Справа № 128/4453/16-ц
РІШЕННЯ

Іменем України

24 лютого 2017 року Вінницький районний суд Вінницької області

в складі :

головуючого - судді Бондаренко О.І.,

секретаря судового засідання Нагірняк Т.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення від права на спадкування , -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про усунення від права на спадкування, мотивуючи вимоги тим, що ІНФОРМАЦІЯ_5, від інсульту, померла його мати, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка постійно проживала за адресою: АДРЕСА_1.

Після смерті ОСОБА_3 відкрилась спадщина, яка складається з: житлового будинку, загальною площею 59,3 кв.м., що складається з трьох кімнат, кухні та кухні-веранди; земельної ділянки площею 0,3186га з цільовим призначенням для ведення особистого підсобного господарства, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1.

03.03.2010 року ОСОБА_3 склала заповіт, в якому прописано, що після її смерті все майно, яке належить їй на праві власності заповідає сину ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_3) та сину ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_4), в рівних долях.

Так, після смерті ОСОБА_3 відкрилася спадщина на будинок та земельну ділянку.

Позивач ОСОБА_1 постійно проживав із матір'ю, відповідно до ст. 1261 ЦК України має право на спадкування за законом в першу чергу та у встановлений ст. 1270 ЦК України строк звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини.

Окрім позивача спадкоємцем є його рідний брат, відповідач ОСОБА_2, який не проживав з матір'ю та братом: мати хворіла з 1996 року, в 1997 році їй була проведена операція з видалення пухлини сигловидної кишки, у неї був хронічний радикуліт, їй було важко ходити, а з часом ноги відмовили і вона була прикута до ліжка; також були грижі на животі.

Коли матір перестала ходити у 2010 році, її необхідно було доглядати, то між братами, постало питання про те, хто і як має її доглядати. Відповідач працював в Росії та поскаржився на те, що йому далеко їздити з Росії на Україну та чергувати біля матері, а тому він запропонував, що буде надсилати кошти на догляд, лікування та інші необхідні потреби. Сторони домовились про те, що позивач залишається доглядати матір, а брат буде висилати кошти на їх утримання.

В 2010 році позивач був вимушений достроково вийти на пенсію для того, щоб доглядати матір. У нього була і своя сім'я, яку він теж мав утримувати: він пожертвував своїм заробітком заради догляду за матір'ю і змушений був утримувати свою сім'ю лише на свою пенсію. Матір через похилий вік та тяжкі хвороби була у безпорадному стані, тому потребувала постійного піклування, догляду та матеріальної допомоги.

Однак, відповідач не стримав своєї обіцянки та не допомагав брату і матері нічим, гроші не надсилав, не приїжджав, не висилав необхідних ліків: з 2007 року працював в Москві позмінно в приватній охоронній фірмі, де отримував достатньо коштів.

Для того, щоб якось вижити, позивач з матір'ю дуже економили, адже виживали на її та на позивача пенсію. Економили на харчуванні задля того, щоб оплатити лікування матері, заплатити за комунальні послуги.

Також, у позивача є його сім'я: дружина - ОСОБА_5 та дочка. Фактично сім'я жила на заробітну плату дружини, та як пенсія позивача йшла на ліки матері.

Позивач вважає, що відповідач під час тяжкої хвороби матері зобов'язаний був допомагати, проте ухилявся від надання будь-якої допомоги та матеріальної допомоги, навіть не телефонував; саме від нього залежало матеріальне забезпечення, утримання здоров'я, операцій матері, але він навмисно ухилявся від цієї допомоги, оскільки йому було байдуже до старенької матері.

Відповідач, який є сином спадкодавця, не приймав участі в матеріальному утриманні своєї матері в період часу, коли вона була в безпорадному стані. Вона потребувала матеріального забезпечення, догляду від рідних синів в зв'язку із численною кількістю тяжких захворювань та їх ускладнень.

Крім того, відповідач навіть не цікавився станом здоров'я матері, не відвідував її та не вчиняв жодних інших дій щодо утримання та надання будь-якої допомоги. Байдуже віднісшись до стану здоров'я своєї матері, усвідомлюючи необхідність надання невідкладної допомоги та підтримки, він зволікав своїми обов'язками, передбаченими законом.

Також, відповідач навіть не надав жодної матеріальної підтримки під час проведення організації поховання матері та спорудження надгробного пам'ятника; 1983 році він був виписаний з будинку.

Спочатку відповідач подав до нотаріуса заяву, в якій відмовився від прийняття спадщини, оскільки усвідомлював свою вину перед матір'ю та позивачем, але в передостанні дні перед закінченням 6-ти місячного терміну переписав заяву на прийняття спадщини.

За наведених обставин позивач вважає, що відповідача, як спадкоємця першої черги, необхідно усунути від права на спадкування спадщини, відкритої внаслідок смерті матері, оскільки він ухилився від надання допомоги своїй матері, яка внаслідок хвороби та віку перебувала у безпорадному стані, а також потребувала матеріального утримання саме від нього, що і стало підставою для зверненні до суду з даним позовом.

В судове засідання позивач ОСОБА_1 не з`явився, надав суду заяву, в якій просить справу розглянути в його відсутність, позов підтримує, просить його задоволити, не наполягає на стягнення з відповідача судових витрат.

Представник відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_6 в судове засідання не з`явилася, надавши суду заяву, в якій просить справу розглянути в її відсутність, позов ОСОБА_1 визнає та не заперечує проти його задоволення. Також, разом із вказаною заявою, представником надані особисті письмові пояснення відповідача ОСОБА_2, згідно яких останній зазначає, що дійсно, коли матір перестала ходити, у них з братом постало питання, хто буде доглядати за нею, допомагати по господарству та фінансово. Враховуючи те, що він проживає та працює в Росії, для нього було дуже важко покинути там усе і перебратись назад до України. Там, в Росії, у нього є сім'я, робота, тому він запропонував братові фінансову допомогу зі своєї сторони. Брат погодився і доглядав за матір'ю, жив поруч з нею. Декілька разів він надсилав кошти на ліки, на їжу, а потім у нього настали фінансові труднощі і він вже не міг фінансово допомагати матері та брату. Після смерті він відмовився вступати у спадщину, розуміючи, що не допомагав їй, не допомагав братові, тому просто не мав морального права отримувати будь-яке майно. Але в останні дні закінчення строку на вступ у спадщині, він таки подав заяву, так як його дружина на тому дуже наполягала. Він приїхав у Вінницю, витратив кошти на дорогу і зрозумів, що зробив помилку, подавши цю заяву, адже навіть вступивши у спадщину він не буде жити в Україні. Будинок невеликий, на три кімнати, а відповідно там не зможе жити дві сім'ї. Тим паче, його сім'я не планує переїжджати до України, а ділити з братом будинок, особливо вимагати від нього відкупних, це просто неможливо і низько з його боку. Йому соромно дивитись у вічі брата, за те, що він не допомагав йому піклуватись про матір, а ще й написав заяву про вступ у спадщину. Таким чином, враховуючи вищевикладене, відповідач не заперечує щодо задоволення позову ОСОБА_1 про усунення його від права на спадщину.

Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України, суд вважає, що справу можливо розглянути без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Дослідивши та оцінивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення.

Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини.

ІНФОРМАЦІЯ_5 в смт. Стрижавка Вінницького району Вінницької області у віці 84 роки померла ОСОБА_3, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 від 23.11.2015 року ( а.с.6).

За життя, 03.03.2010 року померла склала заповіт, який був посвідчений секретарем Стрижавської селищної ради Вінницького району Вінницької області та зареєстрований в реєстрі за № 98, яким все своє майно, де б воно не знаходилося і з чого б воно не складалося, і взагалі все те, на що вона за законом матиме право і що буде належати їй на момент смерті заповіла своїм синам в рівних частках: позивачу ОСОБА_1 та відповідачу ОСОБА_2 (а.с. 7).

Таким чином, спадкоємцями за заповітом після смерті ОСОБА_3, в рівних частках, являються сторони по справі- позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2

Спадщина після смерті ОСОБА_3 складається з: будинку АДРЕСА_1 що належав померлій на підставі свідоцтва про право особистої власності на будинковолодіння НОМЕР_3 від 28.03.1991 року (а.с. 32); земельної ділянки площею 0,3186 гектарів у межах згідно з планом, що розташована на території Стрижавської селищної ради Вінницького району Вінницької області, цільове призначення - для ведення підсобного господарства, що належала померлій на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії НОМЕР_2, виданого на підстав рішення 26 сесії 22 скликання Стрижавської селищної ради народних депутатів від 19.03.1998 року, акт зареєстровано в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 1032 (а.с. 29, 31).

Згідно довідки Стрижавської селищної ради Вінницького району Вінницької області № 1448 від 17.05.2016 року, АДРЕСА_1 (а.с. 30).

Згідно актів обстеження матеріально - побутових умов від 24.11.2016 року встановлено, громадянин Росії, відповідач ОСОБА_2, який був зареєстрований, відповідно до запису в домовій книзі, за адресою: АДРЕСА_1, був знятий з реєстрації за даною адресою в 1981 році, з того часу по даний час не проживає за вказаною адресою; померла ОСОБА_3 з 2005 року хворіла, знаходилася в безпорадному стані, їй потрібен був сторонній догляд, який здійснював та піклувався про неї до дня смерті її син - ОСОБА_1 (а.с. 42). Дані факти також підтверджуються довідками Стрижавської селищної ради Вінницького району Вінницької області № 1842 та № 1842 від 25.11.2016 року (а.с. 43) та випискою про реєстрацію громадян (а.с. 33).

Також, факт ухилення відповідача від надання допомоги спадкодавцеві, яка через похилий вік, тяжку хворобу була у безпорадному стані визнається та не заперечується ним самим.

Дані правовідносини регулюються :

-ст. 328 ЦК України, відповідно до якої право власності набувається на підставах, що не заборонені законом;

-ст. 1224 ЦК України, за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилилася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані;

-ст. 1261 ЦК України зазначає, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив та батьки;

-ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом встановленого законом строку не заявив про відмову від неї.

Розглядаючи дану цивільну справу, визначаючись щодо заявлених позивачем вимог суд виходив з того, що відповідно до ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень; згідно ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Враховуючи, що в судовому засіданні знайшов своє підтвердження той факт, що відповідач ухилився від надання допомоги спадкодавцеві, яка через похилий вік, тяжку хворобу була у безпорадному стані, а допомогу їй надавав саме позивач, суд вважає, що позов ОСОБА_1 обгрунтований, а тому підлягає до задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст. 328, 1224, 1261, 1268 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 15, 59, 60, 130, 174, 209, 212 - 215 ЦПК України, суд ,-

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Усунути ОСОБА_2 від права на спадкування за заповітом після смерті матері ОСОБА_3, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_5, на будинок АДРЕСА_1 та земельну ділянку площею 0,3186 гектарів у межах згідно з планом, що розташована на території Стрижавської селищної ради Вінницького району Вінницької області, цільове призначення - для ведення підсобного господарства.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Вінницької області через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час оголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: