АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА[1]
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 березня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого-судді Слюсар Т.А.

суддів: Панченка М.М., Волошиної В.М.

при секретарі: Крічфалуши С.С.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 25 червня 2015 року

в справі за позовом Комунального підприємства «Центр обслуговування споживачів Шевченківського району» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги.

Колегія суддів, -

В С Т А Н О В И Л А :

У лютому 2015 року Комунальне підприємство «Центр обслуговування споживачів Шевченківського району» (надалі - КП «Центр обслуговування споживачів Шевченківського району») звернулося в суд із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги, в сумі 29260грн. 46 коп., та судові витрати, в сумі 292 грн. 69 коп.

В обґрунтування позову представник позивача зазначав, що відповідач не сплачує за комунальні послуги, у зв'язку з чим у нього станом на 01 січня 2014 року утворилася заборгованість у розмірі 29260 грн. 46 коп., з яких: 25557 грн. 26 коп. сума основного боргу, 2060 грн. 23 коп. інфляційні витрати та 1642 грн. 97 коп. 3 % річних.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 25 червня 2015 року позов КП «Центр обслуговування споживачів Шевченківського району» задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь позивача 24903 грн. 67 коп., з яких: 21644 грн. 90 коп. сума заборгованість за житлово-комунальні послуги, 1060 грн. 60 коп. сума інфляційних втрат, 1951 грн. 60 коп. 3 % річних та 246 грн. 57 коп. судового збору.В іншій частині у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі відповідач, посилаючись на неповне з'ясування обставин справи, які впливають на його вірність, порушення норм матеріального права, просить скасувати рішення районного суду та постановити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Колегія суддів, заслухавши ОСОБА_1, який підтримав апеляційну скаргу, представника позивача, який просив апеляційну скаргу відхилити, вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Як убачається з матеріалів справи, ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 зареєстровані проживаючими в квартирі АДРЕСА_1 Власником квартири АДРЕСА_1 є ОСОБА_1 (а.с.5).

Встановлено, що у 2001 році Комунальне підприємство по утриманню житлового господарства Шевченківської районної ради було створено на базі Комунального підприємства по утриманню житлового господарства Старокиївського району, Радянського району та Шевченківського району (а.с.32-33).

Рішенням Шевченківської районної ради у м. Києві від 19 лютого 2007 року за № 187 «Про вдосконалення системи управління житлово-комунальним господарством Шевченківського району м. Києва» затверджена нова редакція статуту КП по утриманню житлового господарства Шевченківської районної у м. Києві ради. У відповідності до п.1.2 рішення Шевченківської районної ради у м. Києві жилий та нежилий фонд закріплений за ним на праві господарського відання (а.с.20-31).

Згідно статуту КП «ЦОС Шевченківського району» Комунальне підприємство «Центр обслуговування споживачів Шевченківського району», затвердженого розпорядженням першого заступника виконавчого органу Київської міської ради від 12 квітня 2012 року, яке перейменовано з КП по утриманню житлового господарства Шевченківської районної у м. Києві ради, позивач здійснює свою діяльність на підставі статуту, який є установчим документом, затверджений рішенням власника та на підставі чинного законодавства України.

Відповідно до п. 2.1 статуту, підприємство створене з метою отримання прибутку від господарської діяльності, спрямованої на задоволення суспільних потреб, надання послуг населенню у сфері житлово-комунального господарства в якості виконавця цих послуг, а п. 2.2 статуту передбачено напрямки діяльності підприємства, серед яких є: забезпечення послугами газопостачання, водопостачання (водовідведення) та централізованого опалення до споживачів по внутрішньо будинкових мережах на підставі договорів, укладених підприємством з виробниками послуг, а також па підставі договорів, укладених підприємством безпосередньо зі споживачами послуг; здійснення нарахувань та виготовлення рахунків на сплату житлово-комунальних послуг для споживачів (власників, наймачів) жилих та нежилих приміщень; забезпечення збору платежів від споживачів зазначених послуг на користь виробників послуг.

01 лютого 2012 року між КП «Керуюча дирекція» та КП УЖГ Шевченківської районної у м. Києві ради було укладено «Договір на надання послуг з обліку, нарахування, збору платежів власників наймачів та орендарів» № 1 (а.с.29-31).

Предметом даного договору передбачено, що повірений має право проводити облік, нарахування, збір платежів власників та наймачів жилих приміщень за послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, проводити роз'яснювальну та претензійну роботу із споживачами, спрямовану на зменшення заборгованості, здійснювати облік та збір, у тому числі в судовому порядку, заборгованості споживачів за послуги довірителя проводити прийом споживачів з питань нарахування та оплат за послуги довірителя.

Отже, КП «ЦОС Шевченківського району» правомірно звернувся у суд з вимогами до боржника про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги, як споживача таких послуг.

Відповідно до наявного в справі розрахунку, в результаті несплати відповідачем за послуги по утриманню будинку, прибудинкової території та надані комунальні послуги за ОСОБА_1, як за власником квартири АДРЕСА_1, накопичився борг, який за період з 01 січня 2008 року по 01 січня 2014 року, з урахуванням індексу інфляції та 3 % річних, становить 29260 грн. 46 коп., з яких 25557 грн. 26 коп. - сума основного боргу, 2060 грн. 23 коп. - втрати від інфляції, 1642 грн. 97 коп. - 3 % річних (а.с.6).

