Справа №591/580/17 Головуючий у суді у 1 інстанції - Прокудіна Н. Г.
Номер провадження 22-ц/788/850/17 Суддя-доповідач - Кононенко О. Ю.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 травня 2017 року м.Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Кононенко О. Ю.,

суддів - Левченко Т. А. , Ткачук С. С.

з участю секретаря судового засідання - Назарової О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Апеляційного суду Сумської області цивільну справу за апеляційною скаргою Відділення виконавчої дирекції фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Суми

на рішення Зарічного районного суду м. Суми від 04 квітня 2017 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до Відділення виконавчої дирекції фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Суми, третя особа - Публічне акціонерне товариство «Сумське машинобудівне науково-виробниче об'єднання», про відшкодування моральної шкоди,

в с т а н о в и л а:

Звернувшись до суду із позовом в лютому 2017 року, ОСОБА_3 просив суд стягнути з відповідача на свою користь 60000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, спричиненої ушкодженням здоров'я.

Свої вимоги мотивував тим, що з 1967 по 2003 рік перебував у трудових відносинах з ПАТ «Сумське машинобудівне науково-виробниче об'єднання ім. М.В. Фрунзе» (відбулася зміна назви на ПАТ «Сумське машинобудівне науково-виробниче об'єднання»). 08.09.2003 року його було звільнено за власним бажанням у зв'язку з виходом на пенсію. Внаслідок не забезпечення роботодавцем безпечних умов праці, він отримав професійні захворювання, що потягли стійку втрату працездатності. Відповідно до довідки МСЕК від 15.10.2003 року йому було встановлено 60% стійкої втрати професійної працездатності та II групу інвалідності. Отримані професійні захворювання потягли за собою як фізичні так і моральні страждання. Тому, враховуючи, що стійку втрату професійної працездатності він отримав у 2003 році, то обов'язок по відшкодуванню моральної шкоди покладається на Фонд.

Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 04.04.2017 року позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено частково та стягнуто з Відділення виконавчої дирекції фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Суми та користь ОСОБА_3 19000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, спричиненої ушкодженням здоров'я.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального та матеріального права, неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, просить скасувати оскаржуване рішення та відмовити у задоволенні позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги мотивує тим, що докази спричинення моральної шкоди позивачу відсутні, довідка МСЕК та акт не підтверджує факт заподіяння такої шкоди. Крім того, діючим на час виникнення спірних правовідносин законодавством, передбачалось подання відповідного висновку медичних органів, як однієї з суттєвих умов відшкодування моральної шкоди. Позивач таких доказів не надав.

Зазначає, що виплачена одноразова допомога та щомісячне відшкодування втраченого заробітку за своєю суттю компенсує моральний аспект страхового випадку, а з 01.01.2015 року, відповідно до закону №77-VIII, взагалі відшкодування моральної шкоди потерпілим від профзахворювань не є страховою виплатою та здійснюється відповідно до норм ЦК України та КЗпП України.

Представник відповідача Фонду - Іваній Є.М в судому засіданні доводи апеляційної скарги підтримав та просив її задовольнити.

Представник позивача ОСОБА_6 проти скарги заперечував, третя особа в судове засідання не з'явилася, але про час та місце його проведення була повідомлена належним чином.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив з доведеності факту заподіяння моральної шкоди та наявності підстав для її стягнення з Фонду, оскільки на момент встановлення вперше ступеня стійкої втрати працездатності та ІІ групи інвалідності у позивача, саме на відповідача було покладено обов'язок відшкодування моральної шкоди. При визначенні розміру відшкодування, суд виходив із засад розумності, виваженості та справедливості.

Колегія суддів погоджується з такими висновками місцевого суду, виходячи з наступного.

Як вбачається з цивільної справи та встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_3 з 20.11.1967 р. по 02.01.1974 р. та з 12.06.1974 р. по 08.09.2003 р. працював на різних посадах в ПАТ «Сумське машинобудівне науково-виробниче об'єднання ім. М.В. Фрунзе». 08.09.2003 року його було звільнено за власним бажанням і зв'язку з виходом на пенсію (а.с. 6-8).

Внаслідок неналежних умов праці ОСОБА_3 отримав хронічне професійне захворювання, що підтверджується актом розслідування хронічного професійного захворювання №74 від 23.06.2003 року, а саме: Пневмоконіоз 1 ст. s|s, 1/1. Хронічний обструктивний бронхіт II ст. токсико-пилової етіології в фазі загострення. Емфізема легень IІ ст. за змішаним типом з перевагою обструкції. Захворювання професійне. (Основний діагноз). ІБС, атеросклеротичний кардіосклероз, Гіпертонічна хвороба II ст. СН ІІ А. Хронічний персістіруючий гепатит в фазі неповної ремісії. Дисциркуляторна енцефалапатія змішаного генезу II ст. з ХНМК в вертебро-базилярному басейні, правобічній пірамідній недостатності, астеноневротичним і вестибуло-атактичним синдромами. Виражений РОХП переважно в шийно-грудному і попереково-крижовому відділах, спондилоартроз, спондиломестез С4, стеноз хребтового каналу в шийному відділі. Випадання дисків L4-L5; L5-S1 нестабільність зі стійким больовим синдромом і полірадикулярним синдромом. Нейросерсорна туговухість ІІІ ст. неясного генеза (Супутній діагноз) (а.с. 9-10).

Згідно з актом огляду МСЕК, ОСОБА_3 15.10.2003 року вперше встановлено 60% стійкої втрати професійної працездатності та ІІ групу інвалідності безтерміново у зв'язку з професійним захворюванням (а.с. 11, 38-41).

Як вбачається з матеріалів справи, спірні правовідносини щодо відшкодування моральної шкоди працівнику виникли з моменту встановлення вперше факту стійкої втрати професійної працездатності, тобто з 15.10.2003 року, тому до них, відповідно до ч. 2 ст. 5 ЦК України, необхідно застосовувати закон, що діяв на момент виникнення правовідносин.

Відповідно до п. п. «е» п. 1) ч. 1 ст. 21 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, що спричинили втрату працездатності», у разі настання страхового випадку, Фонд соціального страхування від нещасних випадків зобов'язаний у встановленому законодавством порядку виплатити грошову суму за моральну шкоду за наявності факту заподіяння цієї шкоди потерпілому.

Згідно з ч. 3 ст. 28 вказаного Закону, за наявності факту заподіяння моральної шкоди потерпілому провадиться страхова виплата за моральну шкоду.

Таким чином, діючим на час виникнення спірних правовідносин законодавством, обов'язок по відшкодуванню моральної шкоди у зв'язку з професійним захворюванням було покладено саме на Фонд соціального страхування від нещасних випадків.

Доводи заявника апеляційної скарги про протилежне не ґрунтуються на законі.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 23 ЦК України, моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншими ушкодженнями здоров'я.

За змістом закону, проявом моральної шкоди стосовно фізичної особи є душевні страждання, яких вона зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою заподіювача шкоди щодо потерпілого. Оскільки підставою виникнення обов'язку по відшкодуванню моральної шкоди є правопорушення, а у справі достовірно встановлено, що роботодавець вчинив правопорушення відносно позивача, тому є і моральні страждання з приводу порушення його прав.

Колегія суддів вважає, що місцевий суд, вирішуючи спір, вірно виходив з того, що позивач надав докази завдання йому моральної шкоди в результаті ушкодження здоров'я, довів певний її розмір. У позовній заяві містяться посилання на те, у чому саме полягає завдання моральної шкоди позивачу, якими доказами це підтверджується, з яких міркувань виходив позивач, визначаючи розмір моральної шкоди.

Відсутність висновку медичних органів, що підтверджує наявність моральної шкоди, не є підставою для відмови позивачу у позові. У разі якщо відповідач не погоджувався з доводами позивача про наявність моральної шкоди, відповідно до вимог ст. ст. 10, 60 ЦПК України, він не позбавлений був можливості заявити клопотання про призначення судової медико-соціальної експертизи, проте такого клопотання в ході розгляду справи в суді першої інстанції Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Суми не заявлялось.

За таких обставин, посилання відповідача в апеляційній скарзі на недоведеність позивачем завдання йому моральної шкоди унаслідок ушкодження здоров'я під час виконання ним трудових обов'язків, є безпідставним.

Посилання у апеляційній скарзі на те, що ОСОБА_3 виплачена одноразова допомога та щомісячно відшкодовується сума втраченого заробітку, а тому вказані виплати компенсують моральний аспект страхового випадку, не ґрунтується на законі, оскільки відповідно до ч. 4 ст. 23 ЦК України, моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню та не пов'язана з розміром цього відшкодування.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду також не спростовують.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд першої інстанції всебічно і повно з'ясував обставини, що мають значення для справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні. Судом постановлено обґрунтоване рішення з дотриманням вимог матеріального і процесуального права, тому підстав для його скасування немає.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про порушення судом норм матеріального чи процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, тому до уваги не приймаються.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 313-315, 317, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу Відділення виконавчої дирекції фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Суми відхилити.

Рішення Зарічного районного суду м. Суми від 04 квітня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набрала законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий :

Судді -