Номер провадження 2/754/190/17
Справа №754/3735/16-ц
РІШЕННЯ

Іменем України

24 лютого 2017 року Деснянський районний суд міста Києва в складі:

головуючого судді : Галась І.А.

при секретарі - Ленській Т.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів,

В С Т А Н О В И В:

В березні 2016 року позивачка звернулася до суду з позовом про стягнення коштів, посилаючись на те, що 21.12.2013 року ТОВ «Управлінська Компанія «Піонер Сервіс» прийняло, а вона передала в якості внеску до статутного капіталу КТП-160/10/0,4-У-1 №1799, №2487, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1, вартістю 200 000 грн. Відповідно п.2 протоколу №2 загальних зборів ТОВ «Управлінська компанія «Піонер Сервіс» прийнято рішення про зміну розподілу часток у статутному капіталі Товариства наступним чином: ОСОБА_3 - володіє часткою 1062924 грн., що становить 74,60% статутного капіталу товариства; ОСОБА_4 - володіє часткою 162021 грн., що становить 11,40% статутного капіталу товариства; ОСОБА_1 володіє часткою 200 000 грн., що становить 14% статутного капіталу товариства. Відповідно до п. 3 резолютивної частини протоколу №2 прийнято рішення про затвердження статуту ТОВ «Управлінська компанія «Піонер Сервіс» у новій редакції. У лютому 2014р. між позивачкою та відповідачем укладено договір №б/н купівлі-продажу частини від частки у статутному капіталі Товариства. Відповідно до п. 1.1 договору продавець передає у власність покупцю частку розміром 14% від загального розміру статутного капіталу ТОВ «Управлінська Компанія «Піонер Сервіс», а покупець приймає частку і зобов'язується оплатити її в порядку і на умовах, визначених даним договором. Відповідно до п.п.4.1, 4.2 договору ціна договору становить 200 000 грн. та повинна бути сплачена покупцем протягом десяти днів з дати укладання договору. Також позивачка зазначає, що згідно п.1 протоколу №3, на підставі договорів купівлі-продажу частки у статутному капіталі Товариства, укладених учасниками товариства ОСОБА_4 та ОСОБА_1 з учасником ОСОБА_6, виключити зі складу учасників товариства ОСОБА_4 та ОСОБА_1 Відповідно до п.2 резолютивної частини протоколу №3, у зв'язку з продажем часток учасників товариства розподілено частки у статутному капіталі наступним чином: ОСОБА_3 володіє часткою 1424945 грн., що складає 100% статутного капіталу товариства. Таким чином, позивач вказує, що вона передала, в відповідач (покупець) прийняв у власність частку розміром 14% від загального розміру статутного капіталу ТОВ «Управлінська компанія «Піонер Сервіс». Претензій від відповідача щодо якісних та/або кількісних ознак предмету договору до позивач не надходило, однак останній свого обов'язку з оплати частки в статутному капіталі не виконав.

Посилаючись на вищевикладене, а також положення ст.ст. 15, 629, 655, 692, ч.2 ст. 625 ЦК України, позивач просила суд, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог від 21.12.2016 року, стягнути з відповідача на її користь 200 000 основного боргу, 3% у розмірі 16701 грн. 82 коп. та інфляційні втрати в розмірі 195400 грн., а також витрати по сплаті судового збору.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі з викладених в позовній заяві підстав, просив суд про їх задоволення.

Відповідач в судове засідання не з'явився, про розгляд справи був повідомлений належним чином, про що свідчить наявна в матеріалах справи на а.с. 59 письмова розписка, відповідно до якої представники відповідача повідомлені про судове засідання призначене на 24.02.2017 року. Протягом розгляду справи представники відповідача проти задоволення позовних вимог заперечували в повному обсязі, посилаючись на їх безпідставність та необґрунтованість.

Всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному і об'єктивному розгляді справи, зібрані по справі докази, керуючись законом, суд дійшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Статтею 16 ЦК України визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути:

1) визнання права;

2) визнання правочину недійсним;

3) припинення дії, яка порушує право;

4) відновлення становища, яке існувало до порушення;

5) примусове виконання обов'язку в натурі;

6) зміна правовідношення;

7) припинення правовідношення;

8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди;

9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди;

10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п'ятої статті 13 цього Кодексу.

Як встановлено в судовому засіданні, 21.12.2013р. відбулися загальні збори учасників товариства з обмеженою відповідальністю «Управлінська компанія «Піонер Сервіс», до порядку денного яких були включені наступні питання:

- про збільшення розміру статутного капіталу товариства;

- про зміну розподілу часток у статутному капіталі;

- про затвердження статуту товариства у новій редакції у зв'язку зі збільшенням розміру статутного капіталу;

- про надання доручення директору товариства провести реєстраційні дії.

За результатами проведення загальних зборів було прийнято рішення, оформлене протоколом №2 від 21.12.2013р., згідно з яким вирішено:

-збільшити розмір статутного капіталу товариства на 1 424 945 грн.;

-змінити розподіл часток у статутному капіталі товариства наступним чином: ОСОБА_2 володіє часткою 1 062 924,00 грн., що становить 74,6% статутного капіталу товариства; ОСОБА_4 володіє часткою 162 021,00 грн., що становить 11,4% статутного капіталу товариства; ОСОБА_1 володіє часткою 200 000,00 грн., що становить 14% статутного капіталу товариства;

-затвердити статут товариства у новій редакції;

-уповноважити директора товариства Герштуна Р.В. на проведення державної реєстрації нової редакції статуту.

На виконання вищевказаного рішення загальних зборів учасників товариства, відповідно до акту приймання-передачі №4 від 23 грудня 2013 року, ОСОБА_1 передала, а ТОВ «Управлінська компанія «Піонер Сервіс» в особі директора Герштуна Р.В., який діє на підставі статуту прийняв у якості внеску до статутного капіталу ТОВ «Управлінська компанія «Піонер Сервіс» трансформаторну підстанцію КТП-160/10/0,4-У-1 зав. № 1799, № 2487, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1, вартістю 200 000 грн. (Т 1 а.с.10)

Відповідно до договору купівлі-продажу частки у статутному капіталі товариства від 28 лютого 2014 року, укладеного між позивачкою (іменована в подальшому «Продавець») та ОСОБА_2 (іменований в подальшому «Покупець»), позивачка передала у власність відповідачу частку розміром 14,2% від загального розміру статутного капіталу товариства з обмеженою відповідальністю «Управлінська компанія «Піонер Сервіс», а відповідач прийняв частку і зобов'язався оплатити її в порядку і на умовах, визначених договором. Розмір частки: 202 000 грн. (Т.1 а.с. 157, 158 )

Згідно п.4.1, 4.2 ціна договору становить 202 000,00 грн. та повинна бути сплачена у повному обсязі покупцем продавцю протягом десяти днів з дати укладення цього договору.

28.02.2014р. відбулися загальні збору учасників товариства з обмеженою відповідальністю «Управлінська компанія «Піонер Сервіс», до порядку денного яких були включені наступні питання:

- про виключення зі складу учасників товариства;

- про зміну розподілу часток у статутному капіталі;

- про затвердження статуту товариства у новій редакції у зв'язку зі збільшенням розміру статутного капіталу;

- про надання доручення директору товариства провести реєстраційні дії.

За результатами проведених загальних зборів було прийнято рішення, оформлене протоколом №3 від 28.02.2014 року, згідно з яким вирішено:

- на підставі договорів купівлі-продажу частки у статутному капіталі товариства, укладених учасниками товариства ОСОБА_4 та ОСОБА_1 з учасником ОСОБА_2, виключити зі складу учасників товариства ОСОБА_4 та ОСОБА_1;

- у зв'язку з продажем часток учасників товариства розподілити частки у статутному капіталі наступним чином: ОСОБА_2 - володіє часткою 1 424 945,00 грн., яка становить 100% статутного капіталу товариства;

- затвердити статут ТОВ «Управлінська компанія «Піонер Сервіс» у новій редакції;

- уповноважити директора Товариства Герштуна Р.В. на проведення державної реєстрації нової редакції статуту.

