233 № 233/1239/17
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 березня 2017 року Костянтинівський міськрайонний суд Донецької області у складі:

головуючого судді Мартиненко В. С. за участю секретаря Кліменко І.В.,

особи, які брали участь у справі:

заявниця ОСОБА_1,

заінтересована особа Костянтинівський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за заявою ОСОБА_1, заінтересована особа: Костянтинівський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, про встановлення факту народження особи, -

В С Т А Н О В И В:

Заявниця, ОСОБА_1, 09 березня 2017 року звернулася до Костянтинівського мiськрайонного суду Донецької області з заявою про встановлення факту народження дитини 20 лютого 2017 року у м. Донецьк Донецької області - тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, бабусею якої вона є. У заяві вказано, що ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, 20 лютого 2017 року у м. Донецьк Донецької області народила дитину хлопчика ОСОБА_3. Оскільки факт народження відбувся на тимчасово окупованій території України, вони не можуть отримати свідоцтво про народження в органах ДРАЦС. З метою державної реєстрації дитини, просила суд встановити факт народження дитини чоловічої статі, дані про дату і місце її народження, та про її батьків.

У судове засідання заявниця не зявилась, надала до суду заяву, в якій просила розглядати справу за її відсутності.

Представник заінтересованої особи Костянтинівського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, у судове засідання не зявився, повідомлявся належним чином про дату, час і місце розгляду справи.

Суд, зясувавши позицію заявниці, дослідивши докази у справі, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до п.5 ч.2 ст.234 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Згідно п.7 ч.1 ст.256 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження.

Відповідно до ст.13 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» якщо державна реєстрація народження дитини проводиться за місцем проживання батьків чи одного з них, то за їх бажанням місцем народження дитини в актовому записі про народження може бути визначене фактичне місце її народження або місце проживання батьків чи одного з них. Підставою для проведення державної реєстрації народження дитини є визначені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоровя документи, що підтверджують факт народження. У разі народження дитини поза закладом охорони здоров'я документ, що підтверджує факт народження, видає заклад охорони здоров'я, який проводив огляд матері та дитини. У разі якщо заклад охорони здоров'я не проводив огляд матері та дитини, документ, що підтверджує факт народження, видає медична консультаційна комісія в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. За відсутності закладу документа охорони здоров`я або медичної консультаційної комісії, що підтверджує факт народження, підставою для проведення державної реєстрації актів цивільного стану є рішення суду про встановлення факту народження.

Статтею 133 Сімейного кодексу України встановлено, що якщо дитина народилася у подружжя, дружина записується матір'ю, а чоловік - батьком дитини..

Відповідно до ч.1 ст.144 Сімейного кодексу України, батьки зобовязані невідкладно, але не пізніше одного місяця від дня народження дитини, зареєструвати народження дитини в органі державної реєстрації актів цивільного стану.

Згідно із ст.7 Закону України «Про громадянство України», особа, батьки або один з батьків якої на момент її народження були громадянами України, є громадянином України. Особа, яка має право на набуття громадянства України за народженням, є громадянином України з моменту народження.

Відповідно до Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованою постановою Верховної ради України № 789-ХІІ від 27.02.1991 року, дитина має бути зареєстрована одразу ж після народження і з моменту народження має право на ім'я і набуття громадянства, а також, наскільки це можливо, право знати своїх батьків і право на їх піклування. Держави-учасниці забезпечують здійснення цих прав згідно з їх національним законодавством та виконання їх зобов'язань за відповідними міжнародними документами у цій галузі, зокрема, у випадку, коли б інакше дитина не мала громадянства.

Судом встановлено, що заявниця ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, місце народження м. Ясинувата Донецької області, є громадянкою України, та зареєстрована в ІНФОРМАЦІЯ_3, м-н № 3, 9/3, що підтверджується копією паспорту. ОСОБА_1 є матірю ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується копією свідоцтва про народження VI-НО № 496795 від 13.11.1986 року. ОСОБА_2 перебуває у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_5, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб, який укладений 04 січня 2014 року, про що складено актовий запис № 1 відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Ясинувата реєстраційної служби Ясинуватського міськрайонного управління юстиції у Донецькій області. ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, місце народження м. Ясинувата Донецької області, є громадянкою України та зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4, що підтверджується копією паспорту. ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_5, місце народження м. Ясинувата Донецької області, є громадянином України та зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_6., 12/3, що підтверджується копією паспорту.

