Провадження №4-с/521/24/17
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 лютого 2017 року м. Одеса

Малиновський районний суд міста Одеси в складі:

головуючого судді Целуха А.П.

при секретарі Корнієнко Л.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Одеса цивільну справу за скаргою ОСОБА_1 на неправомірні дії державного виконавця першого Малиновського відділу державної виконавчої служби міського управління юстиції ОСОБА_2, -

ВСТАНОВИВ:

До Малиновського районного суду м. Одеси 13.12.2016 року звернувся ОСОБА_1 зі скаргою на неправомірні дії державного виконавця першого Малиновського відділу державної виконавчої служби міського управління юстиції ОСОБА_2 , посилаючись на обставини викладені в позові просить суд визнати неправомірною та скасувати Постанову ВП № 49101811 від 07.11.2016 р. державною виконавця Першого Малиновський віділ державної виконавчої служби міського управління юстиції ОСОБА_2 про арешт будинку № 4 по вул.. М.Бабаджаняна в місті оОдеса.Загальна площа 187,7,житлова 141,5 кв.м.

Скаржник ОСОБА_1, в судове засідання не з'явилася надала до суду заяву, згідно якої скаржник зазначила, що заявлені в скарзі вимоги підтримує в повному обсязі та просить суд розглянути скаргу без участі скаржника.

Державний виконавець першого Малиновського відділу державної виконавчої служби міського управління юстиції ОСОБА_2 в судове засідання не з'явився, повідомлений судом про дату, час та місце розгляду скарги належним чином, про причини своєї неявки суд не повідомив.

Дослідивши матеріали скарги,надавши оцінку поданим доказам, суд вважає, що скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Згідно ст. 385 ЦК України, визначено, що скаргу може бути подано до суду: у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав чи свобод; у триденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав чи свобод, у разі оскарження постанови про відкладення провадження виконавчих дій. Пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом.

Враховуючи те, що ОСОБА_1 дізнався про винесену постанову про накладення арешту тільки 07.12.2016 року та звернулася до державного виконавця першого Малиновського відділу державної виконавчої служби міського управління юстиції ОСОБА_2 з метою врегулювання спірного питання в позасудовому порядку, однак на звернення скаржнику було відмовлено, в зв'язку з чим він був вимушений звернутися до суду за відновленням його порушених прав, суд вважає, що строк для подачі скарги, було пропущено з поважних причин та поновлює його.

В судовому засіданні встановлено, що Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 22 вересня 2015 року року позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики були задоволені, суд вирішив: Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 заборгованість в розмірі 502668 (пятсот дві тисячі шістсот шістдесят вісім) грн. 36 коп, судовий збір в розмірі 3775 (три тисячі сімсот сімдесят пять) грн. 80 коп.

Постановою державного виконавця першого Малиновського відділу державної виконавчої служби міського управління юстиції ОСОБА_2 відкрито виконавче провадження на підставі виконавчого листа № № 521/12599/15-ц, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 заборгованість в розмірі 502668 (пятсот дві тисячі шістсот шістдесят вісім) грн. 36 коп, судовий збір в розмірі 3775 (три тисячі сімсот сімдесят пять) грн. 80 коп.

Згідно відомостей Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за боржником зареєстровано житловий будинок за адресою м. Одеса, вул. М. Бабаджаняна, б. 4.

Згідно постанови ВП № 49101811 від 25.11.2016 р. державним виконавцем накладено арешт на майно божника та оголошено заборону на його відчуження.

З метою звернення стягнення на майно боржника необхідно описати та накласти арешт на нерухоме майно, що належить боржнику.

Ураховуючи викладене, керуючись статтею 56 Закону України «Про виконавче провадження», постановою державного виконавця першого Малиновського відділу державної виконавчої служби міського управління юстиції ОСОБА_2 Романовичавід 07.12.2016 року ВП №49101811, було накладено арешт на майно, що належить ОСОБА_1

Статтею 11 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право, зокрема, накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку.

Частиною 2 ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що стягнення за виконавчими документами в першу чергу звертається на кошти боржника в гривнях та іноземній валюті, інші цінності, в тому числі кошти на рахунках та вкладах боржника в установах банків та інших кредитних організаціях, на рахунки в цінних паперах у депозитаріях цінних паперів.

В той час, як передбачено ч.5 ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження», у разі відсутності у боржника коштів та цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення звертається також на належне боржникові інше майно, за винятком майна, на яке згідно з законом не може бути накладено стягнення. Боржник має право вказати ті види майна чи предмети, на які необхідно звернути стягнення в першу чергу. Остаточно черговість стягнення на кошти та інше майно боржника визначається державним виконавцем.

Тому, накладання державним виконавцем арешту на усе майно, яке значно перевищує заборгованість за суму боргу за кредитним договором, є неправомірним, а винесення відповідної постанови про арешт майна та оголошення заборони на його відчуження суперечить вимогам ч.2 ст. 55 Закону України «Про виконавче провадження», якою чітко передбачено, що арешт може бути накладено лише в межах суми стягнення.

Відповідно до ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Арешт на рухоме майно, що не підлягає державній реєстрації, накладається виконавцем лише після проведення його опису. Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна. Виконавець за потреби може обмежити право користування майном, здійснити опечатування або вилучення його у боржника та передати на зберігання іншим особам, про що він виносить постанову або зазначає обмеження в постанові про арешт. Вид, обсяг і строк обмеження встановлюються виконавцем у кожному конкретному випадку з урахуванням властивостей майна, його значення для власника чи володільця, необхідності використання та інших обставин. Арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі. Копії постанов, якими накладено арешт на майно (кошти) боржника, виконавець надсилає банкам чи іншим фінансовим установам, органам, що здійснюють реєстрацію майна, реєстрацію обтяжень рухомого майна, в день їх винесення.

Державний виконавець відповідно до норм Закону України «Про виконавче провадження» та Інструкції з організації примусового виконання рішень, зареєстрованій в Міністерстві юстиції України 2.04.2012р. за № 489/20802, зобов'язаний перевірити майновий стан боржника.

Як пояснив скаржник у матеріалах виконавчого провадження такі відомості відсутні, окрім того скаржник як боржник у вище зазначеному виконавчому провадженні зазначає що виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника.

Згідно ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Таким чином, ухвалюючи постанову від 16.12.2013р. державний виконавець не вказав суми боргу позивача, наклав арешт на майно позивача, що є неспівмірним, а отже арешт всього майна та заборона його відчуження порушує права та інтереси заявника на вільне володіння користування та розпорядження скаржника своїм майном, а тому скарга заявлено обґрунтовано і права позивача підлягають захисту.

Відповідно до п. 7 ч. 4 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження», підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника.

Відповідно до ст. 387 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи

Враховуючи викладене, суд задовольняє заявлені вимоги скарги, визнає неправомірною та скасовує Постанову ВП № 49101811 від 07.11.2016 р. державною виконавця Першого Малиновський віділ державної виконавчої служби міського управління юстиції ОСОБА_2 про арешт будинку № 4 по вул.. М.Бабаджаняна в місті оОдеса.Загальна площа 187,7,житлова 141,5 кв.м.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 210, 212, 218, 293, 383-388 ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

Скаргу ОСОБА_1 на неправомірні дії державного виконавця першого Малиновського відділу державної виконавчої служби міського управління юстиції ОСОБА_2 задовольнити.

Визнати неправомірною та скасувати Постанову ВП № 49101811 від 07.11.2016 р. державною виконавця Першого Малиновський віділ державної виконавчої служби міського управління юстиції ОСОБА_2 про арешт будинку № 4 по вул.. М.Бабаджаняна в місті оОдеса.Загальна площа 187,7,житлова 141,5 кв.м.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до апеляційного суду Одеської області через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом 5-ти днів з дня проголошення.

Суддя А.П.Целух