Провадження № 22-ц/773/550/17 Категорія: 27 Доповідач: Матвійчук Л. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 травня 2017 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Матвійчук Л.В.,

суддів - Федонюк С.Ю., Осіпука В.В.,

з участю секретаря Лимаря Р.С.,

позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_2 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 01 березня 2017 року,

В С Т А Н О В И Л А:

Ршенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 01 березня 2017 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 32 648 гривень 07 копійок боргу за договором позики грошових коштів від 09 жовтня 2016 року та 551 гривню 20 копійок судового збору.

Решту вимог позову залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_2, покликаючись на незаконність та необґрунтованість рішення суду, порушення судом норм матеріального права просить його змінити в частині стягнення штрафних санкцій та стягнути з неї на користь позивача штрафні санкції, що не перевищують подвійну облікову ставку Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Перевіривши доводи апеляційної скарги, законність і обґрунтованість рішення суду, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід відхилити, а рішення суду залишити без змін, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 09.10.2016 між ОСОБА_1, як позикодавцем та позичальником ОСОБА_2 укладено договір позики грошових коштів, відповідно до умов якого ОСОБА_2 отримала позику в розмірі 715 дол. США. За користування позикою, в період з 09.10.2016 по 16.10.2016 позичальнику нараховується 20% від суми позики. Дані кошти зобовязувалася повернути до 16.10.2016 (а.с. 5).Умовами договору передбачено порядок надання та повернення коштів, відповідальність сторін за неналежне виконання умов договору. Отримання відповідачем коштів в розмірі 715 дол. США за договором позики підтверджується особистою розпискою ОСОБА_2, від 09.10.2016 (а.с.4). Строк виконання взятого грошового зобовязання ОСОБА_2 було встановлено до 16.10.2016 (а.с. 4,5). Виходячи з розрахунку заборгованості проведеного позивачем, основна сума боргу відповідача перед позивачем складає 600,95 дол. США та 1986,84 дол. США штрафні санкції за прострочення виконання зобовязання згідно умов договору, що в загальному становить 2 587,79 дол. США.

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку.

Підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є договори та інші правочини(ч. 2 ст. 11 ЦК України).

Згідно з ч. 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами.

Статтями 526, 527 ЦК України встановлено, що зобовязання має виконуватися належним чином, у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Частиною 2 ст. 1047 Цивільного кодексу України передбачено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми.

Згідно з ч. 1 ст. 1049 Цивільного кодексу України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

З матеріалів справи вбачається, що основна сума боргу відповідача перед позивачем складає 600,95 дол..

Пунктом 5.2. Договору передбачено, що у разі не повернення нарахованих відсотків у дні, вказані у п. 4.4. позичальник зобовязується сплатити позикодавцю штраф у розмірі 1% від суми позики за кожен прострочений день (а.с. 5).

Пунктом 5.3. Договору передбачено, що у разі не повернення або неповного повернення суми позики у день, вказаний у п. 3.2. Договору, позичальник зобовязаний сплатити позикодавцю штраф у розмірі 3% від суми залишку боргу за кожен прострочений день (а.с. 5 зворот).

Частиною третьою статті 551 Цивільного кодексу України, зокрема, передбачено, що розмір неустойки (штрафу, пені) може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків.

Враховуючи наведене, суд першої інстанції, встановивши, що сума заборгованості позичальника ОСОБА_2 перед ОСОБА_1, як позикодавцем за тілом позики складає 600,95 дол. США прийшов до правильного висновку про зменшення розміру штрафних санкцій, передбачених договором, до суми основного боргу відповідно до вимог ст. 551 ЦК України і в цій частині рішення суду не оскаржується позивачем.

Покликання в апеляційній скарзі на порушення судом норм матеріального права, зокрема те, що не було застосовано норми ст. 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань» не заслуговує на увагу виходячи з такого.

Відповідно до преамбули Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань» цей Закон регулює договірні правовідносини між платниками та одержувачами грошових коштів щодо відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань. Суб'єктами зазначених правовідносин є підприємства, установи та організації незалежно від форм власності та господарювання, а також фізичні особи - суб'єкти підприємницької діяльності.

Таким чином, обмеження пені у грошових зобов'язаннях подвійною обліковою ставкою Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, поширюється на правовідносини, суб'єктами яких є лише підприємства, установи та організації незалежно від форм власності і господарювання та фізичні особи - суб'єкти підприємницької діяльності (підприємці).

Оскільки правовідносини позики склалися між фізичними особами, сторонами у даній справі, отже норми Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань» не підлягають застосуванню.

Виходячи з вищенаведеного, суд першої інстанції, ухвалюючи рішення, правильно встановив обставини справи, дослідив докази у справі, надав їм належну оцінку та дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позову.

Розрахунок заборгованості за договором позики відповідачем не оспорюється.

Отже, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та не містять підстав для скасування чи зміни рішення суду, яке ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. ст. 303, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2 відхилити, а рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 01 березня 2017 року в даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий

Судді