ФАСТІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД
____________________________________________________________________________________
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 березня 2017 року суддя Фастівського міськрайонного суду Київської області Осаулова Н.А., перевіривши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Мотовилівської сільської ради про визнання права власності за набувальною власністю, -

В С Т А Н О В И В:

28.02.2017 року позивач звернувся до суду із вищевказаним позовом.

Згідно положень ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси. Відмова від права на звернення до суду за захистом є недійсною.

Відповідно до ч. 2, 3 ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть буди: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обовязку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконним рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їх посадових та службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - пятої статті 13 ЦК України.

Між тим, вказана заява не відповідає вказаним вимогам закону.

Згідно до п. 3, 4, 5, 6, 7 ч. 2, ч.4, ч. 5 ст. 119 ЦПК України, позовна заява повинна містити: зміст позовних вимог; ціну позову щодо вимог майнового характеру, виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують кожну обставину, наявність підстав для звільнення від доказування; перелік документів, що додаються до заяви. Позовна заява повинна відповідати іншим вимогам, встановленим законом. До позовної заяви додається документ, що підтверджує сплату судового збору.

Так, правила щодо набувальної давності встановлені ст. 344 ЦК України, згідно ч. 1 якої особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Таким чином, приписами даної правової норми встановлено, що саме особа, яка добросовісно заволоділа та безперервно володіє чужим майном набуває право власності.

У відповідності до п. 9 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» при вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; - володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред'явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК).

Таким чином, виходячи зі змісту ст..344 ЦК України, обставинами, які мають значення для справи і які повинен довести позивач, є таке:

- майно може бути обєктом набувальної давності;

- добросовісність володіння;

- відкритість володіння;

- давність володіння та його безперервність;

- відсутність інших осіб, які претендують на це майно;

- відсутність титулу (підстави) у позивача для володіння майном та набуття права власності.

При цьому, добросовісність володіння у контексті набувальної давності в деякій мірі відрізняється від загальних правил добросовісності, які згідно з загальними положенням ЦК (ст..3, ч.5 ст.12 ЦК) розглядається як принцип цивільного права і як презумпція поведінки особи. За змістом цих положень доказувати добросовісність давнісного володіння немає потреби, оскільки добро совість і розумність його поведінки презюмується, якщо інше не встановлено судом (ч.5 ст.12 ЦК).

Таким чином, володіння має бути добросовісним, тобто володілець не знав і не міг знати про те, що він володіє чужою річчю, інакше кажучи обставини, у зв'язку з якими виникло володіння чужою річчю, не давали найменшого сумніву стосовно правомірності набуття майна.

З матеріалів позовної заяви вбачається, що житловий будинок № 113 з надвірними будівлями та спорудами по вул. Стельмащука (бувша Леніна) в с. Мотовилівка Фастівського району належав на праві особистої власності батьку позивача - ОСОБА_2, який помер 12.05.2005 року, а житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами № 115 по вул. по вул. Стельмащука (бувша Леніна) в с. Мотовилівка Фастівського району на праві власності належав бабусі позивача ОСОБА_3, яка в свою чергу заповідала даний будинок позивачу.

Проте, з матеріалів справи не вбачається, що ОСОБА_3, яка 19.05.1994 року, заповіла позивачу належний їй житловий будинок № 115 з надвірними будівлями та спорудами по вул. Леніна в селі Червона Мотовилівка Фастівського району та все своє майно , яким вона володітиме на день своєї смерті померла.

Поданий позивачем позов про визнання за ним права власності за набувальною давністю є не вірним захистом його прав, оскільки позивач є спадкоємцем першої черги після смерті свого батька ОСОБА_2 та спадкоємцем за заповітом після смерті своєї баби ОСОБА_3, визнання права власності за набувальною давністю є способом захисту прав особи на чужу річ.

Окрім того, позивач просить суд, визнати за ним право власності на обєкт 1 та обєкт 2 за набувальною давністю.

Проте, в прохальній частині позову, позивач має чітко та зрозуміло вказати, що саме просить суд. В даному випадку, позивачем має бути конкретно зазначено на яке саме майно він просить визнати за ним право власності.

Пунктом 9 ч.1 ст.80 ЦПК України, передбачено, що у позовах про право власності на нерухоме майно, що належить фізичним особам на праві приватної власності, ціна позову визначається від оціночної вартості нерухомого майна.

Позивачем не додано до позовної заяви доказів дійсної вартості спадкового майна, тому у суду не має можливості встановити реальну ціну позову відповідно до вимог п. 4 ч. 2 ст. 119 ЦПК України.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної зави майнового характеру, яка подана фізичною особою ставка судового збору складає 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (не менше 640, 00 грн. та не більше 8000,00 грн.)

Як вбачається з матеріалів позовної заяви, зокрема, з квитанції від 575/з25 від 21.02.2017 року, позивачем було сплачено судовий збір в розмірі 640,00 грн., проте, в позовній заяві ставиться питання про визнання права власності за набувальною давністю на два житлових будинки з надвірними будівлями та спорудами.

Для встановлення реальної ціни позову позивачу необхідно надати докази, які підтверджують дійсну вартості майна та сплатити (доплатити в разі необхідності) відповідно до неї судовий збір, про що надати суду підтверджуючий сплату документ.

Відповідно до п. 26 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» № 10 від 17.10.2014 року зазначено, що платіжне доручення на безготівкове перерахування судового збору, квитанція установи банку про прийняття платежу готівкою додаються до позовної заяви (заяви, скарги) і мають містити відомості про те, за яку саме позовну заяву (заяву, скаргу, дію) сплачується судовий збір. При цьому, наприклад, платіжне доручення повинно бути підписано уповноваженою посадовою особою банку і скріплено печаткою установи банку з відміткою про дату виконання платіжного доручення та відміткою про зарахування суми судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України.

Крім того, позивачем не викладено обставин, якими він обґрунтовує свої вимоги не зазначено доказів, що підтверджують кожну обставину, наявність підстав для звільнення від доказування.

Враховуючи вищенаведене, вказані обставини позбавляють можливості відкрити провадження у справі.

У відповідності з ч. 1 ст. 121 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 119 і 120 цього Кодексу, постановляє ухвалу, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків, який не може перевищувати п'яти днів з дня отримання позивачем ухвали.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст. 119, 121, 209, 210 ЦПК України,

У Х В А Л И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Мотовилівської сільської ради про визнання права власності за набувальною власністю залишити без руху, надавши позивачу строк для усунення недоліків терміном 5 (пять) днів з дня отримання останнім копії ухвали.

Розяснити позивачу, що у разі не усунення недоліків у встановлені строки, заява буде вважатися неподаною і повернута позивачу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

СУДДЯ