Провадження № 2/761/1966/2017
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

18 квітня 2017 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі:

головуючого - судді: Осаулова А.А.

при секретарі: Вольда М.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві в приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів, -

в с т а н о в и в :

У жовтні 2016 року ОСОБА_1 (надалі по тексту - Позивач) звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_2 (надалі по тексту - відповідач), в якому просив суд стягнути з останнього на свою користь матеріальну шкоду в розмірі 117 274,95 грн., витрати на оцінку майнової шкоди у розмірі 2 600,00 грн., а також судові витрати.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що 21.07.2016 року на перехресті Столичного шосе та пров. Віто-Литовського в м. Києві ОСОБА_2 керуючи автомобілем НОМЕР_1 при перестроюванні, не впевнився в безпеці маневру, не дотримався безпечного інтервалу. В результаті чого здійснив зіткнення з автомобілем марки «Шкода» д.н.з. НОМЕР_2 з причепом д.н.з. НОМЕР_3, який в свою чергу відкинуло на автомобіль марки «Вольво» д.н.з. НОМЕР_4 з напівпричепом д.н.з. НОМЕР_5. Внаслідок ДТП автомобіль позивача отримав механічні пошкодження. Вина ОСОБА_2 у вчиненні вказаного ДТП встановлена постановою Голосіївського районного суду м. Києва від 25.08.2016 року.

Згідно звіту №522/08/16Б від 22.08.2016р. вартість матеріального збитку завданого власнику колісного транспортного засобу, а саме автомобілю марки «Шкода» д.н.з. НОМЕР_2 складає 116 612,23 грн. Згідно звіту №565/08/16Н від 20.09.2016р. вартість матеріального збитку завданого власнику колісного транспортного засобу, а саме ПГМФ 8902 д.н.з. НОМЕР_3 складає 662,72 грн. Також позивачем було понесено витрати на виготовлення вказаних звітів про оцінку вартості розміру майнової шкоди у сумі 2 600,00 грн. Враховуючи викладене, позивач звернувся до суду за захистом своїх порушених прав.

Позивач в судове засідання не з»явився, через канцелярію суду подав заяву про розгляд справи за його відсутності, заявлені позовні вимоги підтримав в повному обсязі, з підстав, викладених в позові, просив суд позов задовольнити, проти заочного розгляду справи з постановленням заочного рішення не заперечував.

Відповідач в судове засідання не з»явився, хоча про дату і час розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, заяви про розгляд справи у його відсутність чи заперечень проти позову не подавав.

Оскільки, сторона позивача не заперечувала проти проведення заочного розгляду справи і відповідно до ст. ст. 169, 224 ЦПК України суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів.

Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ч.1,2 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних або юридичних осіб, поданими відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть у ній участь. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Судом встановлено, що 21.07.2016 року о 12 год. 30 хв. ОСОБА_2 керуючи автомобілем НОМЕР_1 в м. Києві на перехресті Столичного шосе та пров. Віто-Литовського, при перестроюванні, не впевнився в безпеці маневру, не дотримався безпечного інтервалу, в результаті чого здійснив зіткнення з автомобілем марки «Шкода» д.н.з. НОМЕР_2 з причепом д.н.з. НОМЕР_3, який належить позивачу ОСОБА_1, який в свою чергу відкинуло на автомобіль марки «Вольво» д.н.з. НОМЕР_4 з напівпричепом д.н.з. НОМЕР_5, що призвело до пошкодження транспортних засобів, даний факт також підтверджується Постановою у справі про адміністративне правопорушення серії ПС2 №306019.

Постановою Голосіївського районного суду м. Києва від 25 серпня 2016 року відповідача ОСОБА_2 було визнано винним за вчинення вказаного правопорушення та притягнутий до адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП за порушення ним вимог п.п. 13.1, 10.3 Правил дорожнього руху України (а.с.6).

У відповідності з ч. 4 ст. 61 ЦПК України, вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Таким чином, вина ОСОБА_2 у вчинені дорожньо-транспортної пригоди є встановленою та не підлягає доведенню.

Внаслідок ДТП автомобіль марки «Шкода» державний номерний знак НОМЕР_2 та причіп д.н.з. НОМЕР_3 отримав механічні пошкодження.

Відповідно до Звіту №522/08/16Б про оцінку вартості (розміру) майнової шкоди, завданої власнику КТЗ, а саме автомобілю марки «Шкода» д.н.з. НОМЕР_2 від 22.08.2016р., вартість відновлювального ремонту з урахуванням зносу складає 116 612,23 грн. (а.с. 20-46).

Також, з урахуванням Звіту №565/08/16Б про оцінку вартості (розміру) майнової шкоди, завданої власнику КТЗ, а саме ПГМФ 8902 д.н.з. НОМЕР_3 від 20.09.2016р. вартість відновлювального ремонту з урахуванням зносу складає 662,72 грн. (а.с. 7-19).

Крім того, як встановлено в судовому засіданні, у зв'язку з даним ДТП позивач також поніс матеріальні витрати, у сумі 2 600,00 грн. за проведення експертизи автотранспортного засобу «Шкода» д.н.з. НОМЕР_2 (у розмірі 2000,00 грн.) та причепу ПГМФ 8902 д.н.з. НОМЕР_3 (у розмірі 600,00 грн.), що підтверджується Договором №565 та 522, Актами виконаних робіт, квитанціями до прибуткового касового ордера (а.с.47-52).

Відповідно до ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є витрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.

Судом достовірно встановлено, що саме з вини відповідача позивачу ОСОБА_1 спричинено матерільного збитку.

Згідно приписів ст. 1166 ч.1 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Положеннями ч.ч.1,2 ст.1187 ЦК України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням, серед іншого, транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно п. 4 до Постанова Пленуму ВССУ від 01.03.2013 року №4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», при визначенні розміру та способу відшкодування шкоди, завданої майну потерпілого, судам слід враховувати положення статті 1192 ЦК. Наприклад, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ такого ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

При зверненні з даним позовом до суду, а також під час судового розгляду позивач на власний розсуд розпорядився наданими йому правами щодо підстав та предмета позову і обов»язками по доведенню обставин, на які він посилається в обґрунтування заявлених вимог, при цьому суд сприяв всебічному і повному з'ясуванню обставин справи.

Завдання потерпілому шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди породжує деліктне зобов'язання, в якому праву потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується відповідний обов'язок боржника (особи, яка завдала шкоди). Водночас така дорожньо-транспортна пригода слугує підставою для виникнення договірного зобов'язання згідно з договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в якому потерпілий так само має право вимоги до боржника - в договірному зобов'язанні ним є страховик.

Разом із тим зазначені зобов'язання не виключають одне одного. Деліктне зобов'язання - первісне, основне зобов'язання, в якому діє загальний принцип відшкодування шкоди в повному обсязі, підставою його виникнення є завдання шкоди. Натомість страхове відшкодування - виплата, яка здійснюється страховиком відповідно до умов договору, виключно в межах страхової суми та в разі, якщо подія, в результаті якої завдана шкода, буде кваліфікована як страховий випадок. Одержання потерпілим страхового відшкодування за договором не обов'язково припиняє деліктне зобов'язання, оскільки страхового відшкодування може бути недостатньо для повного покриття шкоди, й особа, яка завдала шкоди, залишається зобов'язаною. При цьому, потерпілий стороною договору страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів не є, але наділяється правами за договором: на його, третьої особи, користь страховик зобов'язаний виконати обов'язок зі здійснення страхового відшкодування.

Відповідно до ч. 1 ст. 12 та ч. 2 ст. 14 ЦК України особа здійснює свої права вільно, на власний розсуд. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов'язковим для неї.

Відповідно до ст. 511 ЦК України зобов'язання не створює обов'язку для третьої особи. У випадках, встановлених договором, зобов'язання може породжувати для третьої особи права щодо боржника та (або) кредитора.

Згідно з ч. 1 та 4 ст. 636 ЦК України договором на користь третьої особи є договір, в якому боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок на користь третьої особи, яка встановлена або не встановлена у договорі. Якщо третя особа відмовилася від права, наданого їй на підставі договору, сторона, яка уклала договір на користь третьої особи, може сама скористатися цим правом, якщо інше не випливає із суті договору.

З огляду на вищенаведене, право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий не був, хоч цей договір і укладений на користь третіх осіб. ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» надає потерпілому право одержати страхове відшкодування, але не зобов'язує одержувати його. При цьому відмова потерпілого від права на одержання страхового відшкодування за договором не припиняє його права на відшкодування шкоди в деліктному зобов'язанні.

Таким чином потерпілому як кредитору належить право вимоги в обох видах зобов'язань, деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди, або шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених ст. 1194 ЦК України підстав.

Потерпілий вправі відмовитися від свого права вимоги до страховика та одержати повне відшкодування шкоди від особи, яка її завдала, в рамках деліктного зобов'язання, не залежно від того, чи застрахована цивільно-правова відповідальність особи, яка завдала шкоди. В такому випадку особа, яка завдала шкоди і цивільно-правова відповідальність якої застрахована, після задоволення вимоги потерпілого не позбавлена права захистити свій майновий інтерес за договором страхування та звернутися до свого страховика за договором із відповідною вимогою про відшкодування коштів, виплачених потерпілому, в розмірах та обсязі згідно з обов'язками страховика як сторони договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Наведена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 20 січня 2016 р. у справі № 6-2808цс15 і є обов'язковою для всіх судів України в силу положень ст. 360-7 ЦПК України.

З урахуванням встановлених обставин, вищевказаних положень цивільного закону та правової позиції Верховного Суду України суд вважає обґрунтованими і доведеними вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди заподіяної внаслідок ДТП.

Згідно ст. 88 ЦПК України на користь позивача підлягають стягненню судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відтак на користь позивача з відповідача підлягає стягненню судовий збір у розмірі - 1202,32 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 23, 1166, 1187 ЦК України, ст.. 12.1, 22, 33, 36.2 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» ст. ст. 10, 59, 60, 61, 88, 209, 60, 61, 88, 209, 212, 213. 215. 218, 224-226, 294 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_6) на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_7) матеріальну шкоду в розмірі - 117 274,95 грн., витрати на оцінку вартості майнової шкоди у розмірі 2 600,00 грн, а всього у сумі 119 874,95 грн, а також судовий збір в розмірі - 1202,32 грн.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення суду може бути оскаржене до Апеляційного суду м. Києва через Шевченківський районний суд м. Києва шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: