АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 лютого 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого: Невідомої Т.О.

суддів: Гаращенка Д.Р., Пікуль А.А.

секретар: Ільченко В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 21 жовтня 2015 року у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

№ апеляційного провадження: №22-ц/796/1128/2017
Головуючий у суді першої інстанції: Марфіна Н.В.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Невідома Т.О.
в с т а н о в и л а :

Заочним рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 21 жовтня 2015 року задоволено позов Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» (далі по тексту - ПАТ «Дельта Банк») до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованість за договором про надання споживчого кредиту №0 від 07 листопада 2006 року у розмірі 1 926 733,38 грн., з яких 1 142 983,08 грн. - заборгованість за кредитом, 783 750,30 грн. - заборгованість по відсотках за користування кредитом.

Стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір у розмірі 3 654,00 грн.

Не погодившись із таким рішенням суду ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи та неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просила рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Зазначає, що не з'явилася в судове засідання з поважних причин, оскільки перебувала у відрядженні до Луганської області та у зв'язку з цим просила суд відкласти розгляд справи на іншу дату. Також зазначає, що 18 червня 2012 року Дніпровським районним судом м. Києва було розглянуто аналогічний спір та стягнуто з неї заборгованість за кредитним договором, а тому банк не має права повторно звертатися до неї з таким же позовом та з тих же підстав. При цьому, оскільки Дніпровським районним судом м. Києва було ухвалено рішення про дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором, то нарахування процентів за користування кредитом, неустойки поза строком дії кредитного договору законом не передбачено. Звертає увагу на те, що ПАТ «Дельта Банк» звернулося до суду з позовом з пропуском позовної давності.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_1 апеляційну скаргу підтримала та просила її задовольнити з наведених в ній підстав.

В судове засідання особисто ОСОБА_1, представник ПАТ «Дельта Банк» не з'явилися, про час та місце апеляційного розгляду справи повідомлені належним чином, ОСОБА_1 забезпечила явку в судове засідання свого уповноваженого представника, а тому колегія суддів відповідно до вимог ч. 2 ст. 305 ЦПК України вважала за можливе слухати справу за їх відсутності.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які з'явилися в суд апеляційної інстанції, з'ясувавши обставини справи та оговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 07 листопада 2006 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк», та ОСОБА_1 було укладено договір про надання споживчого кредиту №31-ACL/11-2006А, за умовами якого банк надав позичальнику кредитні кошти у сумі 75 000,00 доларів США зі сплатою 11% річних за користування кредитом та кінцевим терміном повернення кредиту 07листопада 2013 року (а.с.56-63).

08 грудня 2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, відповідно до умов якого ПАТ «УкрСиббанк» передало (відступило) ПАТ «Дельта Банк» права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, внаслідок чого останнє замінило ПАТ «УкрСиббанк» як кредитора у зазначених зобов'язаннях, а внаслідок передачі від ПАТ «УкрСиббанк» до ПАТ «Дельта Банк» права вимоги до боржників, до ПАТ «Дельта Банк» перейшло право вимагати від боржників повного, належного та реального виконання обов'язків за кредитними та забезпечувальними договорами (а.с.26-27).

За змістом акту прийому-передачі документації від 23 березня 2012 року за договором купівлі-продажу прав вимоги за кредитами від 08 грудня 2011 року, на виконання п. 4.2. вказаного договору ПАТ «УкрСиббанк» передало, а ПАТ «Дельта Банк» прийняло документи щодо стягнення заборгованості боржника, а саме ОСОБА_1, номер кредитного договору 0 (первісний номер кредитного договору №31-ACL/11-2006А) (а.с.28).

28 серпня 2015 року ПАТ «Дельта Банк» порушило перед судом питання про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором, в якому просило стягнути з останньої 1 926 733,38 грн., з яких, відповідно до наданого позивачем розрахунку, 142 983,08 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 783 750,30 грн. проценти за користування кредитом (а.с.18).

Суд першої інстанції дійшов висновку про законність та обґрунтованість позовних вимог ПАТ «Дельта Банк».

Проте, колегія суддів не може погодитися з такими висновками суду першої інстанції, оскільки судом було неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права.

Відповідно до положень ст.ст. 526, 530, 610, ч.1 ст. 612 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною 2 статті 1050 ЦК України передбачено, що якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів.

Відповідно до позовної заяви ПАТ «Дельта Банк» просило стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором станом на 28 липня 2015 року у розмірі 1 926 733,38 грн., яка включає в себе 51 807,12 доларів США, що еквівалентно 1 142 938,08 грн. - заборгованість по тілу кредиту, 35 524,45 доларів США, що еквівалентно 783 750,30 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом.

Разом з тим, заочним рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 18 червня 2012 року вже було вирішено вимоги ПАТ «Дельта Банк» про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором №0 станом на 10 жовтня 2011 року.

Під час розгляду справи апеляційним судом було досліджено матеріали цивільної справи №2-6271/11 за позовом ПАТ «Дельта Банк» до ОСОБА_1, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості.

За результатами розгляду вказаного позову Дніпровським районним судом м. Києва було постановлено заочне рішення від 18 червня 2012 року, яким позов ПАТ «Дельта Банк» задоволено, стягнуто солідарно з ОСОБА_1, ОСОБА_5 на користь банку заборгованість за кредитним договором в розмірі 609 599,19 грн., яка включає в себе 51 801,12 доларів США, що станом на 10 жовтня 2011 року становить 413,042,63 грн. заборгованості за тілом кредиту, 19 063,62 доларів США, що еквівалентно 151 988,52 грн. заборгованості за процентами, 3 588,92 доларів США, що еквівалентно 28 613,38 грн. пені за прострочення сплати кредиту, 2 001,16 доларів США, що еквівалентно 15 954,66 грн. пені за прострочення сплати процентів, а також 1 700,00 грн. державного мита, 120,00 грн. витрат на інформаційне технічне забезпечення судового розгляду, а всього 611 419,19 грн. Вказане рішення набрало законної сили.

Таким чином, розглядаючи вимоги ПАТ «Дельта Банк», суд не звернув увагу на те, що частина вимог, що були заявлені позивачем, вже були предметом судового розгляду.

Пунктом 2 ч. 1 ст. 205 ЦПК України визначено, що суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі у зв'язку з відмовою позивача від позову або укладенням мирової угоди сторін, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Отже, враховуючи, що заочним рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 18 червня 2012 року вже вирішено вимоги ПАТ «Дельта Банк» про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором №0 в частині тіла кредиту та відсотків станом на 10 жовтня 2011 року, провадження у справі в цій частині підлягало закриттю, а розгляду підлягали лише вимоги ПАТ «Дельта Банк» про стягнення різниці між сумою процентів заявлених до стягнення (35 524,45 доларів США, що еквівалентно 783 750,30 грн.) та сумою процентів, стягнутих заочним рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 18 червня 2012 року (19 063,62 доларів США, що еквівалентно 151 988,52 грн.).

Колегія суддів вважає, що позовні вимоги ПАТ «Дельта Банк» у зазначеній частині не підлягають задоволенню у зв'язку з їх недоведеністю, у суду були відсутні підстави для їх задоволення.

Так, статтею 10 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, що беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

У відповідності до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до вказаних норм, позивач, як ініціативна сторона в цивільному процесі, зобов'язаний надати суду усі наявні у нього докази, що стосуються предмету спору. Прийняття судом рішення є результатом оцінки таких доказів.

У справах, що пов'язані із стягненням заборгованості за кредитними договорами, кредитор має надати суду докази на підтвердження укладення договору, невиконання позичальником зобов'язань та докази на підтвердження розміру заборгованості та періоду її нарахування.

ПАТ «Дельта Банк» не реалізувало свої права та в порушення ст. ст. 10, 60 ЦПК України ПАТ «Дельта Банк» не надало належних та допустимих доказів на підтвердження періоду нарахування заборгованості за процентами відповідно до заявлених вимог.

До позовної заяви позивач додав розрахунок у формі довідки від 28 липня 2015 року, в якому зазначено лише суми складових заборгованості. З наданого розрахунку неможливо встановити період, за який здійснено розрахунок. Будь-яких первинних бухгалтерських документів чи інших доказів, які б дозволяли установити період заборгованості надано не було.

При цьому, як було встановлено, заочним рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 18 червня 2012 року було стягнуто заборгованість за кредитним договором №0 від 07 листопада 2006 року, що включає в себе заборгованість за тілом кредиту та процентами.

За таких обставин, апеляційний суд не вбачає підстав для стягнення різниці між сумою процентів заявлених до стягнення (35 524,45 доларів США, що еквівалентно 783 750,30 грн.) та сумою процентів стягнутих заочним рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 18 червня 2012 року (19 063,62 доларів США, що еквівалентно 151 988,52 грн.).

Також звертає на себе увагу і та обставина, що заочний розгляд справи судом першої інстанції було проведено і у відсутності представника позивача на підставі поданої ним заяви (а.с.54,55). В суд апеляційної інстанції позивач уповноваженого представника жодного разу не направив, правом надання письмових заперечень банк також не скористався. Зважаючи на ці обставини колегія суддів вважає, що банк, отримавши в 2012 році ухвалене на свою користь рішення, на теперішній час втратив інтерес до даної справи.

Крім того, колегія суддів зважає на правову позицію Верховного Суду України, висловлену в постанові від 16 листопада 2016 року у справі № 6-900цс16, відповідно до якої оскільки строк виконання зобов'язання на підставі частини 2 статті 1050 ЦК України було змінено, то саме з цього моменту в позивача виникло право на звернення до суду щодо захисту своїх порушених прав, однак банк звернувся до суду із зазначеним позовом з пропуском строку позовної давності. Після зміни строку виконання зобов'язання до 09 лютого 2009 року усі наступні платежі, передбачені графіком сплати щомісячних платежів, не мали правового значення, оскільки за вимогою підпункту 4.5 договору позичальник зобов'язаний повернути кредит у повному обсязі до вказаної дати, а усі наступні щомісячні платежі за графіком після вказаної дати не підлягали виконанню.

З урахуванням висловленої Верховним Судом України позиції, та встановлених судом обставин у даній справі, убачається, що, пред'явивши у 2012 році позов до ОСОБА_1 на підставі ст.1050 ЦК України та стягнувши на свою користь тіло кредиту та відсотки до кінця дії строку договору, банк тим самим переніс строк виконання зобов'язання. А тому звертатися до суду за захистом свого права на отримання відсотків у разі невиконання зобов'язання щодо повернення отриманих кредитних коштів банк мав право лише в межах строку позовної давності.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права є підставою для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення.

Згідно з ч. 1 ст. 310 ЦПК України рішення суду підлягає скасуванню в апеляційному порядку із закриттям провадження у справі або залишенням заяви без розгляду з підстав, визначених статтями 205 і 207 цього Кодексу.

Таким чином, заочне рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 21 жовтня 2015 року, ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, підлягає скасуванню із закриттям провадження у справі в частині вирішення позовних вимог ПАТ «Дельта Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором №0: тіла кредиту, відсотків станом на 10 жовтня 2011 року, а в частині вирішення інших позовних вимог - із ухваленням нового рішення про відмову в позові.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 309, 314, 316, 319 ЦПК України, колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Заочне рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 21 жовтня 2015 року скасувати.

Провадження у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором №0: тіла кредиту, відсотків станом на 10 жовтня 2011 року закрити.

В частині вирішення інших позовних вимог Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором №0 ухвалити нове рішення про відмову в позові.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили, шляхом подання касаційної скарги до цього суду.

Головуючий: Т.О. Невідома

Судді: Д.Р. Гаращенко

А.А.Пікуль