Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Єдиний унікальний номер 335/640/15-ц Головуючий у 1 інстанції: Гашук К.В.
Номер провадження 22-ц/778/542/17 Суддя-доповідач: Бабак А.М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 лютого 2017 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Запорізької області у складі:

Головуючого: Бабак А.М.

Спас О.В.

Суддів Полякова О.З.

При секретарі: Бабенко Т.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою

ОСОБА_3 на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 25 листопада 2016 року

у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа: ОСОБА_5, ОСОБА_6 про витребування майна з чужого незаконного володіння та визнання права власності,-

ВСТАНОВИЛА:

У січні 2015 року ОСОБА_7 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4, третя особа: ОСОБА_5 про витребування майна з чужого незаконного володіння та визнання права власності.

В обґрунтування позову позивач зазначав, що на підставі свідоцтва про право власності НОМЕР_1 від 07 лютого 2007 року, виданого Виконавчим комітетом Запорізької міської ради, за ним зареєстровано право власності на нежитлове приміщення АДРЕСА_1.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 12 листопада 2009 року у цивільній справі за позовом Відкритого акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» в особі Запорізької обласної дирекції «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки, звернуто стягнення на предмет іпотеки - нежитлове приміщення АДРЕСА_1.

В процесі виконавчого провадження по виконанню зазначеного рішення суду, 15 червня 2011 року Товариством з обмеженою відповідальністю «Торгівельний дім «Укрспецреалізація» проведені прилюдні торги з реалізації арештованого нерухомого майна, нежитлового приміщення АДРЕСА_1, за результатами яких, відповідно до протоколу № 1-08036 від 15 червня 2011 року, переможцем став ОСОБА_5

Згідно Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстрів, 16 листопада 2011 року право власності на нежитлове приміщення АДРЕСА_1, зареєстровано за новим власником ОСОБА_4

Рішенням апеляційного суду Запорізької області від 03 грудня 2013 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Підрозділу примусового виконання рішень Відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Запорізькій області, Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім Укрспецреалізація», ОСОБА_5, третя особа Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» про визнання недійсними публічних торгів, договору купівлі-продажу недійсним, свідоцтва про придбання нерухомого майна, застосування реституції, - прилюдні торги визнані недійсними, оскільки їх проведено з порушенням положень законодавства, що регулює порядок реалізації майна з прилюдних торгів.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24 квітня 2013 року у справі за позовом Відкритого акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» в особі Запорізької обласної дирекції «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки, рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 12 листопада 2009 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

За результатами нового розгляду вказаної справи, ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 23 липня 2013 року, позовна заява Відкритого акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» в особі Запорізької обласної дирекції «Райффайзен Банк Аваль» залишена без розгляду.

Позивач вважає, що ОСОБА_5 не є добросовісним набувачем та не набув права власності на нежитлове приміщення АДРЕСА_1.

Посилаючись на зазначені обставини, позивач просив витребувати у ОСОБА_4 нежитлове приміщення АДРЕСА_1, та передати йому вказане майно, а також визнати за ним право власності на нежитлове приміщення АДРЕСА_1; стягнути із відповідача судовий збір.

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 09 квітня 2015 року залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору ОСОБА_6

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 25 листопада 2016 року позов ОСОБА_3 залишено без задоволення.

Не погоджуючись із рішенням суду ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу в якій, посилаючись на те, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, висновки суду не відповідають обставинам справи, оскільки суд першої інстанції обставини вибуття спірного майна з володіння ОСОБА_3 не досліджував, обмежившись посиланням в рішенні на добросовісність набувача ОСОБА_4 Висновок суду про неможливість витребування спірного майна, оскільки воно перероблене та не збереглося в натурі не відповідає вимогам закону. Також судом не враховано, що оскільки ОСОБА_4 в силу приписів ст.ст. 330, 388 ЦК України право власності на нежитлове приміщення АДРЕСА_1 не набув, його реконструкцію та подальшу реєстрацію здійснював за наявності у державному реєстрі запису про арешт спірного майна на підставі рішення суду, то здійснена ОСОБА_4 переробка є самочинною.

Просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення яким задовольнити його позовні вимоги.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_3 підлягає відхиленню з наступних підстав.

Відповідно ч.1 ст. 307 ЦПК України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Відмовляючи ОСОБА_3 у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивач ОСОБА_3 заявляє позовні вимоги про витребування з чужого незаконного володіння нерухомого майна - приміщення АДРЕСА_1, якого на даний час не існує як окремого об'єкту цивільних прав, відносно якого можуть виникати цивільні права та обов'язки.

Судова колегія вважає, що висновок суду є вірним. Розглядаючи спір, суд першої інстанції, у відповідності до вимог ст. 212-214 ЦПК України, повно, всебічно та об'єктивно з'ясував обставини справи на які посилалися сторони, дав належну правову оцінку правовідносинам, які склалися між учасниками процесу, та закон, що їх регулює.

Судом першої інстанції встановлено, що 23 червня 2006 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_3 укладено кредитний договір, відповідно до умов якого ОСОБА_3 надано кредит.

З метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором, 23 червня 2006 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_3 укладено іпотечний договір, згідно якого ОСОБА_3 передав в іпотеку банку квартиру АДРЕСА_1.

02 жовтня 2007 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_3 укладений кредитний договір, на забезпечення виконання зобов'язань за яким, між сторонами укладено договір іпотеки, предметом якого є нерухоме майно, нежитлове приміщення АДРЕСА_1.

У зв'язку з невиконанням ОСОБА_3 зобов'язань за кредитним договором, ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» звернувся до суду із позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_3 за кредитним договором.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 12 листопада 2009 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 13 грудня 2012 року, позовні вимоги ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» в особі Запорізької обласної дирекції «Райффайзен Банк Аваль» задоволено, звернуто стягнення на предмет іпотеки, а саме нерухоме майно: нежитлове приміщення АДРЕСА_1, яке на праві власності належить ОСОБА_3, та передано ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» в іпотеку за договором іпотеки від 02 жовтня 2007 року, укладеному з ОСОБА_3, який посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Бургазлі І.І., зареєстрованого в реєстрі за № 5954.

За рахунок коштів отриманих від реалізації предмету іпотеки задоволено вимогу ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» для погашення заборгованості ОСОБА_3 в розмірі 386904,29 грн. (а.с. 6-7).

Згідно протоколу № 1-08036 від 15 листопада 2011 року проведення публічних торгів по реалізації майна, яке належить ОСОБА_3, переможцем торгів визнано ОСОБА_5 (а.с. 8).

На підставі договору купівлі-продажу нежилого приміщення, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Нєлєпіною Н.О. 18 листопада 2011 року, власником нежитлового приміщення АДРЕСА_1, стала ОСОБА_6

13 грудня 2011 року між ОСОБА_6 та відповідачем ОСОБА_4 укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна, відповідно до якого ОСОБА_6 продала, а ОСОБА_4 придбав об'єкт нерухомого майна - нежитлове приміщення АДРЕСА_1. Право власності на вказаний об'єкт зареєстровано за ОСОБА_4 16.12.2011 року (а.с.63-68).

Ухвалою Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24 квітня 2013 року, рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 12 листопада 2009 року та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 13 грудня 2012 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції. (а.с. 13-15).

При новому розгляді вказаної справи, ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 23 липня 2013 року, позовну заяву ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» в особі Запорізької обласної дирекції ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки залишено без розгляду. (а.с. 16).

За результатами оскарження ОСОБА_3 прилюдних торгів, рішенням апеляційного суду Запорізької області від 03 грудня 2013 року визнано недійсними прилюдні торги по реалізації нерухомого майна, а саме нежитлового приміщення № 21, яке належить ОСОБА_3, за адресою: АДРЕСА_1, та які відбулися 15 червня 2011 року; визнано недійсним акт державного виконавця про реалізацію предмету іпотеки від 23 червня 2011 року, а саме нежитлового приміщення АДРЕСА_1, затверджений начальником підрозділу примусового виконання рішень Відділу Державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Запорізькій області. (а.с. 10-12).

Таким чином, судове рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки скасовано та прилюдні торги по реалізації нерухомого майна - нежитлового приміщення № 21, яке належить ОСОБА_3, за адресою: АДРЕСА_1 визнані недійсними.

Відповідно до ст. 387 ЦК України, власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Статтею 388 ЦК України передбачено, що якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно:

1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння;

2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння;

3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Майно не може бути витребувано від добросовісного набувача, якщо воно було продане у порядку, встановленому для виконання судових рішень.

Якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках.

З правового аналізу вказаної статті вбачається, що одним із випадків, коли майно можливо витребувати від добросовісного набувача, є вибуття такого майна поза волею власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_3 зводяться до того, що майно вибуло з його володіння поза його волею. Вказані доводи заслуговують на увагу, оскільки відповідно правого висновку, що викладений в постанові Верховного Суду України № 6-277цс від 18.01.2017 року, за змістом пункт 3 частини першої статті 388 ЦК України, майно, яке вибуло з володіння власника на підставі рішення суду, ухваленого щодо цього майна, але в подальшому скасованого, слід вважати таким, що вибуло з володіння власника поза його волею.

У відповідності до ч.2 ст. 360-7 ЦПК України, висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Разом з цим, неможливо задовольнити позовні вимоги ОСОБА_3 щодо витребування майна, яке вибуло з володіння власника поза його волею, виходячи з наступного.

До предмету доказування за даним позовом входить встановлення факту перебування спірного майна в натурі у відповідача.

Предметом позовних вимог є нежитлове приміщення АДРЕСА_1, загальною площею 47,3 кв.м.

Проте, станом на час звернення позивача до суду з даним позовом, за вказаною адресою знаходиться нежитлове приміщення № 22, загальною площею 72,8 кв.м., право власності на яке відповідач набув у порядку набуття права власності на новостворене майно, яке виникло в результаті здійснення останнім реконструкції спірного майна (ст.331 ЦК України).

Так, за змістом ст.331 ЦК України право власності на нову річ виникає в той момент, коли в результаті виготовлення чи створення з'являється об'єкт, який може кваліфікуватися як нова річ.

Відповідно до частини другої названої статті, право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції встановив, що 11 лютого 2013 року Інспекцією Державного архітектурно-будівельного контролю у Запорізькій області за № ЗП 59 на ім'я ОСОБА_4 зареєстровано Декларацію про готовність об'єкта до експлуатації у зв'язку із проведенням реконструкції нежитлових приміщень АДРЕСА_1 під медичний кабінет. Загальна площа реконструйованих приміщень складає 72,8 кв.м. (а.с. 84-87).

23 травня 2013 року Реєстраційною службою Запорізького міського управління юстиції Запорізької області ОСОБА_4 видано свідоцтво індексний номер 3805323 про право власності на нерухоме майно - нежитлове приміщення АДРЕСА_2, загальною площею 72,8 кв.м. Вказане свідоцтво стало підставою для реєстрації права власності на реконструйоване нежиле приміщення № 22 у реєстрі речових прав на нерухоме майно за ОСОБА_4 (а.с. 83).

Згідно зі ст. 190 ЦК України, майном як особливим об'єктом вважаються окрема річ (річчю є предмет матеріального світу, щодо якого можуть виникати цивільні права та обов'язки), сукупність речей, а також майнові права та обов'язки.

Статтею 182 ЦК України передбачено, що право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Державна реєстрація прав на нерухомість є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобов'язаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом. Відмова у державній реєстрації права на нерухомість, ухилення від реєстрації, відмова від надання інформації про реєстрацію можуть бути оскаржені до суду. Порядок проведення державної реєстрації прав на нерухомість та підстави відмови в ній встановлюються законом.

Статтею 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», свідоцтво про право власності на нерухоме майно, що підтверджує виникнення права власності при здійсненні державної реєстрації прав на нерухоме майно, видається фізичним та юридичним особам на новозбудовані, реконструйовані об'єкти нерухомого майна.

Таким чином, висновок суду першої інстанції про те, що на момент ухвалення рішення нерухомого майна приміщення АДРЕСА_1 не існує, як окремого об'єкту цивільних прав, відносно якого можуть виникати цивільні права та обов'язки, є правильним та обґрунтованим. Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позивач просить витребувати від відповідача нежитлове приміщення, яке у нього не перебуває в натурі внаслідок здійснення у приміщенні комплексу будівельних робіт (перебудови), реконструкції, що призвело до збільшення габаритів приміщення, тобто створення нового об'єкту нерухомості.

Така правова позиція викладена в постанові Вищого Господарського Суду України № 5/210 НМ від 14.09.2010 року.

За таких обставин, доводи апелянта про те, що право власності на вказаний об'єкт не припинилося, оскільки в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та реєстрів до 2013 року щодо об'єкту нерухомого майна в Реєстрі прав власності на нерухоме майно зареєстрований об'єкт нерухомості - приміщення АДРЕСА_1, не мають правового значення за вищезазначених обставин. Вказане нежитлове приміщення перетворено, та як окремий об'єкт нерухомості на момент ухвалення рішення суду реально не існує.

В рішенні суду першої інстанції зазначено, що оцінка правомірності отримання ОСОБА_4 свідоцтва про право власності на нежитлове приміщення АДРЕСА_2 площею 72,8 кв.м реєстраційний номер 1 надавалася судовими інстанціями в іншій справі за позовом ОСОБА_3 про визнання недійсним та скасування свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 23.05.2013 року, виданого на ім'я ОСОБА_4, а тому проведення реконструкції об'єктів нерухомості № 21 та № 22 не є предметом доказування у цій справі.

За таких обставин, судова колегія дійшла висновку, що рішення суду є законним та обґрунтованим. Докази та обставини, на які посилається позивач були предметом дослідження судом першої інстанцій та додаткового правового аналізу не потребують. При дослідженні доказів позивача та заперечень відповідача дотримані норми матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, а тому підстав для скасування рішення та ухвалення нового рішення колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст.307,308,313,314,315,317 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 25 листопада 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: