Справа № 159/4870/16-ц
Провадження № 2/159/212/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 лютого 2017 року м. Ковель

Ковельський міськрайонний суд Волинської області

в складі : головуючого-судді Бондара В.М.

з участю: секретаря Рижко О.М.

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

третя особа на стороні відповідача ОСОБА_4

розглянувши у судовому засіданні в м. Ковелі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог ОСОБА_4, про стягнення боргу, -

В С Т А Н О В И В :

До суду звернулася ОСОБА_1 із зазначеним позовом та свої вимоги мотивує тим, що вона в 2014 році вирішила придбати собі будинок в сільській місцевості. Після тривалих пошуків вона свій вибір зупинила на старенькому деревяному будиночку по вул. Центральній, 6 в с. Стеблі Ковельського району. Власниця будинку гр-ка ОСОБА_3 погодилася продати будинок за 17 000 гривень готівкою. Після отримання грошей - сказала вона - буде повідомлено про це сільського голову, який внесе відповідний запис в погосподарську книгу і більше ніяких документів на будинок в сільській місцевості оформляти не потрібно. Не знаючи на той час, що право власності на обєкти нерухомості набуваються однаково, шляхом укладення нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу з подальшою державною реєстрацією права власності, незалежно від того, де вони знаходяться - в міській чи сільській місцевості, 28.05.2014 року вона передала відповідачці грошові кошти в сумі 17000 (сімнадцять тисяч) грн., а вона надала їй оригінал написаної і підписаної нею власноручно розписки, датованої 28.05.2014 року наступного змісту: «Я ОСОБА_3 Петрівна АЮ 237895 від 22.05.2014. Сьогодні 28.05.2014 р отримала гроші від ОСОБА_1 АС 182913 в сумі 17000 (сімнадцять тисяч гривень) за будинок в селі Стеблі по в. Центральна 6 В подальшому претензій по даному будинку мати не буду». З червня 2014 р. по вересень 2015 р. вона періодично навідувалась в будинок, іноді залишалась у ньому ночувати. У вересні 2015 р. вона в черговий раз навідалась до будинку і побачила, що в нього поселився гр. ОСОБА_4 (третя особа). На її запитання, на якій підставі він вселився в її будинок, він відповів, що придбав цей будинок 28.05.2014 р. у відповідачки за 17000 (сімнадцять тисяч) грн. Дізнавшись про це, вона звернулась до відповідачки, щоб зясувати, чи дійсно будинок в той же день було нею продано гр-ну ОСОБА_4 На що відповідачка відповіла, що дійсно отримала від гр-на ОСОБА_4 17000 грн. за будинок. На підтвердження отримання у цієї особи грошей гр-ка ОСОБА_3 власноручно написала, підписала, засвідчила в сільській раді і віддала їй оригінал розписки, датованої 28.05.2014 р. наступного змісту: «Я ОСОБА_3 Петрівна АЮ 237895 від 22.05.2014. Сьогодні 28.05.2014 р отримала гроші від ОСОБА_4 в сумі 17000 (сімнадцять тисяч гривень) за будинок в селі Стеблі по в. Центральна 6 В подальшому претензій по даному будинку мати не буду». Віддавши їй розписку, вона навідріз відмовилась пояснити свої дії, покликавшись на свою вагітність та небажання нервуватись і заявила, що грошей їй не поверне і ніхто, за її словами, не зможе допомогти їй їх повернути. Після розмови з відповідачкою вона звернулась до третьої особи з вимогою повернути її речі, які знаходились в будинку. На що він відповів, що всі речі в будинку його, він купив будинок з речами і оформив на нього правовстановлюючі документи на своє імя. З наведеного вище вбачається, що відповідачка діючи умисно, скориставшись її правовою необізнаністю, шляхом обману заволоділа її грошовими коштами, не маючи наміру продати їй будинок. Відсутність такого наміру підтверджується продажем цього ж будинку в цей же день третій особі і неповерненням їй грошей після повторного продажу. В звязку з незаконним заволодінням її грошами відповідачкою і користування ними (замість повернення з моменту отримання грошей від третьої особи) у відповідачки виникли боргові зобовязання переді нею. Період прострочення з 28.05.2014 р. по 20.12.2016 р. включно (937 днів). Згідно доданого розрахунку 3% річних та втрат від інфляції, відповідач за весь час прострочення повинна сплатити їй 3% річних в сумі 1309 (одна тисяча триста девять) грн. 23 коп. та інфляційних втрат в сумі 13676 (тринадцять тисяч шістсот сімдесят шість) грн. 97 коп. тому просить: 1) стягнути з відповідача ОСОБА_3 на її користь: 34000 (тридцять чотири тисячі) грн. 00 коп. (17000 грн. 00 коп. в подвійному розмірі), 3% річних в 1309 (одна тисяча триста девять) грн. 23 коп., інфляційних втрат в сумі 13676 (тринадцять тисяч шістсот сімдесят шість) грн. 97 коп., а всього 48986 (сорок вісім тисяч девятсот вісімдесят шість) грн. 20 коп; 2) стягнути з відповідача на її користь судові витрати в розмірі сплаченого судового збору.

