Справа № 569/3340/17
УХВАЛА

про залишення позову без руху

"01" березня 2017 р. м. Рівне

Суддя Рівненського міського суду Рівненської області Кучина Н.Г., перевіривши виконання вимог ст.119, 120 ЦПК України у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства "Рівнегаз" про відновлення прав споживача-

ВСТАНОВИВ:

28.02.2017 до Рівненського міського суду надійшла на розгляд позовна заява ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства "Рівнегаз" про відновлення прав споживача.

Позовна заява подана в порушення вимог ст. 119 ЦПК України, а саме за подання до суду позовної заяви не сплачено судовий збір.

Посилання позивача на те, що вона звільнена від сплати судового збору на підставі ч.3 ст. 22 Закону України "Про захист прав споживачів", відповідно до якої споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, що пов"язані з порушенням їх прав, не може братись судом до уваги виходячи з наступного.

Перелік підстав для звільнення від сплати судового збору та пільг щодо його сплати визначено ст.ст. 3, 5 Закону України "Про судовий збір".

Пунктом 7 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір" було передбачено, що споживачі - за позовами, що пов"язані з порушенням їхніх прав, звільняються від сплати судового збору.

Проте, Законом України від 22 травня 2015 року № 484-VIII, який набрав чинності 01 вересня 2015 року, внесено зміни до Закону України "Про судовий збір" та викладено статтю 5 цього Закону в новій редакції, у якій звільнення від сплати судового збору споживачів - за позовами, що пов"язані з порушенням їхніх прав, не передбачено.

Згідно загальних засад застосування норм права у разі їх колізії (суперечності між двома чинними нормами права, прийнятими з одного й того ж питання) у разі існування неузгодженості між нормами, виданими одним ітим самим нормотворчим органом, застосовується акт, виданий пізніше, навіть, якщо прийнятий раніше акт не втратив своєї чинності. При розбіжності між загальним і спеціальним нормативно-правовим актом перевага надається спеціальному, якщо він не скасований виданим пізніше загальним.

Відповідно до преамбули, саме Закон України "Про судовий збір" визначає правові засади справляння судового збору, платників, об"єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору, тобто він є спеціальним законом.

Відтак при конкуренції норм, суд застосовує спеціальний закон, яким є Закон України "Про судовий збір" із внесеними змінами, що набрали чинності 01 вересня 2015 року, тобто після внесення змін до ст. 22 ЗУ "Про захист прав споживачів", згідно якого така категорія осіб як споживачі за позовами, що пов"язані із захистом їх прав не звільняється від сплати судового збору.

Відповідно до ч.3 ст. 2 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Позивач пред"явила позов на момент чинності ст.5 Закону України "Про судовий збір" у новій редакції, якою не передбачено звільнення споживачів від сплати судового збору.

Однак, при розбіжності між загальним і спеціальним нормативно-правовим актом перевага надається спеціальному Закону, якщо він не скасований виданим пізніше загальним актом.

Оскільки спеціальним законом, який визначає підстави для звільнення від сплати судового збору та пільги щодо його сплати є Закон України "Про судовий збір", то саме цей Закон підлягає застосуванню.

За змістом змін до статті 5 Закону України "Про судовий збір", які прийняті пізніше, ніж Закон України "Про захист прав споживачів", вбачається, що з 1 вересня 2015 року споживачі - за позовами, що пов"язані з порушенням їхніх прав, не відносяться до суб"єктів, які звільняються від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх інстанціях.

Згідно з ч.3 ст. 6 ЗУ "Про судовий збір" за подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру. У разі коли в позовній заяві обєднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру.

Крім того, позивачем заявлена вимога про стягнення моральної шкоди, проте в силу вимог Закону України "Про судовий збір", позивачем також не сплачено судовий збір.

Таким чином, відповідачем має бути сплачено судовий збір за дві вимоги немайнового характеру в розмірі 1280 ( одна тисяча двісті грн.) та за вимогами про стягнення моральної шкоди в розмірі 1600 ( одна тисяча шістсот ) грн.

У відповідності до ст.121 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву, подано без додержання вимог, викладених у статтях 119 і 120 ЦПК України, постановляє ухвалу, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків, який не може перевищувати п"яти днів з дня отримання позивачем ухвали.

За наведених обставин позовна заява підлягає залишенню без руху, для усунення зазначених недоліків.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. 121 ЦПК України, суддя,-

УХВАЛИВ :

Позовну заяву ОСОБА_1 до Публічне акціонерне товариство "Рівнегаз" про відновлення прав споживача - залишити без руху.

Надати позивачу п"ятиденний строк для усунення недоліків позовної заяви визначені в ухвалі з дня отримання копії ухвали та оплати судового збору.

У разі невиконання вимог ухвали вважати позовну заяву неподаною та повернути позивачу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Рівненського

міського суду ОСОБА_2