20 лютого 2017 року у пологовому відділенні Донецького центру охорони материнства та дитинства, що розташована за адресою: м. Донецьк Донецької області, пр. Панфілова, 3, ОСОБА_2 народила першу дитину хлопчика, про що одержала медичне свідоцтво про народження дитини № 308, дублікат якого від 07 березня 2017 року заявниця долучила до заяви. При цьому, оскільки документи, що підтверджують факт народження дитини заявниці, видані медичним закладом та відділом ЗАГС на тимчасово непідконтрольній державі Україна території, вони є недійними і не створюють правових наслідків.

Судом оглянуто, надані заявницею на підтвердження своїх вимог, копії обмінної карти полового відділення лікарні, виписних епікризів та протоколів ультразвукового дослідження вагітної, світлини матері з дитиною, та самої дитини.

Документом № 15.18-23-499 від 09 березня 2017 року Костянтинівським міським відділом ДРАЦС Головного територіального управління юстиції у Донецькій області заявниці ОСОБА_6 відмовлено у проведенні державної реєстрації народження дитини з причини предявлення документа, що підтверджує народження дитини, який не відповідає формі, визначеній діючим законодавством України.

Даючи оцінку допустимості вищезазначених доказів, як документів, що видані органами та установами на тимчасово окупованій території України, суд керується ч.2 ст. 19 Конституції України, якою передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України.

Разом з тим, вирішуючи питання щодо оцінки наданих доказів, суд приймає до уваги практику Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ), яка відповідно до українського законодавства має застосовуватися судами при розгляді справ як джерело права. Так, суд враховує висновки ЄСПЛ у справах проти Туреччини, зокрема «Loizidou v.Turkev», «Cyprus v.Turkev», а також Молдови та Росії (зокрема, «Mozer v.the Republik of Moldova and Russia»), де ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case), ЄСПЛ наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони.

Такий висновок ЄСПЛ слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність може бути застосована до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Застосовуючи «намібійський виняток» у справі «Кіпр проти Туреччини», ЄСПЛ зокрема, зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать.

В силу ч.ч. 1, 3 ст. 257-1 ЦПК України заява про встановлення факту народження особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана батьками, родичами, їхніми представниками або іншими законними представниками дитини до будь-якого суду за межами такої території України незалежно від місця проживання заявника.

У рішенні про встановлення факту народження особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, зокрема, мають бути зазначені встановлені судом дані про дату і місце народження особи, про її батьків.

Відповідно до ч. 2 ст. 64 ЦПК України письмові докази, як правило, подаються в оригіналі. Якщо подано копію письмового доказу, суд за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, має право вимагати подання оригіналу. Клопотання осіб, які беруть участь у справі, з вимогою про подання оригіналів письмових доказів до суду не надходило. Отже, суд дійшов висновку, що подані копії документів є належними та допустимими доказами по справі та підтверджують обставини, викладені у заяві.

З огляду на викладене, суд вважає що дійсно для проведення державної реєстрації народження дитини є обєктивні перешкоди. З метою захисту прав і свобод громадян України, якими є заявниця у справі батьки та дитина, на підставі всієї сукупності доказів, доданих до матеріалів справи, суд прийшов до висновку про необхідність задоволення заяви ОСОБА_1 про встановлення факту народження ОСОБА_2 першої дитини чоловічої статі, 20 лютого 2017 року у м. Донецьк Донецької області, Україна, у шлюбі з батьком дитини ОСОБА_5, бо законом не передбачено іншого порядку встановлення цього факту, що надасть можливість отримати громадянці України ОСОБА_1. свідоцтво про народження дитини, видане державним органом України.

Керуючись ст.ст. 3, 4, 6, 15, 208, 212-215, 218, 234-235, 256-259 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Заяву ОСОБА_1 задовольнити.

Встановити факт народження першої дитини чоловічої статі 20 лютого 2017 року у м. Донецьк Донецької області, Україна у матері ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, місце народження м. Ясинувата Донецької області, громадянки України, батько дитини ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_7, місце народження м. Ясинувата Донецької області, громадянин України.

Рішення суду підлягає негайному виконанню.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Донецької області через Костянтинівський міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя