АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Номер провадження: 22-ц/791/1607/17 Доповідач: Майданік В.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 вересня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Херсонської області у складі:

головуючого Майданіка В.В.,

суддів: Кутурланової О.В.,

Орловської Н.В.

секретар Цулукіані І.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2, діючого в інтересах ОСОБА_3, на ухвалу Херсонського міського суду Херсонської області від 26 липня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Державного вищого навчального закладу "Херсонський державний аграрний університет" про скасування наказів про зміну істотних умов праці та оголошення догани, -

В С Т А Н О В И Л А:

25 липня 2017 року ОСОБА_3 звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просив скасувати накази Державного вищого навчального закладу "Херсонський державний аграрний університет" від 26 червня 2017 року №343/3 та від 27 червня 2-17 року №117/б.і. про зміну істотних умов праці та оголошення догани.

Ухвалою суду від 26 липня 2017 року було відмовлено у задоволенні заяви позивача про забезпечення позову шляхом зупинення дії наказу від 26 червня 2017 року №343/3, у тому числі щодо припинення трудового договору з ОСОБА_3 на підставі п.6 ст.36 КЗпП України.

В апеляційній скарзі представник позивача просить скасувати зазначену ухвалу і постановити ухвалу про задоволення заяви про забезпечення позову, посилаючись на порушення норм процесуального права. Зокрема вказав, що суд не врахував те, що реалізація оскаржуваного наказу від 26.06.2017 року щодо зміни істотних умов праці призведе до того, що позивач буде змушений або погодитися з новими умовами праці та працювати лише на 0,25 ставки, або не погодитися, що стане підставою для звільнення за п.3 вказаного наказу. Також вказав, що утрудненість виконання можливого рішення про задоволення позову буде полягати в тому, що скасування наказу не поновить трудових прав позивача, оскільки він буде звільнений з посади, тобто скасування наказу не буде матиме для позивача юридичних наслідків. Зазначив, що поза увагою суду залишилось те, що позивач не може погодитися на працю із неповною ставкою, оскільки це є недостатнім розміром для прожиття. Також вказав, що є неправильним висновок суду про те, що забезпечення позову є по суті фактичним вирішенням спору, оскільки клопотання про забезпечення позову направлено лише на зупинення дії наказу, а не на нівелювання його юридичної сили. Тому вважає, що фактично суд поставив права відповідача як роботодавця над правами працівника, що буде мати тяжкі наслідки для останнього у вигляді звільнення з роботи та позбавлення засобів до існування.

Заслухавши доповідача, перевіривши відповідність ухвали вимогам процесуального закону, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає на такій підставі.

Відповідно до ч.3 ст.151 ЦПК України забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Згідно з ч.1 ст.152 зазначеного Кодексу позов забезпечується, зокреманакладенням арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб, забороною вчиняти певні дії, тощо.

Відповідно до ч.ч.2 і 3 ст.152 зазначеного Кодексу у разі необхідності судом можуть бути застосовані інші види забезпечення позову; види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22.12.2006 року "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову": єдиною підставою для забезпечення позову є відповідне клопотання у формі мотивованої заяви будь-якої з осіб, котрі беруть участь у справі (п.1.); розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, позовним вимогам; при встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи-підприємця; вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку з застосуванням цих заходів (п.4.).

З матеріалів справи вбачається, що позивач звернувся до суду з зазначеним позовом (а.с.3-10).

У своєму письмовому клопотанні від 24.07.2017 року він просив забезпечити позов шляхом зупинення дії наказу відповідача від 26 червня 2017 року №343/3 "Про зміну істотних умов праці", у тому числі щодо припинення трудового договору з ОСОБА_3 на підставі п.6 ст.36 КЗпП України. (а.с.43).

Постановляючи ухвалу про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з необхідності установити, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, виходив з того, що вказаний позивачем спосіб забезпечення позову є фактично вирішенням спору без розгляду справи по суті, що є неприпустимим.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, оскільки у своїй заяві про забезпечення позову позивач не навів доказів і мотивів того, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, а задоволення клопотання дійсно по суті є фактичним вирішенням спору, оскільки унеможливить підготовку й реалізацію намірів відповідача перед початком навчального року оптимізувати штатний розклад.

Доводи апеляційної скарги не обґрунтовані вимогами закону та не містять підстав для скасування ухвали. Посилання заявника на вимушеність для позивача обрання альтернативи між звільненням та погодженням на працю на неповну ставку, на утрудненість виконання рішення у випадку звільнення позивача, а також на недостатність розміру для прожиття праці із неповною ставкою не можуть бути прийняті до уваги, оскільки не враховують можливість продовження праці за новими умовами до вирішення цієї справи по суті. Крім того, слід залишити поза увагою й посилання на надання переваги правам відповідача, оскільки вони не відповідають фактичним обставинам та містять ознаки припущення.

Оскільки ухвала суду постановлена з дотриманням норм матеріального і процесуального закону, а доводи апеляційної скарги не вказують на такі його порушення, що вплинули на правильність вирішеного судом питання, колегія суддів вважає за необхідне залишити ухвалу суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст.303, 307, п.1 ст.312 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, діючого в інтересах ОСОБА_3, відхилити.

Ухвалу Херсонського міського суду Херсонської області від 26 липня 2017 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ В.В. Майданік

Судді: _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ О.В. Кутурланова

_ _ _ _ _ _ _ _ _ _ Н.В. Орловська