АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/261/17 Справа № 192/1361/15-ц Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Свистунова О.В.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 лютого 2017 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого Свистунової О.В.

суддів Єлізаренко І.А., Варенко О.П.

за участю секретаря Гулієва М.І.о

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро

апеляційну скаргу ОСОБА_2

на рішення Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 18 липня 2016 року

по справі за позовом Публічного акціонерного товариства ОСОБА_3 банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

В С Т А Н О В И Л А :

У серпні 2015 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

У обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилався на те, що між ним та відповідачем ОСОБА_2 07 березня 2007 року було укладено кредитний договір №DNІ0GK00000078, відповідно до якого відповідач отримав кредит у розмірі 26450,00 доларів США з кінцевим терміном повернення 07 березня 2022 року та зобовязався погашати заборгованість за кредитом щомісячними платежами, надаючи грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати.

У порушення умов кредитного договору відповідач ОСОБА_2 зобов'язання по поверненню кредиту та сплаті відсотків за користування кредитними коштами належним чином не виконував, в звязку з чим, станом на 30 липня 2015 року утворилася заборгованість за кредитом в сумі 36223,76 доларів США, з яких: 18 986,76 доларів США - заборгованість за кредитом, 6978,52 доларів США - заборгованість по процентам за користування кредитом, 1702,00 доларів США - заборгованість по комісії за користування кредитом, нарахована пеня за несвоєчасне виконання зобовязань за договором - в сумі 6820,75 доларів США, а також штраф, який складається з фіксованої частини - в сумі 11,33 доларів США і процентної складової - в сумі 1724,40 доларів США, що еквівалентно 799458 гривням 36 копійок, а тому, позивач змушений звернутися з позовом до суду для примусового стягнення заборгованості за кредитним договором.

Рішенням Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 18 липня 2016 року позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» за кредитним договором №DNI0GK00000078 від 07 березня 2007 року заборгованість за кредитом в сумі 18 986,76 (вісімнадцять тисяч девятсот вісімдесят шість) доларів США, по відсоткам за користування кредитом - в сумі 6 978,52(шість тисяч девятсот сімдесят вісім) доларів США, по комісії - в сумі 1 702,00 (одна тисяча сімсот два) доларів США, пеню за несвоєчасне виконання зобовязань за договором - в сумі 6 820,75 (шість тисяч вісімсот двадцять) доларів США, штраф - в сумі 11,33(одинадцять) доларів США (фіксована частина) та в сумі 1 742,40(одна тисяча сімсот сорок два) доларів США (процентна складова), а всього 36 223,76 (тридцять шість тисяч двісті двадцять три) доларів США, що еквівалентно 799 458 (сімсот девяносто девять тисяч чотириста пятдесят вісім) гривень 36 копійок. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

У апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позовних вимог банку, оскільки вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

У судовому засіданні встановлено, що 07 березня 2007 року між ЗАТ КБ «Приватбанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «Приватбанк» (а.с.13-16 т.1), та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір №DNІ0GK00000078 (а.с.9-12 т.1, 44-46 т.2), відповідно до якого відповідач отримав кредит у розмірі 23 000,00 доларів США на купівлю квартири, а також у розмірі 3450.01 доларів США на сплату страхових платежів у випадках та в порядку, передбачених п.п.2.1.3,2.2.7 даного договору зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,84% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі суми 1% від суми виданого кредиту в момент надання кредиту, щомісяця в період сплати у розмірі 0.20% від суми виданого кредиту, відсотки за дострокове погашення кредиту згідно з п.3.11 з кінцевим терміном повернення 07 березня 2022 року, при цьому позичальник повинен був використати кредит за цільовим призначенням на придбання нерухомого майна: квартири (п.2.2.1 та п.7.1) та зобовязався повернути кредит шляхом здійснення щомісячних платежів в період з 21 по 28 число кожного місяця відповідно до умов кредитного договору та встановленого графіка, здійснивши сплату не пізніше дати фактичного повного погашення кредиту, сплачувати відсотки та винагороду за користування кредитом в розмірах та на умовах передбачених кредитним договором п.2.2.2, а в разі несвоєчасного погашення кредиту сплачувати пеню та штрафи відповідно до положень розділу 4 даного договору. Погашення заборгованості за кредитом (за виключенням винагороди, що сплачується в момент надання кредиту) здійснюється щомісячно в період сплати шляхом надання банку позичальником коштів (щомісячний платіж) у сумі 296.26 доларів США, що складається із заборгованості по кредиту, відсоткам, винагороди, комісії, для чого банк відкриває рахунок 1519 (п.7.1-7.2 договору) (кредитна справа а.с.2-62 т.2).

Згідно п.7.3 укладеного між сторонами кредитного договору кредит надавався позивачем в обмін на зобовязання позичальника по поверненню кредиту, сплаті відсотків, винагороди в зазначені договором строки, а забезпеченням виконання позичальником зобовязань за кредитним договором виступала іпотека належної на праві власності відповідачеві ОСОБА_2 згідно нотаріально посвідченого 07 березня 2007 року приватним нотаріусом Солонянського районного нотаріального округу ОСОБА_4 за реєстровим №344 договору купівлі-продажу чотирьохкімнатної кватири №48 в будинку 12 по вулиці Миру в смт. Солоне Солонянського району Дніпропетровської області (а.с.21-40,55-56 т.2), про що позивачем як позикодавцем з відповідачем ОСОБА_2 як позичальником 07 березня 2007 року було укладено посвідчений приватним нотаріусом Солонянського районного нотаріального округу ОСОБА_4 за реєстровим №347 договір іпотеки квартири, тобто нерухомого майна загальною площею 74,90 кв.м, вартістю 145 188 гривень 00 копійок (а.с. 41-43 т.2).

Крім цього, виконання зобовязань за кредитним договором також забезпечувалось укладеними 07 березня 2007 року між банком та ОСОБА_5, ОСОБА_6 договорами поруки №DNІ0GK00000078 (а.с.47,48 т.2).

Позивачем умови кредитного договору виконано у повному обсязі, передано позичальнику грошові кошти, що не оспорював в судовому засіданні представником відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_7, але в порушення умов кредитного договору відповідач зобов'язання щодо своєчасності сплати коштів за кредитним договором відповідно до умов кредитного договору в установлені строки їх сплати належним чином не виконував, в звязку з чим станом на 30 липня 2015 року утворилася заборгованість за кредитом в сумі 36 223,76 доларів США, з яких: 18 986,76 доларів США заборгованість за кредитом, 6 978,52 доларів США заборгованість по процентам за користування кредитом, 1 702,00 доларів США заборгованість по комісії за користування кредитом, а також нарахована пеня за несвоєчасне виконання зобовязань за договором в сумі 6 820,75 доларів США та штраф, який складається з фіксованої частини в сумі 11,33 доларів США і процентної складової в сумі 1 724,40 доларів США, що еквівалентно 799 458 гривням 36 копійок, що підтверджується розрахунком позивача про наявність заборгованості за кредитним договором, виписками з рахунків відповідача по поверненню кредитних коштів, сплаті процентів за користування кредитом та інших платежів, а також наданих відповідачем квитанцій про здійснення платежів по поверненню кредиту за період з березня 2007 року по 30 червня 2912 року (а.с.3-8 т.1, а.с.63-155,157-161,177-190 т.2), а вказаний позивачем розмір заборгованості за кредитним договором відповідачем при розгляді справи судом не оспорювався.

31.07.2012 року банком було направлено відповідачу вимогу про дострокове повернення заборгованості за кредитом та надано 30 днів для виконання.

23.04.2014 року банк звернувся до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Рішенням Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 03.09.2014 року, яке ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 27.11.2014 року було залишено без змін - у задоволенні позову було відмовлено.

19.08.2015 року банк звернувся до суду з вищезазначеним позовом.

07.06.2016 року відповідачем надано заяву про застосування строку позовної давності.

З урахуванням зазначених письмових доказів, суд прийшов до висновку, що в судовому засіданні достовірно встановлено волевиявлення сторін на укладення спірного кредитного договору, факт укладення закритим акціонерним товариством комерційний банк «ПРИВАТБАНК», правонаступником якого є публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПРИВАТБАНК, та відповідачем ОСОБА_2 кредитного договору №DNI0GK00000078 від 07 березня 2007 року, який за змістом та формою відповідає вимогам ст.ст. 203, 205, 207, 208, 626, 638, 639 та ст. 1054-1055 ЦК України та відповідно є обовязковим для виконання сторонами своїх зобовязань відповідно до ст. 629 цього Кодексу, на день розгляду справи судом не був визнаний в установленому законом порядку недійсним (нікчемним). Тому позов підлягає задоволенню.

Проте, з таким висновком суду погодитись не можна.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність-це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, при цьому сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові(частина 4 статті 267 ЦК).

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності загальна і спеціальна. Згідно вимог ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Положеннями ст. 258 ЦК України встановлена спеціальна позовна давність для окремих видів вимог, зокрема, позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу,пені).

Разом з тим, згідно зі ст. 259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається від дня коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або особу, яка його порушила(ч.1 ст. 261 ЦК України). Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться в ст.ст. 252-255 ЦК України. При цьому початок перебігу позовної давності повязується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи(ст. 261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Судом встановлено, що у звязку з наявністю заборгованості за кредитним договором позивачем 31 липня 2012 року направлялась відповідачеві вимога щодо дострокового повернення кредиту в повному обсязі в тридцяти денний строк з дня отримання вимоги, що свідчить про те, що позивач скористався своїм правом на дострокове повернення кредиту та змінив строк повернення кредиту.

Тобто до 30.08.2012 року відповідач повинен був виконати вимогу банку, чого зроблено не було, а 19.08.2015 року банк звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості з дотримання строків позовної давності.

Згідно положень ст.ст.526,527 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та вимог закону.

Відповідно до ст.611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

За правилами ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання(частина третя статті 549 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст.550 ЦК України право на неустойку(штраф, пеню) виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконнанням або неналежним виконанням зобов'язання.

Таким чином, пеня це санкція, яка нараховується від першого дня дня прострочення виконання зобов'язання й до того дня, доки зобов'язання не буде виконано.

Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобовязання (ч. 2 ст. 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України).

За положеннями ст. 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 21 жовтня 2015 року, прийнятій за результатами розгляду справи № 6-2003цс15.

Враховуючи вищевикладене, а також те, що відповідно до ст. 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності і їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором протирічить положенням, закріпленим у ст.61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення, то вимоги ПАТ КБ "Приватбанк" про стягнення з відповідача штрафу, а саме: 11,33 доларів США та 1742,40 доларів США, що зазначено у розрахунку як складові заборгованості, не ґрунтуються на законі, а тому не підлягають задоволенню.

Щодо вимог про стягнення пені, то згідно з положеннями ч. 2 ст. 192, ч. 3 ст. 533 ЦК України, Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання та валютного контролю» № 15-93 можуть бути застосовані тільки при вирішенні питання про стягнення основної заборгованості за кредитом та стягнення процентів за користування валютним кредитом, та не підлягають застосуванню при вирішенні питання про стягнення пені, а тому пеня підлягає стягненню у національній валюті - гривні.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку про стягнення пені в національній валюті у розмірі 150 533,95 грн.

Щодо посилання скаржника на те, що розрахунок заборгованості був складений невірно, а комісію стягувати неможливо у звязку з закінченням дії кредитного договору, то колегія суддів зазначеного до уваги не приймає, оскільки наданий банком розрахунок обґрунтований, відповідачем іншого розрахунку надано не було, а заявлені вимоги банком були в межах строку позовної давності. Крім того, питання щодо припинення дії кредитного договору не ставилось, тому колегія погоджується з судом першої інстанції, що стягненню підлягає заборгованість за кредитом, відсотками та комісією в повному обсязі.

Щодо доводів апеляційної скарги, що у позивача не було права надавати валютний кредит, то колегія суддів зазначеного не приймає до уваги, оскільки в матеріалах справи наявна банківська ліцензія на проведення валютних операцій.

Таким чином, колегія суддів вважає за необхідне рішення суду в частині стягнення пені у доларах та штрафів скасувати з ухваленням нового рішення в цій частині про стягнення пені в національній валюті у розмірі 150 533,95 грн. та відмови у задоволенні вимоги про стягнення штрафів.

Керуючись ст.ст. 209, 303, 307, 309, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Рішення Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 18 липня 2016 року в частині стягнення пені у доларах та штрафів - скасувати.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» заборгованість з пені у розмірі 150 533,95 грн.

У задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства ОСОБА_3 «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення штрафів - відмовити.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене у касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий О.В. Свистунова

Судді І.А.Єлізаренко

ОСОБА_8