УХВАЛА

іменем україни

15 лютого 2017 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Журавель В.І., Закропивного О.В.,

Хопти С.Ф., Штелик С.П.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Сарненського районного суду Рівненської області від 15 червня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Рівненської області від 3 серпня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що він є власником квартири АДРЕСА_1, в якій є зареєстрованим він, ОСОБА_5, з якою він перебував до липня 2012 року у зареєстрованому шлюбі, та дочка, яка народилась під час шлюбу з відповідачкою - ОСОБА_6, 2007 року народження. Зазначав, що з вересня 2012 року ОСОБА_5 не проживає у спірній квартирі, після розлучення виїхала до Республіки Молдова, де уклала шлюб та проживає постійно.

З урахуванням зазначеного, змінивши підстави позову, позивач на підставі ст. 405 ЦК України просив визнати відповідачку такою, що втратила право користування квартирою АДРЕСА_1

Заочним рішенням Сарненського районного суду Рівненської області від 15 червня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Рівненської області від 3 серпня 2016 року, у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить скасувати вказані судові рішення, ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновком якої погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що спірна квартира придбана за час шлюбу сторін, а відповідно до ст. 60 СК України право спільної сумісної власності подружжя презюмується. Оскільки право власності є абсолютним правом, яке включає володіння, користування, розпорядження, та якого ніхто не може бути позбавлений, крім випадків, передбачених законом, то власник не може бути визнаний таким, що втратив право користування своїм майном.

З таким висновком судів погодитись не можна.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону судові рішення не відповідають.

Судом установлено, що 7 червня 2003 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 був зареєстрований шлюб, який розірвано рішенням Сарненського районного суду Рівненської області від 13 липня 2012 року.

Квартира АДРЕСА_1 належить на праві власності ОСОБА_3, що підтверджується договором купівлі-продажу, укладеним 4 серпня 2003 року між ОСОБА_7, ОСОБА_8 та ОСОБА_3

Також установлено, що ОСОБА_5 з вересня 2012 року не проживає у спірній квартирі.

Факт проживання відповідачки у м. Флорешти Республіки Молдова підтверджується рішення № 1458 про продовження права тимчасового перебування для возз'єднання сім'ї, ухваленого бюро з міграції та біженців Міністерства внутрішніх справ Республіки Молдова, відповідно до якого ОСОБА_5 продовжено право тимчасового перебування в республіці до 26 березня 2019 року.

Відповідно до ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону.

Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником.

Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Виходячи з наведеного, при доведеності непроживання без поважних причин особи більше року у будинку вона може бути визнана такою, що втратила право користування жилим приміщенням на підставі цієї статті.

Отже, визначальним для вирішення заявленого позову є встановлення обставини, з якою позивач поєднував позовні вимоги, - факт відсутності відповідача без поважних причин понад один рік у житловому приміщення, в якому він має право проживати як член сім'ї власника.

Посилаючись на те, що спірна квартира є спільною сумісною власністю сторін, а тому відповідачку не може бути визнано такою, що втратила право користування цим житлом, суд не звернув уваги на те, що згідно з договором купівлі-продажу від 4 серпня 2003 року власником квартири АДРЕСА_1 є ОСОБА_3, доказів поділу квартири між сторонами матеріали справи не містять.

При цьому ОСОБА_4 вимог про своє право на квартиру не заявляла, а згідно зі ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

У порушення вимог ст. ст. 212-214, 303, 315 ЦПК України суди попередніх інстанцій на зазначені норми права уваги не звернули; не встановили фактичних обставин, від яких залежить правильне вирішення спору; доводи позивача належним чином не перевірили, а тому дійшли передчасного висновку про відсутність підстав для відмови у задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Сарненського районного суду Рівненської області від 15 червня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Рівненської області від 3 серпня 2016 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: В.І. Журавель

О.В. Закропивний

С.Ф. Хопта

С.П. Штелик