Справа №642/895/17;
Провадження №2-о/642/44/17
Ленінський районний суд м. Харкова
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

22 лютого 2017 року

Суд у складі: Головуючого судді Євтіфієва В.М.;

Секретаря Бондаренко В.П.

За відсутністю заявника ОСОБА_1 та зацікавленої особи: Ленінського районного у м. Харкові відділу державної реєстрації актів цивільного стану, повідомлених про день та час розгляду справи,

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву ОСОБА_1 - про встановлення факту народження дитини,

ВСТАНОВИВ:

Заявником було подано до суду заяву про встановлення факту народження дитини в порядку ст. 257 ЦПК України.

В мотивуванні вимог заявник зазначила, що є матірю дитини ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, якого народила в місті Горлівка. Отримати свідоцтво про народження у відділі державної реєстрації актів цивільного стану неможливо, оскільки факт народження відбувся на тимчасово окупованій території України, на якій неможливо отримати медичний документ, що може бути прийнято відділом державної реєстрації актів цивільного стану для здійснення реєстрації народження відповідно статті 13 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану». Зазначене місце народження є тимчасово окупованою територією України, визначеною Верховною Радою України. Відмова від 21.02.2017 року, № 253/15. 5-04-04.

В заяві заявник посилається на те, що встановлення факту народження необхідно їй для отримання свідоцтва про народження, та щоб дитина мала усі передбачені права та обовязки громадянина нашої країни України. Іншого способу за для реєстрації народження дитини у заявника немає, як і іншого способу, за для отримання свідоцтва про народження дитини встановленого зразка.

В судовому засіданні суд, розглянув заяву заявника, яку вона просила задовольнити в повному обсязі.

Зацікавлена особа заперечень до суду не надала.

Дослідивши та оцінивши в сукупності письмові докази матеріалів справи, судом встановлено:

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», тимчасово окупована територія України є невід'ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України.

Стаття 4 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» передбачає, що на тимчасово окупованій території на строк дії цього Закону поширюється особливий правовий режим перетину меж тимчасово окупованої території, вчинення правочинів, проведення виборів та референдумів, реалізації інших прав і свобод людини і громадянина. Правовий режим тимчасово окупованої території передбачає особливий порядок забезпечення прав і свобод громадян України, які проживають на тимчасово окупованій території. Правовий режим тимчасово окупованої території може бути визначено, змінено чи скасовано виключно законами України.

Частинами 2, 3, 4 ст. 9 цього Закону передбачено, що будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законодавством України. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. Встановлення зв'язків та взаємодія органів державної влади України, їх посадових осіб, органів місцевого самоврядування та їх посадових осіб з незаконними органами (посадовими особами), створеними на тимчасово окупованій території, допускається виключно з метою забезпечення національних інтересів України, захисту прав і свобод громадян України.

За нормою ст. 234 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного провадження, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

У відповідності до п. 7 ч. 1 ст. 256 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту народження дитини в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження, а відповідно до п. 18 постанови Пленуму Верховного суду України № 5 від 31 березня 1995 року, рішення суду про встановлення факту, що має юридичне значення, не змінює собою документів, що видають зазначені органи, а є лише підставою для їх одержання.

Матеріалами справи встановлено, що 11 березня 2016 року о 15 год. 10 хв., під час перебування на території міста Горлівка, по вул. Таманська, 47, яка є тимчасово окупованою територією, громадянка ОСОБА_1 народила хлопчика, що підтверджується медичним свідоцтвом про народження, форми № 103/у, № 83.

Також встановлено, що заявнику було відмовлено у проведенні державної реєстрації народження, Ленінським районним у місті Харкові відділом державної реєстрації актів цивільного стану від 21.02.2017 року, № 253/15.5-04-04, оскільки вона для підтвердження факту народження дитини предявила медичний документ, виданий на території міста Горлівка Донецької області, яка є тимчасово окупованою, у звязку з чим для вирішення даного питання вважали необхідним звернутися до суду для встановлення факту, що має юридичне значення.

Крім того, в матеріалах справи міститься довідка про народження дитини Горлівського міського відділу записів актів цивільного стану від 08.04.2016 р., № 10-114/77, в якій зазначено, що ОСОБА_3 народився 11 березня 2016 року, про що здійснений запис акту № 71 від 22.03.2016 року, батьком якого є ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, уродженець ІНФОРМАЦІЯ_3, громадянин України.

Народження фізичної особи та її походження відповідно до ч. 3 ст. 49 Цивільного кодексу України підлягає державній реєстрації органами державної реєстрації актів цивільного стану.

Реєстрація народження дитини, відповідно до ст. 144 Сімейного кодексу України, провадиться державним органом реєстрації актів цивільного стану з одночасним визначенням її походження та присвоєнням прізвища, імені та по батькові і засвідчується свідоцтвом про народження. Батьки зобов'язані невідкладно, але не пізніше одного місяця від дня народження дитини, зареєструвати її народження в державному органі реєстрації актів цивільного стану. Невиконання батьками цього обов'язку тягне за собою встановлену законом відповідальність.

Відповідно до Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованою постановою Верховної ради України №789-ХІІ від 27.02.1991 року, дитина має бути зареєстрована одразу ж після народження і з моменту народження має право на ім'я і набуття громадянства, а також, наскільки це можливо, право знати своїх батьків і право на їх піклування. Держави-учасниці забезпечують здійснення цих прав згідно з їх національним законодавством та виконання їх зобов'язань за відповідними міжнародними документами у цій галузі, зокрема, у випадку, коли б інакше дитина не мала громадянства.

Статтею 7 Закону України "Про громадянство України" чітко визначено, що особа, батьки або один з батьків якої на момент її народження були громадянами України, є громадянином України. Особа, яка має право на набуття громадянства України за народженням, є громадянином України з моменту народження.

Згідно з ч. 1 ст. 122 СК України, дитина, яка зачата і (або) народжена у шлюбі, походить від подружжя.

Відповідно до ст. 13 Закону України "Про державну реєстрацію актів цивільного стану", державна реєстрація народження дитини проводиться не пізніше одного місяця з дня її народження, а у разі народження дитини мертвою - не пізніше трьох днів. Підставою для проведення державної реєстрації народження дитини є визначені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров'я документи, що підтверджують факт народження. У разі якщо заклад охорони здоров'я не проводив огляд матері та дитини, документ, що підтверджує факт народження, видає медична консультаційна комісія в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. За відсутності закладу документа охорони здоров'я або медичної консультаційної комісії, що підтверджує факт народження, підставою для проведення державної реєстрації актів цивільного стану є рішення суду про встановлення факту народження.

Відповідно ч. 2 ст. 13 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація народження дитини проводиться за письмовою або усною заявою батьків чи одного з них за місцем її народження або за місцем проживання батьків.

У пункті 1, глави 1, розділу III Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України 18.10.2000 року № 52/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції від 24 грудня 2010 року № 3307/5) зазначено, що державна реєстрація народження дитини проводиться з одночасним визначенням її походження та присвоєнням їй прізвища, власного імені та по батькові.

Пунктом 2, глави 1, розділу III Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України 18.10.2000 року №52/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції від 24 грудня 2010 року №3307/5), встановлено, що підставами для проведення державної реєстрації народження дитини є: медичне свідоцтво про народження (форма №103/о), форма якого затверджена наказом Міністерства охорони здоров'я України від 08.08.2006 №545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 за №1150/13024 (далі - медичне свідоцтво про народження), що видається закладами охорони здоров'я незалежно від підпорядкування та форми власності, де приймаються пологи. У разі народження дитини поза закладом охорони здоров'я державна реєстрація народження проводиться на підставі медичного свідоцтва про народження або медичної довідки про перебування дитини під наглядом лікувального закладу (вищезазначена форма №103-l/o).

Якщо реєстрація народження дитини, народженої в іншій державі, не була проведена компетентним органом такої держави або дипломатичним представництвом чи консульською установою України, підставою для проведення державної реєстрації в Україні є медичний документ іншої держави, що підтверджує факт народження дитини, належним чином легалізований, якщо інше не передбачено міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Ці документи подаються до органу державної реєстрації актів цивільного стану, де реєструється народження.

При відсутності підстав для державної реєстрації народження, визначених у цьому пункті, державна реєстрація народження проводиться на підставі рішення суду про встановлення факту народження.

Згідно зі ст. 14 ЦПК України, рішення про встановлення факту, що має юридичне значення, яке набрало законної сили, є обов'язковим для органів, які реєструють такі факти або оформлюють права, що виникають у зв'язку із встановленим судом фактом. В разі встановлення у судовому порядку факту реєстрації акту громадянського стану, орган державної реєстрації актів громадянського стану провадить відповідний запис на підставі рішення суду.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 257-1 ЦПК України, заява про встановлення факту народження особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана батьками, родичами, їхніми представниками або іншими законними представниками дитини до будь-якого суду за межами такої території України незалежно від місця проживання заявника. Справи про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, розглядаються невідкладно з моменту надходження відповідної заяви до суду.

Встановлення даного факту має для заявника юридичне значення, оскільки дозволить провести державну реєстрацію факту народження її дитини.

Таким чином, зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на наявність достатніх та належних підстав для задоволення заяви.

Керуючись ст. ст. 3, 4, 14, 15, 234, 256, 257, 257-1, 258, 259, 293 ЦПК України, ст. 49 ЦК України, ст. 13 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», ст. ст. 1, 2, 3, 4, 9, Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», ст. 7 Закону України «Про громадянство України», ст. ст. 122, 144 Сімейного кодексу України, Конвенцією про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованою постановою Верховної ради України №789-ХІІ від 27.02.1991 року, Правилами державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України 18.10.2000 року № 52/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції від 24 грудня 2010 року № 3307/5), суд, -

ВИРІШИВ:

Заяву ОСОБА_1 про встановлення факту народження дитини - задовольнити повністю.

Вважати дійсним народження дитини чоловічої статі ОСОБА_2 11.03.2016 року в місті Горлівка Донецької області, територія якого є тимчасово окупованою територією України, матірю якого є ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, уродженка міста Лозова, Харківської області, громадянка України, батьком якого є ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, уродженець ІНФОРМАЦІЯ_5, громадянин України.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Апеляційного суду Харківської області через суд першої інстанції, шляхом подачі апеляційної скарги у 10-денний строк з дня його проголошення або отримання копії рішення особами, які беруть участь у справі але не були присутні у судовому засіданні.

Оскарження рішення не зупиняє його виконання.

У відповідності до п. 8 ч. 1 ст. 367 ЦПК України рішення суду допустити до негайного виконання.

Копію судового рішення невідкладно надіслати заявнику та органу державної реєстрації актів цивільного стану для державної реєстрації народження.

Суддя: В.М.Євтіфієв