З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
03 березня 2017 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:
головуючого судді - Цуранова А. Ю. ,
при секретарі - Вікторов О. О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду в м. Біла Церква позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням,
В листопаді 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду із зазначеним позовом.
Вказував, що являється власником квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1. Відповідач - колишній власник, зареєстрований у вказаній квартирі з 1992 року, але фактично не проживає в ній з 14.10.1999 року.
Посилаючись на те, що відповідач добровільно не виписався з квартири, з урахуванням уточнень від 27.01.2017 року, просив усунути перешкоди шляхом визнання відповідача таким, що втратив право на користування житловим приміщенням: квартирою АДРЕСА_1
В судове засідання позивач та його представник не з'явились, останній подав до суду заяву в якій позов підтримав в повному обсязі, просив його задовольнити та проти винесення заочного рішення не заперечував.
Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, в тому числі шляхом розміщення відповідного оголошення в газеті «Час Київщини», тому суд вважає за необхідне провести по справі заочний розгляд відповідно до ст. 224 ЦПК України.
Згідно ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу технічними засобами не здійснювалось.
Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне.
Позивач являється власником квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1, що підтвердується копією договору купівлі-продажу квартири від 14.10.1999 року.
Станом на 15.11.2016 року, згідно копії довідки про місце проживання та склад сім'ї № 4727, в квартирі зареєстровані: ОСОБА_4 та ОСОБА_2.
При вирішенні спору суд виходить з наступного.
Згідно до ст. 150 ЖК УРСР громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.
Відповідно до частини першої статті 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.
При цьому із змісту частини першої ст. 402 ЦК України вбачається, що право користування чужим майном може бути встановлене договором, законом, заповітом або рішенням суду.
Згідно положень статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
В судовому засіданні знайшли своє підтвердження обставини зазначені в позовній заяві, а доказів на їх спростування суду не надано.
Таким чином, у відповідача немає встановлених законом підстав користуватися житловим приміщенням: квартирою АДРЕСА_1
Враховуючи вищевикладене та оцінюючи наявні у справі докази в їх сукупності, суд вважає за необхідне задовольнити заявлений позов та усууни перешкоди позивачу шляхом визнання ОСОБА_2 таким, що втратив право на користування зазначеним житловим приміщенням.
Відповідно до ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, зокрема, про позбавлення права користування житловим приміщенням.
На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 208, 212-215, 226 ЦПК України, суд
Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням - задовольнити.
Усунути перешкоди шляхом визнання ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме квартирою АДРЕСА_1
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку.
Суддя А. Ю. Цуранов