Провадження № 2/193/441/17
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
14 вересня 2017 року сел. Софіївка
Софіївський районний суд Дніпропетровської області в складі:
судді Шумської О. В.
при секретарі Мельниковій Т.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в сел. Софіївка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Лізингова компанія "Авто Лайф", про захист прав споживача, шляхом визнання недійсним договору та стягнення коштів,-
В С Т А Н О В И В :
Позивач ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Лізингова компанія "Авто Лайф", про захист прав споживача, шляхом визнання недійсним договору та стягнення коштів.
Свій позов обґрунтовує тим, що 05 вересня 2016 року ОСОБА_1 уклав з відповідачем ТОВ «Лізингова компанія «АВТО ЛАЙФ» договір фінансового лізингу №0245 , відповідно до якого товариство лізингодавець зобов'язалось придбати у свою власність та передати ОСОБА_1 у користування предмет лізингу - трактор Zoom Leon RF-4046 , а лізингоодержувач (позивач) зобов'язувався періодично сплачувати за користування трактором лізингові платежі.
Відповідно п.8.2 договору вартість предмету лізингу - трактора становить 9085.3 доларів США, що становить по обмінному курсу 242580грн. (двісті сорок дві тисячі п'ятсот вісімдесят грн.)
Згідно п.1.1. договору предметом договору фінансового лізингу являється трактор Zoom Leon RF-4046.
Відповідно п.4.2. у договорі зазначені наступні платежі:
- Комісія за організацію Договору - 7% від вартості предмету лізингу(п.9.1.);
- Авансовий платіж - складає частину від вартості Предмета Лізингу та становить погоджений сторонами відсоток в розмірі 30 - 60 відсотків від вартості Предмета лізингу (п.9.2);
- Комісія за передачу предмета лізингу - 3% від вартості предмету лізингу (п.9.7).
1.1. На виконання умов договору лізингу мною 05.09.2016 року було перераховано на рахунок відповідача:
Всього перераховано 50 000грн.
Позивач вважає умови договору фінансового лізингу такими, які не відповідають діючому законодавству та несправедливимм, які порушують його права як споживача, що полягає у наступному:
Договір лізингу не оформлено нотаріально. Проте, за своєю правовою природою договір лізингу є змішаним і містить елементи договорів оренди (найму) та купівлі-продажу транспортного засобу, що випливає зі змісту договору відповідно до статті 628 ЦК України. Оскільки спірний договір нотаріально не посвідчений, то він є нікчемним відповідно до частини другої статті 215 ЦК України.
Так, згідно п.9.1 договору лізингу до отримання трактора ОСОБА_1 лізингоодержувач повинен сплатити за оформлення договору товариству 7%вартості предмета лізингу. Також відповідно п.12.1 договору лізингу в разі розірвання договору лізингоодержувач (позивач) не має права повернути 7 % за організацію договору лізингу.
Зазначені умови договору являються несправедливими, а саме:
- Договір лізингу не може бути товаром, а є лише предметом узгодження умов лізингу на придбання та користування трактором;
- Крім того, положення про неповернення сплачених 7% вартості предмету лізингу за оформлення договору є несправедливим, оскільки суперечить п.4 ч.3 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів» - надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір.
Позивач вважає також несправедливим п. 4.3 договору лізингу про те що Лізингодержувач за заявою до Лізингодавця самостійно може вибрати продавця/постачальника Предмета Лізингу у якій вказати повну назву, реквізити та його місцезнаходження та в разі якщо продавець/постачальник не зможе виконати зобов'язання щодо поставки Предмету лізингу належної якості, сторони погоджують, що такий вибір буде здійснено Лізингодавцем. Викладена умова договору є несправедливою, оскільки саме Лізингодавець повинен забезпечити належного продавця/постачальника Предмета Лізингу та - своєчасну поставку предмету лізингу і його якість, але в даному випадку це право надається Лізингодержувачу, а також значно затягує термін поставки предмету лізингу, що є несправедливим згідно ч.3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», зокрема, умови договору про: виключення або обмеження прав споживача стосовно продавця (виконавця, виробника) або третьої особи у разі повного або часткового невиконання чи неналежного виконання продавцем (виконавцем, виробником) договірних зобов'язань (відповідність предмету лізингу його ТУ та вимогам якості);
Позивач не погоджується із умовами договору п.6.3. договору лізингу де зазначено, що Представник Лізингодавця та представник Заводу-виробника має право прийняти рішення про припинення гарантійних зобов'язань предмету лізингу. Зазначена умова договору суттєво порушує права позивача на гарантійні зобов'язання щодо належної якості предмету лізингу та суперечить ст. 675 ЦК України (товар, який продавець передає або зобов'язаний передати покупцеві, має відповідати вимогам щодо його якості в момент його передання покупцеві, якщо інший момент визначення відповідності товару цим вимогам не встановлено договором купівлі-продажу).
Крім того, ця умова договору суперечить ч.5 ст. 6 Закону України "Про захист прав споживачів» - Виробник (виконавець) зобов'язаний забезпечити технічне обслуговування та гарантійний ремонт продукції, а також її випуск і поставку для підприємств, що здійснюють технічне обслуговування та ремонт, у необхідному обсязі та асортименті запасних частин протягом усього строку її виробництва.
Передбачений договором лізингу п.4.2.п.9.1, п.9.2 та п.9.7 обов'язок позивача сплатити авансовий платіж в розмірі 30-60 % вартості предмета лізингу, комісію за організацію і оформлення договору в розмірі 7% вартості предмета лізингу та комісію за передачу трактора в розмірі 3% від вартості предмета лізингу містить ознаки фінансової послуги пов'язаної із залученням фінансових активів від фізичних осіб і потребує відповідної ліцензії, яка відсутня у відповідача лізингодавця, що свідчить про недійсність договору лізингу.
Викладені обставини свідчать, що укладений позивачем договір лізингу не відповідає діючому законодавству та є несправедливим, що в свою чергу сутєво порушуює його права як споживача і тому являється недійсним на підставі чого відповідач зобов'язаний повернути йому всі кошти, які отримав від нього по договору лізингу.
Представник позивача ОСОБА_4 надав суду заяву про розгляд справи у його відсутності та відсутності позивача, позовні вимоги підтримують, просять позов задовольнити, ухвалити заочне рішення.
Представник відповідача в судове засідання не з'явився, був повідомлений належним чином. Заяв про розгляд справи в суд не направляв.
З урахуванням положень ст. ст. 169, 224 ЦПК України та думки позивача суд ухвалив провести заочний розгляд справи.
У відповідності до вимог ч.2 ст.197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.
Стаття 2 Закону України «Про фінансовий лізинг» встановлює, що відносини, що виникають у зв'язку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями Цивільного кодексу України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, поставку з урахуванням особливостей, що встановлюються цим Законом.
Згідно ч. 1 ст. 806 ЦК України за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі).
З матеріалів справи вбачається, що 05 вересня 2016 року ОСОБА_1 уклав з відповідачем ТОВ «Лізингова компанія «АВТО ЛАЙФ» договір фінансового лізингу №0245 , відповідно до якого товариство лізингодавець зобов'язалось придбати у свою власність та передати ОСОБА_1 у користування предмет лізингу - трактор Zoom Leon RF-4046 , а лізингоодержувач (позивач) зобов'язувався періодично сплачувати за користування трактором лізингові платежі(а.с.3-12).
Відповідно п.8.2 договору вартість предмету лізингу - трактора становить 9085.3 доларів США, що становить по обмінному курсу 242580грн. (двісті сорок дві тисячі п'ятсот вісімдесят грн.)
Згідно п.1.1. договору предметом договору фінансового лізингу являється трактор Zoom Leon RF-4046.
Відповідно п.4.2. у договорі зазначені наступні платежі:
- Комісія за організацію Договору - 7% від вартості предмету лізингу(п.9.1.);
- Авансовий платіж - складає частину від вартості Предмета Лізингу та становить погоджений сторонами відсоток в розмірі 30 - 60 відсотків від вартості Предмета лізингу (п.9.2);
- Комісія за передачу предмета лізингу - 3% від вартості предмету лізингу (п.9.7).
1.1. На виконання умов договору лізингу мною 05.09.2016 року було перераховано на рахунок відповідача:
В силу ст.ст. 1, 2 Закону України «Про фінансовий лізинг» фінансовий лізинг (далі - лізинг) - це вид цивільно-правових відносин, що виникають із договору фінансового лізингу. За договором фінансового лізингу (далі - договір лізингу) лізингодавець зобов'язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі).
Згідно з п. 5 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» фінансовий лізинг відноситься до фінансових послуг.
П. 17 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що послуга - це діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб, а отже на послуги фінансового лізингу поширюється дія Закону України «Про захист прав споживачів».
Відповідно до частин першої, другої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.
Відносини, що виникають у зв'язку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями ЦК України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, Законом України "Про фінансовий лізинг".
Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.
Стаття 18 Закону України "Про захист прав споживачів" містить самостійні підстави визнання угоди (чи її умов) недійсною.
Так, за змістом частини п'ятої цієї норми у разі визнання окремого положення договору, включаючи ціну договору, несправедливим може бути визнано недійсним або змінено саме це положення, а не сам договір.
Тільки у разі, коли зміна окремих положень або визнання їх недійсними зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача такі положення підлягають зміні або договір може бути визнаний недійсним у цілому (частина шоста статті 18 Закону).
Визначення поняття "несправедливі умови договору" закріплено в частині другій статті 18 цього Закону - умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживачу.
Аналізуючи норму статті 18 Закону України "Про захист прав споживачів" можна дійти висновку, що для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (пункт 6 частини першої статті 3, частина третя статті 509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві.
Несправедливими є, зокрема, умови договору про: виключення або обмеження прав споживача стосовно продавця (виконавця, виробника) або третьої особи у разі повного або часткового невиконання чи неналежного виконання продавцем (виконавцем, виробником) договірних зобов'язань, включаючи умови про взаємозалік, зобов'язання споживача з оплати та його вимог у разі порушення договору з боку продавця (виконавця, виробника); встановлення жорстких обов'язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; (пункти 2, 3 частини третьої статті 18 Закону "Про захист прав споживачів"); надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв'язку з розірвання або невиконанням ним договору (пункт 4 частини третьої статті 18 Закону).
Як встановлено судом із змісту спірного договору фінансового лізингу від 05 вересня 2016 року, укладеного між сторонами, в договорі виключені та обмежені права лізингоодержувача як споживача стосовно лізингодавця у разі неналежного виконання ним обов'язків, передбачених договором та законом (розділ 12 договору), звужені обов'язки лізингодавця, які передбачені Законом України "Про фінансовий лізинг", положеннями ЦК України, повністю виключена відповідальність лізингодавця за невиконання або неналежне виконання обов'язків щодо передачі предмета лізингу та передачі цієї речі належної якості, одночасно значно розширені права лізингодавця, які суперечать вимогам чинного законодавства.
За змістом статті 808 ЦК України, якщо відповідно до договору непрямого лізингу вибір продавця (постачальника) предмета договору лізингу був здійснений лізингоодержувачем, продавець (постачальник) несе відповідальність перед лізингоодержувачем за порушення зобов'язання щодо якості, комплектності, справності предмета договору лізингу, його доставки, монтажу, запуску в експлуатацію, тощо. Якщо вибір продавця (постачальника) предмета договору лізингу був здійснений лізингодавцем, продавець та лізингодавець несуть перед лізингоодержувачем солідарну відповідальність за зобов'язанням щодо продажу (поставки) предмета договору лізингу.
Відповідно до частини другої статті 806 ЦК України до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом.
Також, виходячи з аналізу норм чинного законодавства за своєю правовою природою є змішаним договором та містить елементи договору оренди (найму) та договору купівлі-продажу транспортного засобу, що випливає зі змісту договору відповідно до статті 628 ЦК України.
Згідно статті 799 ЦК України договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі; договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню.
Відповідно до частини першої статті 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.
Судом встановлено, що договір фінансового лізингу №0245 від 05 вересня 2016 року щодо транспортного засобу - трактора Zoom Leon RF-4046, укладений між ОСОБА_1 та ТОВ «Лізингова компанія «АВТО ЛАЙФ», нотаріально посвідчено не було.
Згідно із частиною 1 статті 360-7 ЦПК України рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України.
Як вбачається із правової позиції ВСУ від 16.12.2015 року у справі № 6-2766цс15, за змістом статті 808 ЦК України, якщо відповідно до договору непрямого лізингу вибір продавця (постачальника) предмета договору лізингу був здійснений лізингоодержувачем, продавець (постачальник) несе відповідальність перед лізингоодержувачем за порушення зобов'язання щодо якості, комплектності, справності предмета договору лізингу, його доставки, монтажу, запуску в експлуатацію, тощо. Якщо вибір продавця (постачальника) предмета договору лізингу був здійснений лізингодавцем, продавець та лізингодавець несуть перед лізингоодержувачем солідарну відповідальність за зобов'язанням щодо продажу (поставки) предмета договору лізингу. Окрім того, згідно пункту 4 частини першої статті 34 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг" діяльність з надання будь-яких фінансових послуг, що передбачають пряме або опосередковане залучення фінансових активів від фізичних осіб може здійснюватись лише фінансовими установами після отримання відповідної ліцензії. Послуга з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах є фінансовою послугою (пункт 11-1 статті 4 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг"). Відповідно до частини першої статті 227 ЦК України правочин юридичної особи, вчинений нею без відповідного дозволу (ліцензії), може бути визнаний судом недійсним. Відповідно до частини другої статті 806 ЦК України до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом. Також, виходячи з аналізу норм чинного законодавства за своєю правовою природою є змішаним договором та містить елементи договору оренди (найму) та договору купівлі-продажу транспортного засобу, що випливає зі змісту договору відповідно до статті 628 ЦК України. Згідно статті 799 ЦК України договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі; договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню. Відповідно до частини першої статті 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.
За таких обставин, суд приходить до висновку про те, що договір фінансового лізингу №0245 від 05 вересня 2016 року є таким, що містить несправедливі умови щодо споживача (позивача по справі), в матеріалах справи відсутні відомості про те, чи відповідач має право на здійснення фінансових послуг (наявність відповідної ліцензії), вказаний договір не є нотаріально посвідченим, а тому підлягає визнанню недійсним з моменту його укладення із застосуванням наслідків недійсності правочину, а саме - повернення позивачу сплаченої ним суми платежу за вказаним договором у розмірі 50 000 гривень.
Крім того, на підставі ст. 88 ЦПК України з відповідача в дохід держави слід стягнути судовий збір у розмірі 1280 грн.
Керуючись ст.ст.3, 8,10,11, 58, 60,197, 212-215,224-226ЦПК України, на підставі ст. ст.203, 216, 220, 628, 799, 806, 808 ЦК України, Законом України "Про захист прав споживачів", суд, -
Позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Лізингова компанія "Авто Лайф", про захист прав споживача, шляхом визнання недійсним договору та стягнення коштів - задовольнити повністю.
Визнати недійсним договір фінансового лізингу №0245 від 05 вересня 2016 року, який укладено між Товариством з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «АВТО ЛАЙФ» та ОСОБА_1,який зареєстровано в реєстрі №2143.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана апеляційному суду Дніпропетровської області через Софіївський районний суд Дніпропетровської області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії. У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку

Суддя О. В. Шумська