Встановлено, що під час розгляду справи в суді першої інстанції ОСОБА_5 було заявлено клопотання про застосування строку позовної давності (а.с.41-42).

Частиною 1 ст. 509 ЦК України передбачено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил.

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства й зобов'язання припиняється його виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України).

Відповідно до ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», п. 30 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води, водовідведення, п. п. 4, 17, 29 Правил наданню населенню послуг з газопостачання споживачі зобов'язані своєчасно оплачувати надані їм житлово-комунальні послуги (опалення, постачання холодної та гарячої води, водовідведення та газопостачання) та витрати на утримання будинку і прибудинкової території пропорційно загальної площі квартири, згідно Порядку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 травня 2009 року № 529, а з 01 червня 2011 року згідно Порядку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01 червня 2011 року № 869.

Задовольняючи позов частково, районний суд виходив з того, що ОСОБА_1, являючись власником житлового приміщення, не оплатив вартість наданих житлово-комунальних послуг, й з урахуванням поданої заяви про застосування строку позовної давності, визнав доведеним необхідність стягнення з боржника заборгованості в межах строку позовної давності за період з 01 січня 2011 року з урахуванням переривання строку давності поданням 31 грудня 2013 року заяви про видачу судового наказу.

Такі висновки суду першої інстанції колегія суддів визнає законними й обґрунтованими. Вони повністю узгоджуються з сукупністю зібраних у справі й належно оцінених у рішенні доказів.

Доводи апеляційної скарги про те, що будь-яких договорів на надання комунальних послуг з позивачем чи виконавцями послуг і послуг з утримання будинків та прибудинкових територій ОСОБА_1 не укладалось, а матеріалами справи та письмовими доказами не доведено фактичне споживання послуг, колегія суддів визнає безпідставними.

Згідно з п. 7 «Правил користування приміщеннями житлових будинків», стверджених Постановою КМУ № 45 від 24 січня 2006 року «Про внесення змін до постанови Кабміну від 08 жовтня 1992 року № 572», власник та наймач квартири обов'язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Відповідно до п. 14 Правил користування приміщеннями житлових будинків і прибудинковими територіями, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 572 від 08 жовтня 1992 року плата за використовування теплової та електричної енергії, газу та водопостачання і каналізацію та інші послуги власниками квартир, наймачами, орендарями вноситься за затвердженими в встановленому порядку тарифами.

З вищенаведеного слідує, що відсутність між сторонами укладеного договору про надання житлово-комунальних послуг не звільняє споживача від сплати спожитих послуг на утримання будинку й прибудинкової території, враховуючи, що саме на споживачеві лежить обов'язок в укладенні цього договору та оплаті наданих послуг.

Відсутні в справі відомості й про те, що ОСОБА_5 звертався з заявою до позивача про відмову від надання житлово-комунальних послуг, або що з такою заявою зверталися мешканці будинку, в якому знаходиться квартира відповідача.

Встановлено, що КП «Керуюча дирекція», як балансоутриувач, передав КП УЖГ Шевченківської районної у м. Києві ради функцію вчасного та якісного надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води, водовідведенпя та газопостачання для потреб споживачів до об'єктів в порядку та на умовах, визначених укладеним між ними договором, згідно якого останній, як виконавець, забезпечує надання вищезазначених послуг, в тому числі й в будинку АДРЕСА_1, в якому знаходиться і квартира відповідача № 44.

Зазначене підтверджується й наявним в матеріалах справи договором на постачання питної води та приймання стічних вод через приєднані мережі № 05618 2-10 від 20 квітня 2005 року (а.с.27-28).

Згідно п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Стаття 610 ЦК України встановлює, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання.

Окрім цього, положенням ч. 1 ст. 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» встановлено саме щомісячне нарахування плати за житлово-комунальні послуги, а відтак - щомісячний обов'язок її сплати. Отже, рахунки за спожиті житлово-комунальні послуги виставлялись через Головний інформаційно-обчислювальний цент м. Києва.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає обґрунтованими висновки суду першої інстанції про наявність правових підстав до часткового задоволення позову й стягнення з боржника 21644 грн. 90 коп. заборгованості за житлово-комунальні послуги, а також передбачену положеннями ч. 2 ст. 625 ЦК України відповідальність за невиконання грошового зобов'язання у вигляді 1060 грн. 60 коп. інфляційних втрат та 1951 грн. 60 коп. 3 % річних.

У відповідності до положень ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ч. 1 ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Викладені у рішенні висновки відповідають обставинам справи та долученим до справи доказам й доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку про відхилення апеляційної скарги та залишення рішення суду першої інстанції без змін.

При цьому, колегія суддів враховує обставини справи, а також передбачені положеннями ЦПК України повноваження суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313 - 315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 25 червня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає чинності негайно, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 20 днів з моменту проголошення шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: Судді:

Справа № 761/4472/15-ц

№ апеляційного провадження: 22-ц/796/2846/2017

Головуючий у суді першої інстанції: Савицький О.А.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Слюсар Т.А.