дистилері" в користь ОСОБА_1 середньомісячний заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 64251,42 грн. (шістдесят чотири тисячі двісті п'ятдесят одну грн. 42 коп.) за вирахуванням обов'язкових платежів.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Галіція Дистилері" в користь держави судовий збір в сумі 1600 грн.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду Тернопільської області Н.М. Храпак