Представником відповідача було подано клопотання про зупинення провадження у справі, посилаючись на те, що трансформаторна підстанція є об'єктом спільної сумісної власності ОСОБА_8 та ОСОБА_1, проте в порушення положень ч.2 ст. 369 ЦК України жодної згоди на внесення трансформаторної підстанції до статутного капіталу товариства ОСОБА_1 ОСОБА_8 як фактичний співвласник трансформаторної підстанції, не надавав. Таким чином, позивачка не мала жодного права вносити її у якості майнового вкладу до статутного капіталу товариства та, відповідно, неправомірно стала учасником товариства. 13.12.2016р. суддею Києво-Святошинського районного суду Київської області було ухвалено рішення у справі за позовом ОСОБА_8 до ТОВ «Управлінська компанія «Піонер Сервіс», ОСОБА_1 про визнання права власності, яким у задоволенні позову було відмовлено. На вищевказане рішення суду ОСОБА_8 була подана апеляційна скарга, тобто у зв'язку із цим рішення суду не набрало законної сили. Таким чином, визнання права спільної власності на трансформаторну підстанцію за ОСОБА_8 та ОСОБА_1 та скасування акту приймання-передачі трансформаторної підстанції №4 від 23.12.2013 року, що є предметом розгляду цивільної справи №369/5240/16-ц, буде фактичним підтвердженням незаконного включення ОСОБА_1 до складу учасників товариства з відчуженням їй частки у розмірі 200 000 грн., та збільшенням статутного капіталу товариства з рахунок трансформаторної підстанції, що, на думку представника відповідача, матиме вплив на вирішення даної справи.

Ухвалою суду від 20 лютого 2017 року в задоволенні клопотання про зупинення провадження в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів було відмовлено, враховуючи, що перелік підстав для зупинення провадження в справі є вичерпним, та зважаючи на те, що розгляд судом питання про визнання права власності на майно сторін лише опосередковано стосується предмета спору.

Також відповідно до наявної в матеріалах справи копії рішення господарського суду Київської області від 07 вересня 2016 року, яке постановою Київського апеляційного господарського суду від 10 листопада 2016 року було залишено без змін, в задоволенні позову ОСОБА_8 до ТОВ «Управлінська компанія «Піонер Сервіс» про скасування рішення, акту та статуту товариства, було відмовлено. Предметом даного позову були рішення загальних зборів учасників від 21.12.2013 №2 в частині прийняття громадянки ОСОБА_1 до складу учасників товариства з відчуженням їй частки у розмірі 200 000 грн. та збільшення статутного капіталу товариства за рахунок майнового вкладу громадянки ОСОБА_1, а саме трансформаторної підстанції КТП-160/10/0,4-У-1 зав № 1799, №2487 та скасування статуту ТОВ «Управлінська компанія «Піонер Сервіс», в редакції затвердженій протоколом від 21.12.2013 №2 в частині прийняття громадянки ОСОБА_1 до складу учасників товариства, посилаючись на те, що ОСОБА_1 не була наділена повноваженнями на передання трансформаторної підстанції до статутного капіталу товариства.

Згідно вищезазначених судових рішень, господарські суди обох інстанцій дійшли висновків, що не було встановлено обставин, які свідчили б про порушення корпоративних прав позивача. Судом також не було встановлено безпосереднього взаємозв'язку між свободою реалізації позивачем (ОСОБА_8.) своїх корпоративних прав, включаючи та не обмежуючись правом на вільне розпорядження власною часткою у статутному капіталі товариства відповідача, з тим, що у 2013 року до складу учасників товариства відповідача була прийнята ОСОБА_1, яка здійснила внесок до статутного капіталу товариства у вигляді трансформаторної підстанції.

Згідно з ст.147 Цивільного кодексу України (надалі за текстом - ЦК України) учасник товариства з обмеженою відповідальністю має право продати чи іншим чином відступити свою частку у статутному капіталі одному або кільком учасникам цього товариства. Відчуження учасником товариства з обмеженою відповідальністю своєї частки третім особам допускається, якщо інше не встановлено статутом товариства. Учасники товариства користуються переважним правом купівлі частки учасника пропорційно до розмірів своїх часток, якщо статутом товариства чи домовленістю між учасниками не встановлений інший порядок здійснення цього права. Купівля здійснюється за ціною та на інших умовах, на яких частка пропонувалася для продажу третім особам. Якщо учасники товариства не скористаються своїм переважним правом протягом місяця з дня повідомлення про намір учасника продати частку або протягом іншого строку, встановленого статутом товариства чи домовленістю між його учасниками, частка учасника може бути відчужена третій особі.

Згідно положень ст. 10 п. «д», ст. 53 Закону України «Про господарські товариства» учасники товариства мають право здійснити відчуження часток у статутному (складеному) капіталі товариства, цінних паперів, що засвідчують участь у товаристві, в порядку, встановленому законом.

