РІШЕННЯ

Іменем України

Справа № 285/2001/16-ц

провадження у справі № 2/0285/30/17

16 лютого 2017 року м. Новоград-Волинський

Новоград-Волинський міськрайонний суд Житомирської області в складі:

головуючого судді……….…………………Савицької Л. Й.

за участю ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу

за позовом ОСОБА_2

до Публічного акціонерного товариства «Фідобанк»

про захист прав споживачів та визнання недійсним кредитного договору,

ВСТАНОВИВ:

Позивач 20.07.2016 року звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати недійсним Договір про надання споживчого кредиту № 901048 від 25.11.2013 року.

В обґрунтування позову зазначає, що 25.11.2013 року між ним та відповідачем було укладено зазначений кредитний договір, який суперечить вимогам ЗУ «Про захист прав споживачів» та іншим нормативно-правовим актам, а тому повинен бути визнаний недійсним виходячи з наступного: відповідач в порушення ч. 2 ст. 11 ЗУ «Про захист прав споживачів» не ознайомив його з умовами кредитування в банку, договір він підписував не читаючи через дрібний шрифт, надіючись на добросовісність працівників банку. Крім того, позивач вказує, що третейське застереження, яке міститься в Правилах про надання банківських послуг, укладене з порушенням вимог п.14 ч.1 ст. 6 Закону України «Про третейські суди», оскільки на момент його укладення Закону України містив заборону розгляду третейськими судами справ у спорах щодо захисту прав споживачів.

В судове засідання позивач не прибув, в позовній заяві просив слухати справу без його участі.

Представник відповідача в судове засідання не прибула в письмовій заяві до суду просила слухати справу без її участі, в задоволенні позову просила відмовити.

Дослідивши письмові матеріали справи і оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 25.11.2013 р. між ПАТ "Фідобанк" та ОСОБА_2 укладено договір про надання споживчого кредиту №901048 в розмірі 48500 грн., зі сплатою 0,0001% річних з кінцевим терміном повернення 24.11.2016 року, за яким позичальником подано заяву про надання споживчого кредиту. Зазначений договір та додаток 1 до нього ОСОБА_2 отримав 25.11.2013 р., про що зробив підпис.

Перевіряючи виконання банком положення статей 11, 18 Закону України "Про захист прав споживачів", на порушення яких вказує Позивач, суд встановив, що 21.11.2013 року перед підписанням кредитного договору позивачем була підписана Заява про прийняття пропозиції ПАТ «Фідобанк» укласти договір комплексного банківського обслуговування, підтвердив, що ознайомлений з Правилами та Умовами банківських продуктів, включаючи тарифи. Правила йому зрозумілі, прийнятні (а.с. 13).

Як встановлено судом в п. 1.11 кредитного договору позичальник погоджується з тим, що отримав в належному обсязі та вигляді всю інформацію про умови кредитування, ознайомився і зрозумів Умови надання споживчих кредитів, Тарифи та Правила користування платіжними картками та підтверджує, що вони прийнятні для нього та сприяють задоволенню споживчих потреб, що, в свою чергу, дає підстави суду дійти висновку, що при укладанні спірного договору банком виконано положення статей 11, 18 Закону України "Про захист прав споживачів".

Додатком №1 до договору про надання споживчого кредиту визначений графік погашення ОСОБА_2 кредиту, з яким останній ознайомлений та отримав, про що поставив свій підпис (арк. справи 15).

Додатком №3 до Правил надання банківських послуг на умовах комплексного банківського обслуговування для клієнтів-фізичних осіб в ПУАТ "Фідобанк" встановлені умови надання споживчих кредитів (арк. справи 17-18).

Отже позивач в повній мірі ознайомився з умовами кредитування наданого йому банком.

Окрім того, на момент укладання вищевказаного договору обидві сторони мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, їх волевиявлення відповідало їхній внутрішній волі, було вільним, що підтверджується власноручними підписами учасників правочину та печаткою фінансової установи.

Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні, або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

З огляду на викладене, з наданих доказів судом не встановлено порушення відповідачем по справі Закону України "Про захист прав споживачів" при укладенні кредитного договору.

Виходячи з наведених норм права ОСОБА_2 не довів, що в момент укладання кредитного договору були порушені його права.

Крім того, посилання позивача на те, що третейське застереження, яке міститься в оспорюваному договорі, укладене з порушенням вимог п.14 ч.1 ст. 6 Закон України «Про третейські суди», оскільки на момент його укладення Закону України містив заборону розгляду третейськими судами справ у спорах щодо захисту прав споживачів, суд вважає такими, що не відповідають вимогам законодавства та умовами підписаного ним договору з огляду на наступне.

Так, згідно ст.17 ЦК України сторони мають право передати спір на розгляд третейського суду, крім випадків встановлених законом.

У відповідності до ч.1 ст.5 Закону України «Про третейські суди» юридичні та/або фізичні особи мають право передати на розгляд третейського суду будь-який спір, який виникає з цивільних чи господарських правовідносин, крім випадків, передбачених законом. Спір може бути переданий на розгляд третейського суду за наявності між сторонами третейської угоди, яка відповідає вимогам цього Закону.

Згідно ст.12 Закону України «Про третейські суди» третейська угода може бути укладена у вигляді третейського застереження у договорі, контракті або у вигляді окремої письмової угоди.

Водночас, Законом України від 03 лютого 2011 року № 2983-VI «Про внесення змін до статті 6 Закону України «Про третейські суди» , що набув чинності 02 березня 2011 року, частину першу статті 6 Закону України «Про третейські суди» доповнено пунктом 14, згідно з яким третейські суди в порядку, передбаченому цим Законом, можуть розглядати будь-які справи, що виникають із цивільних та господарських правовідносин, за винятком справ у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки).

Обмеження щодо підвідомчості справ третейським судам, встановлені вказаною нормою стосуються виключно справ у спорах щодо захисту прав споживачів, та не поширюється на інші справи, зокрема на справи у спорах про захист прав банківських установ, що випливають з договорів кредиту, а також прав позичальників - фізичних осіб, не пов'язаних і захистом прав споживачів.

В свою чергу, відповідно до п.11.2 Правил надання банківських послуг, всі спори, які виникають при виконанні ДКБО, Умов банківських продуктів та Тарифів, припиненні, зміні, визнанні недійсними повністю або частково, або у зв'язку з ними, або випливають з них, підлягають розгляду за вибором позивача у постійно діючому Третейському суді при Асоціації українських банків, згідно з Регламентом третейського суду, або у судах загальної юрисдикції відповідно до підвідомчості та підсудності, встановлених чинним законодавством України.

Таким чином, вказаним пунктом Правил не обмежено сторони у праві звернення до суду за їх вибором, що спростовує твердження позивача про обмеження його прав вказаним третейським застереженням.

Пункт 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочину недійсним» № 9 від 06.11.2009 року вказує на те, що при вирішенні спорів про визнання кредитного договору недійсним суди мають враховувати вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема ЦК (статті 215, 1048 - 1052, 1054 - 1055), статті 18 - 19 Закону України «Про захист прав споживачів».

Отже суд не може визнати договір недійсним з підстав, що сторони не досягли згоди щодо хоча б однієї його істотної умови, як це просить в позові ОСОБА_2, адже такий договір є неукладеним (не відбувся) та не може бути визнаний недійсним судом.

Згідно ч.6 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач має право протягом чотирнадцяти календарних днів відкликати свою згоду на укладення договору про надання споживчого кредиту без пояснення причин. Перебіг цього строку розпочинається з моменту передачі споживачеві примірника укладеного договору.

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_2 не скористався своїм законодавчо закріпленим правом відкликати свою згоду на укладення договору, отже прийняв умови кредитного договору.

З огляду на встановлені судом обставини, суд приходить до висновку про безпідставність заявленого позову.

Керуючись ст.ст.213 - 215 ЦПК України, ст.ст. 11, 18, Закону України «Про захист прав споживачів», ст.ст. 6, 203, 212, 215, 525, 627, 638, 651 ЦК України суд,-

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Фідобанк» про захист прав споживачів та визнання недійсним кредитного договору № 901048 від 25.11.2013 року - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Житомирської області через Новоград-Волинський міськрайонний суд шляхом подання в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Особи які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий Л. Й. Савицька