Позивач та її представник у судовому засіданні позов підтримали повністю та просять його задовольнити з викладених підстав. В доповнення до викладеного в позовній заяві позивач пояснила, що вона постійно потерпала від неправомірних дій свого сина, тому вирішила придбати будиночок в селі. В розмові із знайомим ОСОБА_4 вона дізналася, що в с. Стеблі продається декілька будинків за невелику ціну. Вона оглянула будинок відповідачки та сторгувалася з нею за 17 тисяч гривень. Для оформлення придбання будинку вони звернулися в Скулинську сільську раду, де в присутності сільського голови та секретаря сільської ради вона заплатила ОСОБА_3 гроші за будинок і відповідач написала їй розписку. У придбаний будинок вона з допомогою ОСОБА_4 перевезла частину особистих речей, інколи проживала там. Просила ОСОБА_4 провести приватизацію будинку та прибудинкової земельної ділянки на неї, для цього надавала йому відповідні кошти. Однак, одного разу вона дізналася, що в будинку проживає ОСОБА_4 з родичами, та всі права на будинок оформив на себе. Вона просила ОСОБА_3 повернути їй сплачені гроші, але та відмовила їй в цьому, мотивуючи тим, що грошей від неї не отримувала. Вважає, що вона стала потерпілою від обману відповідача та третьої особи, а тому просить захистити її та задовольнити повністю її позовні вимоги.

Суд критично оцінює показання позивача ОСОБА_1 та її твердження викладені в позовній заяві, оскільки вони є суперечливими та не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду справи.

Відповідач ОСОБА_3 позов не визнала та суду пояснила, що в с. Стеблі Ковельського району проживала її баба, після смерті якої їй у спадок залишилася деревяна хата, в якій вона проживала. Вона переїхала проживати до свого чоловіка в інше село. Через якийсь час ОСОБА_4 запитав, чи не продає вона хату, оскільки його родичка хоче купити невеличкий будиночок, вона погодилась її продати за 19 тисяч гривень, але коли позивач ОСОБА_1 обдивилася будинок, то вона погодилася продати будинок за 17 тисяч гривень. Після виготовлення паспорта вона зустрілася з ОСОБА_5 та ОСОБА_4 в Скулинській сільській раді, де в присутності сільського голови та секретаря сільської ради вона отримала від ОСОБА_4 17 тис. грн., та там же написала про це розписку. Текст розписки їй допомагали писати сільський голова та ОСОБА_4, а потім її завірили штампом сільської ради. Через деякий час вона хотіла з будинку забрати речі та фотографії, які лишилися після баби, але дружина ОСОБА_4, яка там проживала, сказала, що все викинула. Приблизно через рік до неї приїхала ОСОБА_1 та попросила написати аналогічну розписку, вказавши, що гроші за будинок вона отримала від неї, пояснивши це потребою для оформлення документів на будинок. Вона написала таку розписку та передала її ОСОБА_1, яка мала сама поїхати в сільську раду та завірити її. Через деякий час ОСОБА_1 знову звернулася до неї ще раз написати розписку, оскільки попередню загубила. Вона написала ще раз таку розписку і доручення, щоб її завірили в сільській раді без неї. Через деякий час до неї прийшла копія позовної заяви ОСОБА_1, в якій остання її звинувачувала у подвійному продажі будинку їй та ОСОБА_4 та вимагала повернення її грошей. Вона стверджує, що ніяких ніколи грошей від ОСОБА_1 вона не отримувала, будинок померлої баби вона продала один раз ОСОБА_1, але гроші їй давав ОСОБА_4 Вона вважає позов надуманим та просить відмовити у його задоволенні повністю.

Третя особа ОСОБА_4 суду пояснив, що він був знайомий з ОСОБА_1 і вона йому постійно скаржилася на погану поведінку її сина та бажання переїхати проживати в сільську місцевість. Через деякий час, він у спілкуванні із знайомою ОСОБА_3, дізнався, що вона може продати будинок покійної баби за невелику ціну. Потім він возив ОСОБА_1 на оглядини будинку, де було домовлено про придбання будинку за 17 тисяч гривень. У домовлений час вони всі приїхали до Скулинської сільської ради для оформлення угоди. ОСОБА_1 йому передала 15 тисяч гривень та просила докласти ще дві тисячі, що він і зробив. Після цього, в присутності сільського голови та секретаря сільської ради він сімнадцять тисяч гривень передав ОСОБА_3, яка написала розписку про отримання цих грошей саме від нього та про відсутність претензій до проданого будинку. В подальшому ОСОБА_1 йому сказала всі документи на власність будинку та земельної ділянки виготовляти на себе, а їй дозволити періодично проживати там та допомагати їй, що він і робив. Приблизно через рік ОСОБА_1 стала казати, що їй терміново потрібні гроші і що треба продати будинок. Він не став продавати будинок, але почав частками повертати ОСОБА_1 отримані для купівлі будинку кошти в сумі 15 тис. грн., а також перевіз назад в м. Ковель привезені раніше речі позивачки. Він стверджує, що ОСОБА_3 продала будинок по вул. Центральна, 6 в с. Стеблі Ковельського району один раз саме 28.05.2014 року, а гроші за будинок їй передавав він і просив, щоб про це було зазначено у розписці. При йому ОСОБА_1 грошей за будинок особисто ОСОБА_3 не передавала. Вважає, що ОСОБА_1 свідомо створила таку ситуацію, щоб обманом заробити грошей, оскільки з аналогічною заявою вона зверталася в правоохоронні органи, вказуючи, що саме йому передавала гроші в сумі 17 тис. гривень за будинок по вул. Центральна, 6 в с. Стеблі Ковельського району.

Свідок ОСОБА_6 у судовому засіданні пояснив, що в той час він працював головою Скулинської сільської ради Ковельського району. Село Стеблі входить до складу даної сільської ради. Йому відомо, що на території с. Стеблі розташований будинок, який до смерті належав бабі ОСОБА_3 Остання, разом з ОСОБА_1 та ОСОБА_4 звернулися в сільську раду та повідомили, що ОСОБА_1 хоче придбати цей будинок. В присутності його та секретаря сільської ради ОСОБА_4 передав ОСОБА_3 сімнадцять тисяч гривень, а вона написала розписку про те, що зазначені гроші отримала від ОСОБА_4 та претензій по будинку мати не буде. За проханням учасників даної угоди, дану розписку було завірено штампом сільської ради із зазначенням відповідних реквізитів. В його присутності ОСОБА_1 особисто грошей ОСОБА_3 не передавала, та остання інших розписок не писала.

У судовому засіданні свідок ОСОБА_7 суду показала, що вона працювала і працює секретарем Скулинської сільської ради Ковельського району. Деталей угоди між ОСОБА_1 і ОСОБА_3 вона не памятає, однак пригадує, що в той день в приміщенні сільської ради перебували ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_4, які заходили в кабінет сільського голови, можливо перебували і в її кабінеті, однак точно цього вона не пригадує. Ще вона памятає, що був присутній чоловік ОСОБА_3, який постійно перебував в коридорі сільської ради. Коли, хто і скільки грошей кому передавав вона цього не бачила. Посвідчувальний напис на розписці ОСОБА_3 вона вчинила своєю рукою, але підписав сільський голова та зареєструвала в книзі реєстрації нотаріальних дій про сплату ОСОБА_3 мита в сумі 34 копійки. Хто в книзі розписувався, вона не памятає. Сільська рада посвідчила правдивість самого підпису, а не угоди, яку укладали сторони. В минулому році в сільську раду звернулася ОСОБА_1 із заявою про надання інформації щодо будинку по вул. Центральна, 6 в с. Стеблі, тому їй була надана відповідь. При цьому ОСОБА_1 їй розповідала, що ОСОБА_4 її обманув, не повертає її грошей, а про ОСОБА_3 ніякої мови не було.

Суд, заслухавши пояснення позивача, його представника, відповідача, третьої особи, свідків та дослідивши письмові матеріали справи, приходить до такого висновку.

Відповідно до ст.ст. 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи у межах заявлених вимог та на підставі доказів сторін.

У відповідності до ст. 11 Цивільного кодексу України, підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є договори та інші правочини.

Майнові зобовязання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку.

У відповідності до статті 526 Цивільного кодексу України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Як вказано в ст. 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Стаття 628 ЦК України встановлює, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обовязковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобовязується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобовязується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ст. 657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню і державній реєстрації крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває у податковій заставі.

Як слідує з відповіді Скулинської сільської ради від 23.01.2017 року, що згідно запису в погосподарській книзі № 6 за 2011-2015 роки користувачем будинку № 6 по вул. Центральна в с. Стеблі Ковельського району з 28.05.2014 року є ОСОБА_4 на підставі розписки ОСОБА_3 (завірено дійсність підпису 28.05.2014 р. за № 64), власником даного будинку є ОСОБА_4 з 03.03.2016 року згідно інформаційної довідки з Державнгого реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчудження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна № 54500723 від 03.03.2016 року.

Власником земельної ділянки, призначеної для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,2146 га, розташованої в с. Стеблі по вул. Центральна. 6 Ковельського району з 24.02.2015 року є ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно СТА 648406 від 24.02.2015 року, індексний номер 34059388, якому на підставі розписки ОСОБА_3 від 28.05.2014 року та заяви ОСОБА_4 від 18.06.2014 року рішенням сесії сільської ради 28.08.2014 року №38/8 було дано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення даної земельної ділянки у власність.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 попросила третю особу ОСОБА_4 допомогти їй придбати у сільській місцевості недорогий будинок. ОСОБА_4 домовився, що відповідач ОСОБА_3 продасть ОСОБА_1 деревяний будинок своєї померлої баби по вул. Центральна, 6 в с. Стеблі Ковельського району. Після оглядин будинку узгодили ціну будинку та через певний час, а саме 28.05.2014 року, зустрілися в Скулинській сільській раді Ковельського району, де в присутності сільського голови та секретаря сільської ради ОСОБА_1 надала ОСОБА_4 15 тисяч гривень, а останній доклав своїх дві тисячі гривень та передав їх ОСОБА_3 Після отримання грошей остання написала розписку про отримання грошей від ОСОБА_4 та відсутність з її боку претензій по проданому будинку. Правдивість підпису на розписці завірив сільський голова. Даний факт купівлі продажу відбувався без укладення письмових угод та при відсутності документів на нерухоме майно. З часу продажу будинку до часу звернення до суду, до ОСОБА_3 декілька разів приїздила ОСОБА_1 та двічі отримувала від відповідачки аналогічні за текстом розписки, але не завірені сільським головою.

Суд оцінює, що ОСОБА_1 особисто не передавала грошей ОСОБА_3, а розписки, якими вона обґрунтовує свої позовні вимоги написані на її імя, вона отримувала не під час укладення угоди, а в інший час, нібито для оформлення документів на будинок. Тому, суд вважає, що є неправдивими твердження позивачки, що відповідач в один день двічі продала житловий будинок, оскільки дослідженні докази спростовують даний факт. На переконання суду, відповідач ОСОБА_3 діяла добросовісно, один раз продала будинок та один раз отримала гроші від його реалізації.

Як встановлено судом, що розписку, яку відповідач написала в сільській раді і яку було завірено сільським головою, відразу отримала позивач ОСОБА_1, яка бачила зміст написаної розписки, що саме від ОСОБА_4 відповідач ОСОБА_3 отримала гроші за проданий будинок. Знаючи і розуміючи зміст написаного в розписці, ОСОБА_5 не заперечила проти написаного та в подальшому нічого з даної угоди не оскаржувала. На переконання суду, текст викладений в розписці відповідав суті тих подій, що сталися, тому у сторін угоди та присутніх осіб не виникало сумнівів в їх правильності.

Як слідує з досліджених доказів, що ОСОБА_1 свої претензії висувала ОСОБА_4, який не дотримався своїх обіцянок. Претензії щодо ОСОБА_3 у позивачки зявилися після прийняття рішення відносно ОСОБА_4 про фактичну відсутність складу кримінального правопорушення в його діях.

В досліджених документах, зокрема в постанові про закриття кримінального провадження від 29.07.2016 року, яка винесена слідчим Ковельського ВП, Вавренюк Л.А. зовсім по іншому викладала суть її правовідносин з ОСОБА_3 та ОСОБА_4

Таким чином, позивачем не доведені вказані обставини, а відповідно до засад змагальності цивільного процесу це є його обовязком, чим ним не виконано вимоги ст. 10 Цивільного процесуального Кодексу України.

Вимоги позивача про задоволення її вимог про відшкодування додаткових витрат повязаних з оплатою подвійного розміру, відсотків та інфляційних витрат носять похідний характер від первинних вимог, залежать від задоволення чи незадоволення первинних вимог позивачу. Позивачем суду не надано жодного доказу на обґрунтування таких вимог, тому вказані вимоги є невмотивованими, у звязку з чим не можуть бути задоволені.

Відповідно до положень ст. 88 ЦПК України, понесені судові витрати слід залишити за позивачем.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 209, 212-215 ЦПК України, С У Д, -

В И Р І Ш И В :

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог ОСОБА_4, про стягнення боргу

Понесені судові витрати залишити за позивачем.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Волинської області через Ковельський міськрайонний суд шляхом подачі скарги про апеляційне оскарження протягом десяти днів з дня його проголошення.

Головуючий:ОСОБА_8