Відповідно до ст. 53 Закону України «Про господарські товариства» учасник товариства з обмеженою відповідальністю має право продати чи іншим чином відступити свою частку (її частину) у статутному капіталі одному або кільком учасникам цього товариства. Відчуження учасником товариства з обмеженою відповідальністю своєї частки (її частини) третім особам допускається, якщо інше не встановлено статутом товариства. Учасники товариства користуються переважним правом купівлі частки (її частини) учасника пропорційно до розмірів своїх часток, якщо статутом товариства чи домовленістю між учасниками не встановлений інший порядок здійснення цього права. Купівля здійснюється за ціною та на інших умовах, на яких частка (її частина) пропонувалася для продажу третім особам. Якщо учасники товариства не скористаються своїм переважним правом протягом місяця з дня повідомлення про намір учасника продати частку (її частину) або протягом іншого строку, встановленого статутом товариства чи домовленістю між його учасниками, частка (її частина) учасника може бути відчужена третій особі. Частка учасника товариства з обмеженою відповідальністю може бути відчужена до повної її сплати лише в тій частині, в якій її уже сплачено. У разі придбання частки (її частини) учасника самим товариством з обмеженою відповідальністю воно зобов'язане реалізувати її іншим учасникам або третім особам протягом строку, що не перевищує одного року, або зменшити свій статутний капітал відповідно до статті 52 цього Закону. Протягом цього періоду розподіл прибутку, а також голосування і визначення кворуму у вищому органі проводяться без урахування частки, придбаної товариством.

Відповідно до п.8.5 статуту ТОВ «Управлінська компанія «Піонер Сервіс» (нова редакція), затвердженого протоколом №2 загальних зборів учасників товариства від 21.12.2013 року, учасник товариства за згодою решти учасників може продати або іншим чином відступити свою частку (її частину) в статутному (складеному) капіталі одному чи кільком Учасникам товариства, а також одній чи кільком третім особам.

При передачі частки (її частини) відбувається одночасний перехід всіх прав та обов'язків, що належали учаснику, який відступив її повністю або частково.

З аналізу наведених норм та положень статуту ТОВ «Управлінська компанія «Піонер Сервіс» слідує, що частка у статутному фонді товариства є власністю учасника товариства, якою він може розпоряджатися за власним розсудом, у тому числі відчужувати її або її частину на користь інших учасників цього товариства.

Відповідно до вимог ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Договір є обов'язковим для виконання сторонами. (ст. 629 ЦК України)

Відповідно до положень ч.2, 3 ст. 10 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч.1-4 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, враховуючи порушення відповідачем взятих на себе зобов'язань за договором купівлі-продажу частки у статутному капіталі товариства щодо оплати її вартості за ціною 200 000 гривень, суд дійшов висновків про правомірність та обґрунтованість вимог про стягнення з відповідача суми основного боргу у розмірі 200 000 грн.

Щодо вимог про стягнення 3% річних та інфляційний втрат, то суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Статтею 625 ЦК України встановлено відповідальність за порушення грошового зобов'язання. Так, ч. 1 цієї статті визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. У ч. 2 зазначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.ї

Приписи ст. 625 ЦК про розмір процентів, що підлягають стягненню за порушення грошового зобов'язання, є диспозитивними та застосовуються, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, три проценти річних від простроченої суми за весь час прострочення застосовуються у випадку, якщо сторони в договорі не передбачили іншого розміру процентів річних.

Також за змістом ч. 2 ст. 625 ЦК нарахування інфляційних витрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов'язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові (постанови Верховного Суду України від 6 червня 2012 р. у справі № 6-49цс12, від 24 жовтня 2011 р. у справі № 6-38цс11). Отже, проценти, передбачені ст. 625 ЦК, не є штрафними санкціями (постанова Верховного Суду України від 17 жовтня 2011 р. у справі 6-42цс11).

Беручи до уваги те, що наслідки прострочення боржником грошового зобов'язання у вигляді інфляційних нарахувань та трьох процентів річних не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника.

На підставі наведеного, суд вважає вимоги про стягнення трьох процентів річних у розмірі 16 701 грн. 82 грн. відповідно до розрахунку представника позивача, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Разом з тим, суд критично оцінює розрахунок інфляційних втрат наданий стороною позивача та частково задовольняє вимогу про стягнення інфляційних втрат, а саме, у розмірі 143 000 грн.

Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

На підставі ч.1 ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору, а саме у розмірі 2000 грн.

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 15, 30, 62, 88, 179, 209, 212, 218 ЦПК України, ст.ст. 525, 526, 639, 147 ЦК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість в розмірі 359701 гривні 82 копійок.

Стягнути ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 2000 гривень.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя: