Головуючий суду 1 інстанції - ОСОБА_1
Доповідач - Дронська І.О.
Провадження № 22ц/782/288/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 травня 2017року. Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного

суду Луганської області в складі:

головуючого Дронської І.О.

суддів: Коновалової В.А., Яреська А.В.,

за участю секретаря Попової Т.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Сєвєродонецьку цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Сватівського районного суду Луганської області від 22 березня 2017року у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про звернення стягнення

В С Т А Н О В И Л А:

У жовтні 2016року позивач ОСОБА_2 звернувся до суду із зазначеним позовом, в обґрунтування якого посилався на те, що відповідач ОСОБА_3 отримала від позивача у борг грошову суму у розмірі, еквівалентному 18773,46 доларів США, яка підлягає поверненню до 29 листопада 2013 року. На забезпечення повернення боргу між позивачем та відповідачем був укладений нотаріально посвідчений договір іпотеки (змішаний) від 29 жовтня 2013 року, згідно якого відповідач ОСОБА_3 передала позивачу в іпотеку квартиру за адресою: м.Луганськ, вул.. Польського, буд.4, кв.№5, яка відповідачу належить на праві приватної власності. Відповідач ОСОБА_3 порушила умови щодо повернення боргу в сумі, еквівалетній 18773,46 доларів США, що станом на поточну дату, відповідно курсу НБУ- 25,92грн./долар США, складає 486608грн., яка підлягає стягненню з відповідача. Також позивач вважає, що має право звернути стягнення на предмет іпотеки - квартиру, передану відповідачем за договором у іпотеку на забезпечення повернення боргу. Просив стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 частину боргу за договором іпотеки від 29.10.2013року у розмірі 240000грн., а також у рахунок погашення частини заборгованості ОСОБА_3 в розмірі 240000грн. за договором іпотеки від 29.10.2015року, звернути стягнення на предмет іпотеки квартиру за адресою: м.Луганськ, вул.. Польського, буд.4, кв.№5, яка відповідачу належить на праві приватної власності, шляхом продажу з прилюдних торгів в межах процедури виконавчого провадження, за початковою ціною, що встановлюється на підставі експертної оцінки.

У подальшому позивач уточнив позовні вимоги, просив суд стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 частину боргу за договором іпотеки від 29.10.2013року у розмірі 50000грн.; у рахунок погашення частини заборгованості ОСОБА_3 в розмірі 400000грн. за договором іпотеки від 29.10.2015року, звернути стягнення на предмет іпотеки квартиру за адресою: м.Луганськ, вул.. Польського, буд.4, кв.№5, яка відповідачу належить на праві приватної власності, шляхом продажу з прилюдних торгів в межах процедури виконавчого провадження, за початковою ціною 290000грн. або ціною, що встановлюється на підставі експертної оцінки.

Заочним рішенням Сватівського районного суду Луганської області від 22 березня 2017року у задоволенні позоних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про звернення стягнення відмовлено за недоведеністю.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції позивачем ОСОБА_2 подано апеляційну скаргу в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, апелянт просить скасувати рішення та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.

Відповідач ОСОБА_3, яку було повідомлено належним чином про час та місце розгляду справи в судове засідання не зявилась, від останньої заяви про відкладення розгляду справи до апеляційного суду не надійшло. Справу розглянуто на підставі ч.2 ст.305 ЦПК України без участі відповідача.

Заслухавши доповідача, пояснення апелянта ОСОБА_2, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.

Відповідно до вимог ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, але апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обовязковою підставою для скасування рішення.

Згідно зі ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повного і всебічного зясування обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам рішення суду першої інстанції не відповідає.

Так, судом першої інстанції встановлено, що відповідно до позовної заяви між позивачем та ОСОБА_3 29.10.2013року був укладений договір іпотеки, згідно якого ОСОБА_3 отримала грошову суму, яка підлягає поверненню строком до 29 листопада 2013 року у розмірі, еквівалентному 18773,46 доларів США. На забезпечення повернення боргу був укладений договір іпотеки від 29 жовтня 2013 року, згідно якого ОСОБА_3 передала позивачу в іпотеку квартиру за адресою: м.Луганськ, вул.. Польського, буд.4, кв.№5. На підтвердження своїх вимог позивачем були надані тільки копія договору іпотеки, витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію обтяження та витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іпотеки.

Зазначені обставини повністю відповідають матеріалам справи.

Відмову у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції мотивував тим, що позивач в обґрунтування вимог позову надав суду лише копію документу, яка належним чином не завірена. На пропозиції суду надати оригінал або завірену копію позивач не відповів, хоча в своєму клопотанні зазначав, що «при необхідності може їх надати суду на його вимогу», не дивлячись на те, що суд неодноразово відкладав розгляд справи, надаючи позивачу можливість надати відповідні докази, які б підтверджували його вимоги, та визначення судом обовязковою участь відповідача для дачі особистих пояснень в судовому засіданні, позивач вимоги суду не виконав, суд же за своєю ініціативою не міг витребувати оригінал документу.

На підставі вищевикладеного, суд першої інстанції, зазначаючи у мотивувальній частині рішення про те, що рішення суду не може ґрунтуватися лише на копії документу, яка належним чином не завірена, дійшов висновку про те, що за відстуності достатніх, належних і допустимих доказів, обставини, на які посилається позивач як на підставу для задоволення позову, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, ствердження позивача має характер припущення, на яких не може грунтуватися рішення суду, а тому у позові має бути відмовлено повністю.

Проаналізував наявні дані, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції поспішно, без належного дотримання норм матеріального та процесуального права, повно та всебічно не дослідив і не оцінив обставини по справі та надані,в їх сукупності, всі докази, відповідно до вимог ст. 212 ЦПК України, що призвело до помилкового висновку та неправильного вирішення справи.

Згідно зі ст.214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.. 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ст.ст.10,60 ЦПК України).

Як вірно встановлено судом першої інстанції з позовної заяви ОСОБА_2 вбачається, що між позивачем та ОСОБА_3 29.10.2013року був укладений договір іпотеки, згідно якого ОСОБА_3 отримала грошову суму, яка підлягає поверненню строком до 29.11.2013 року у розмірі, еквівалентному 18773,46 доларів США та на забезпечення повернення боргу ОСОБА_3 передала позивачу в іпотеку квартиру за адресою: м.Луганськ, вул.. Польського, буд.4, кв.№5, про що зазначено у договорі іпотеки від 29.10.2013року. На підтвердження своїх вимог позивачем були надані копія договору іпотеки, витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію обтяження та витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іпотеки.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 з підстав ненадання позивачем оригіналів документів та належним чином завірених копій цих документів, надані позивачем копії яких, як вважав суд першої інстанції, не можуть вважатися достатніми, належними і допустими доказами, суд першої інстанції не звернув уваги на те, що відповідно до ч.2 ст.64 ЦПК України, якщо подано копію письмового доказу, суд за клопотаннями осіб, які беруть участь у справі, має право вимагати подання оригіналу.

Обґрунтовано посилаючись на те, що справа розглядалась без участі позивача та відповідача за відсутності клопотань останніх щодо вимоги надати суду оригінал документу та неможливості судом з власної ініціативи витребувати оригінал документу, виходячи зі змісту ч.2 ст.64 ЦПК України, суд першої інстанції передчасно та з порушенням положень ст..ст. 57,58 ЦПК України дійшов висновку про те, що надані позивачем копії письмових доказів, за відсутності клопотань про надання суду їх оригіналів, не є належними та допустимими доказами обставин, на які позивач посилався в обґрунтування своїх позовних вимог.

Аналогічний висновок зазначено й в ухвалах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у справах №№ 6-32274св14 від 17.12.2014року, 6-19261 св14 від 28.01.2015року, 6-14703св15 від 02.09.2015року.

Колегією суддів встановлено, що 29.10.2013року між позивачем ОСОБА_2 та відповідачем ОСОБА_3 було укладено договір іпотеки (змішаний), який у встановленому законом порядку посвідчено приватним нотаріусом Луганського міського нотаріального округу ОСОБА_4 та зареєстровано у реєстрі за номером 1613 з накладанням заборони відчуження предмету іпотеки та реєстрацією заборони в реєстрі за № 1614,а.а.с.19,20.

Відповідно до п.1.1. цього договору ОСОБА_3, як Іпотекодавцем, передано в іпотеку ОСОБА_2, як Іпотекодержателю, як забезпечення виконання зобовязань за позикою, наданою 29.10.2013року Іпотекодержателем Іпотекодавцю в сумі, еквівалентній 18773,46 доларів США, що за курсом НБУ становить 150000,00 грн., які Іпотекодатель отримала у повному обсязі до підписання цього договору, строком на один місяць, тобто до 29.11.2013року, належну Іпотекодавцю двокімнатну квартиру №5 у будинку №4, розташованому на вулиці ОСОБА_5 ( вулиця Лінія №5) у місті Луганську, загальною площею 44,9 кв.м., житловою 29кв.м., а.с.19.

Відповідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іпотеки, 29.10.2013року приватним нотаріусом Луганського нотаріального округу ОСОБА_4 до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесено запис про рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер:7361466 від 29.10.2013року з внесенням відомостей про основне зобовязання: договір іпотеки, серія та номер: 1613, виданий 29.10.2013року, іпотекодержатель ОСОБА_2 іпотекодавець ОСОБА_3; обєкт нерухомого майна- реєстраційний номер 00, квартира, обєкт житлової нерухомості за адресою: м.Луганськ, вул..Польського Н.Н.АДРЕСА_1, а.с.22.

Відповідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію обтяжень, 29.10.2013року приватним нотаріусом Луганського нотаріального округу ОСОБА_4 до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесено інформацію про державну реєстрацію обтяження, номер запису: 3129616 час державної реєстрації- 29.10.2013року; державний реєстратор - приватний нотаріус Луганського нотаріального округу ОСОБА_4 Т А.; підстава виникнення обтяження - Договір іпотеки, серія та номер 1613, виданий 29.10.2013рокуьприватним нотаріусом Луганського нотаріального округу ОСОБА_4 Т А.; рішення про реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 7360003 від 29.10.2013року, вид обтяження заборона на нерухоме майно; обтяжував - ОСОБА_2; особа, майно/права якої обтяжуються ОСОБА_3.; реєстраційний номер 00, квартира, обєкт житлової нерухомості за адресою: м.Луганськ, вул..Польського Н.Н.АДРЕСА_1, а.с.21.

За клопотанням позивача ОСОБА_2 у судовому засіданні колегією суддів оглянуті оригінали договору іпотеки (змішаний) від 29.10.2013року, витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іпотеки від 29.10.2013року, витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію обтяжень від 29.10.2013року та перевірена відповідність наданих позивачем копій зазначених документів, що містяться у матеріалах справи на аркушах 19-22, які повністю відповідають оригіналам зазначених документів.

За доводами позовної заяви ОСОБА_2 відповідач ОСОБА_3 свої зобовязання за виконанням основного зобовязання щодо повернення позики наданою позивачем 29.10.2013року в сумі, еквівалентній 18773,46 доларів США, у передбачений договором строк - до 29.11.2013року, не виконала.

Колегія суддів, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного наданого позивачем доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності, відповідно до вимог ст.212 ЦПК України, враховуючи, що відповідачем у встановленому порядку доводи позивача щодо невиконання зобовязань за позикою не спростовані, доказів виконання основного зобовязання повернення позики, розірвання договору іпотеки ( змішаний) від 29.10.2013року, припинення права іпотеки не надано, вважає, що позивачем доведені обставини, на яких ґрунтуються вимоги позовної заяви.

Щодо наявності підстав для задоволення позовних вимог, то колегія суддів приходить до наступного.

Колегією суддів встановлено, що відповідачем ОСОБА_3 у позику від позивача ОСОБА_2 отримана грошова сума, еквівалентна 18773,46 доларів США, що за курсом НБУ станом на час укладання договору іпотеки, становила 150000,00грн., яку відповідач зобовязалась повернути до 29.11.2016року, що підтверджено ОСОБА_3 підписанням договору іпотеки (змішаний) від 29.10.2013року ( п.1.1.), який у встановленому порядку нотаріально посвідчений.

Відповідно до ст..1046 ЦК України за договором позики одна сторона передає у власність другій стороні грошові кошти або речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Згідно ст..1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені ознаками, у такій самій кількості, такого ж роду та такої ж якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та порядку, що встановлені договором.

У порушення зобовязань щодо повернення позики у строк до 29.11.2013року відповідач ОСОБА_3 не повернула позивачу грошову суму, еквівалентну 18773,46 доларів США.

Як вбачається з доводів позовної заяви, позивач зазначає, що станом на поточну дату заборгованість ОСОБА_3 за договором іпотеки, з урахуванням курсу НБУ, складає 486608грн.

Колегія суддів погоджується із зазначеним доводом, оскільки, положеннями п.1.4.1. договору іпотеки від 29.10.2013року сторони передбачили повернення позики у сумі, еквівалентній 18773,46 доларів США на час повернення позики.

Станом на 10.10.2016року ( звернення з позовом до суду) за офіційним курсом валют НБУ (25,92грн./долар США), сума 18773,46 доларів США еквівалентна 486608,08грн.

Відповідно до уточнених позовних вимог позивача ОСОБА_2 останній просить суд стягнути з відповідача ОСОБА_3 частину боргу за договором іпотеки від 29.10.2013року у розмірі 50000грн.; у рахунок погашення частини заборгованості ОСОБА_3 в розмірі 400000грн. за договором іпотеки від 29.10.2015року, звернути стягнення на предмет іпотеки

Колегія суддів судової палати, з урахуванням вищевикладених обставин, вважає, що вимоги позивача в частині стягнення заборгованості в сумі 50000грн. обґрунтовані та підлягають задоволенню.

Щодо звернення стягнення на предмет іпотеки, то колегія суддів приходить до наступного. Відповідно ст..12. Закону України «Про іпотеку» у разі порушення іпотекодавцем обов'язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки.

Згідно зі ст. 33 вищезазначеного Закону у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених ст..12. цього Закону.

Як вбачається з положень п.4.2. договору іпотеки від 29.10.2013року, сторони домовились, що Іпотекодержатель набуває права звернути стягнення на предмет іпотеки незалежно від настання строку основного зобовязання у наступних випадках: якщо у момент настання строку виконання зобов'язань за договором позики вони не будуть виконані, а саме: при повному або частковому неповерненні у встановлений цим договором строк суми позики та в інших випадках передбачених законодавством.

Пунктами 4.4., 4.5. передбачено, що звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється за рішенням суду, у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса, шляхом набуття права власності на предмет іпотеки в порядку, визначеному ст. 37 Закону України «Про іпотеку». Даний пункт цього договору є застереженням про задоволення вимог Іпотекодержателя,яке передбачає передачу Іпотеркодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобовязання. Реалізація предмета іпотеки на який звертається стягнення за рішенням суду, шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження.

Відповідно до п.1.2. сторони визначили заставну вартість предмету іпотеки в сумі 290000,00грн.

Під час розгляду справи позивачем не заявлялося клопотання про проведення оцінки предмету іпотеки.

Заперечення щодо вартості та оцінки предмету іпотеки відповідачем суду не надані.

Як вбачається з позовних вимог ОСОБА_2 останній просить суд звернути стягнення на предмет іпотеки у рахунок погашення частини заборгованості ОСОБА_3 в розмірі 400000грн. Як роз'яснено в п. 41 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30 березня 2012 року "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" при вирішенні спору про звернення стягнення на предмет іпотеки суд має дати оцінку співмірності суми заборгованості за кредитом та вартості іпотечного майна, якщо допущене боржником або іпотекодавцем, якщо він є відмінним від боржника, порушення основного зобов'язання чи іпотечного договору не завдає збитків іпотекодержателю і не змінює обсяг його прав. Оскільки вказане положення закону є оціночним, то суд має належним чином його мотивувати, співставити обставини зі змістом цього поняття, визначитись, чи не суперечить його застосування загальному змісту та призначенню права, яким урегульовано конкретні відносини (зокрема, про право на першочергове задоволення вимог за рахунок предмета застави), та врахувати загальні засади цивільного законодавства - справедливість, добросовісність та розумність (п. 6 ч. 1 ст.3 ЦК України.

На підставі вищевикладеного, з урахуванням доведеності позивачем обставин невиконання відповідачем основиного зобовязання щодо повернення позики, а також наявності у позивача передбаченого договором іпотеки права на звернення стягнення на предмет іпотеки у разі неналежного виконання відповідачем ОСОБА_3 основного зобов'язання, співмірності суми у рахунок погашення частки заборгованості в розмірі 400000грн. та вартості предмету іпотеки- 290000грн., колегія суддів приходить до висновку, що вимоги позивача в частині звернення стягнення на предмет іпотеки обґрунтовані.

Статтею 39 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленоїст.38 цього Закону пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації.

Зазначені вимоги, викладені у Правовій позиції Верховного суду України від 02.11.2016 року №6-1923цс15, яка відповідно до ст..360-7 ЦПК України є обов'язковою для застосування.

Колегія суддів судової палати вважає за необхідне зазначити початкову ціну предмета іпотеки, яка визначена п.1.2. договору іпотеки. З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів вважає, що апелянтом ОСОБА_2 доведена наявність порушень судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, суд першої інстанції повно та всебічно не дослідив і не оцінив обставини по справі, що призвело до невірного вирішення справи по суті позовних вимог та відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 у повному обсязі.

Згідно з ч.ч.1,2 ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є:

1) неповне зясування судом обставин, що мають значення по справі;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими;

3) невідповідність висновків суду обставинам справи;

4) порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягає застосуванню.

Переглянувши рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги щодо наявності підстав для скасування рішення суду першої інстанції, а тому, на підставі ст. 309 ЦПК України, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення по суті позовних вимог.

Разом з тим, позовні вимоги та вимоги апеляційної скарги щодо задоволення позовних вимог ОСОБА_2 у повному обсязі задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено колегією суддів відповідач ОСОБА_3 проживає у м. Луганську, також предмет іпотеки- спірна квартира, знаходиться у м.Луганську.

Є загальновідомим фактом, що на території України проводиться антитерористична операція. Перелік населених пунктів, на території яких здійснюється антитерористична операція визначається Розпорядженням Кабінету Міністрів України, до зазначених населених пунктів належить і м.Луганськ ( розпорядження КМУ від 30.10.2014року, дія якого зупинена розпорядженням КМУ 05.11.2014року, дія якого зупинена розпорядженням КМУ від 02.12.2015року № 1275-р).

Таким чином встановлено, що відповідач ОСОБА_3 проживає на території проведення антитерористичної операції і спірна квартира, яка є предметом іпотеки розташована на території проведення антитерористичної операції.

Відповідно до ст..9 Закону України від 02.09.2014року № 1669-VII «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», який набрав чинності 15.10.2014року, протягом терміну дії цього Закону щодо нерухомого майна, розташованого на території проведення антитерористичної операції, що належить громадянам України (у тому числі фізичним особам - підприємцям) або юридичним особам - суб'єктам малого і середнього підприємництва та перебуває в іпотеці, зупиняється дія статті 37 (у частині реалізації права іпотекодержателя на набуття права власності на предмет іпотеки), статті 38 (у частині реалізації права іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки), статті 40 (у частині виселення мешканців із житлових будинків та приміщень, переданих в іпотеку, щодо яких є судове рішення про звернення стягнення на такі об'єкти), статей 41, 43 - 47 (у частині реалізації предмета іпотеки на прилюдних торгах) Закону України «Про іпотеку».

Зазначеним Законом визначено, що період проведення антитерористичної операції - час між датою набрання чинності Указом Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України» від 13.04.2014 р., Указом Президента України «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14.04.2014 р. №405/2014 та датою набрання чинності Указом Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів вважає, що на час дії Закону України Закону України від 02.09.2014року № 1669-VII «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» рішення суду в частині звернення стягнення на предмет іпотеки виконанню не підлягає, при цьому, кредитор не втрачає права на звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) у випадку невиконання боржником зобов'язань за договором, оскільки зазначеним Законом лише тимчасово забороняється примусова реалізація предмета іпотеки на прилюдних торгах.

Враховуючи, що позивачу ОСОБА_2 ухвалою Сватівського районного суду Луганської області від 09.11.2016року було відстрочено оплату судового збору, відповідно до ст..88 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне стягнути судовий збір з відповідача ОСОБА_3 на користь держави.

Керуючись ст.ст.303,304, п.2.ч.1 ст.307, ст..ст.309,313,314,316,317,319ЦПК України, колегія суддів

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Сватівського районного суду Луганської області від 22 березня 2017року скасувати та ухвалити у справі нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про звернення стягнення задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, на користь ОСОБА_2, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2, частину боргу за договором іпотеки ( змішаний) від 29 жовтня 2013року в сумі 50000грн.

У рахунок погашення частини заборгованості ОСОБА_3 перед ОСОБА_2 за договором іпотеки (змішаний) від 29 жовтня 2013року в сумі 400000грн. звернути стягнення на предмет іпотеки квартиру №5 у будинку №4, розташованому на вулиці ОСОБА_5 ( вулиця Лінія 10) у місті Луганську, яка належить на праві власності ОСОБА_3, встановити спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом продажу з прилюдних торгів в межах процедури виконавчого провадження за початковою ціною 290000грн., встановленою у договорі іпотеки (змішаний) від 29 жовтня 2013року.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави судовий збір в сумі 4500грн.

Рішення в частині звернення стягнення на предмет іпотеки квартири №5 у будинку №4, розташованому на вулиці ОСОБА_5 ( вулиця Лінія 10) у місті Луганську не підлягає виконанню на час дії мораторію, встановленому законом України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції».

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржено протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги.

Головуючий

Судді: