Справа № 202/5911/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

24 лютого 2017 року Індустріальний районний суд міста Дніпропетровська в складі головуючого судді Марченко Н.Ю., за участю секретаря судового засідання Герасименка В.А., позивача ОСОБА_1, представника позивача ОСОБА_2, відповідачів ОСОБА_3, ОСОБА_4, представника відповідача ОСОБА_5, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_6, ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа Комунальне виробниче житлове ремонтно-експлуатаційне підприємство Індустріального району, про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої залиттям квартири, -

В С Т А Н О В И В:

Звернувшись до суду, позивач зазначає, що 9 травня 2016 року відбулося залиття належної їй квартири № 18 у будинку № 71 "а" по вул. Софії Ковалевської в м. Дніпрі, в результаті якого було пошкоджено коридор, обшиту деревом арку, яка деформувалася, в спальній кімнаті зіпсувалася шпаклівка, відпали шпалери, на кухні пришла в непридатність підвісна стеля, краска на стінах та шпаклівка полускалися, підлога з ламінату по всій квартирі піднялася і деформувалася, в квартирі не було світла, так як водою замкнуло електрику. Крім того, все майно в квартирі було мокре, так як вода зі стелі стікала більше трьох діб. Причиною залиття її квартири є халатне ставлення відповідачів як власників квартири № 22, що розташована поверхом вище, до експлуатації сантехнічних приладів. Згідно зі звітом про оцінку збиту вартість ремонтно-будівельних робіт по відновленню оздоблення квартири, пошкодженого внаслідок залиття, складає 14669 грн. Крім матеріальної шкоди, залиттям її квартири їй була завдана моральна шкода, яка оцінює в 15000 грн. За цих підстав позивач просила стягнути з відповідачів на її користь матеріальну шкоду в розмірі 14669 грн., моральну шкоду в розмірі 15000 грн., витрати на проведення оцінки завданої шкоди в розмірі 1500 грн., витрати на правову допомогу в розмірі 600 грн. та сплаті судового збору в розмірі 1378 грн. та 551,20 грн.

У судовому засіданні позивач та її представник позов підтримали та наполягали на його задоволенні.

Відповідачі ОСОБА_3, ОСОБА_4 та представник відповідачів ОСОБА_5 у судовому засіданні позов не визнали, посилаючись на те, що в ніч з 8 на 9 травня 2016 року відповідач ОСОБА_6 перебувала за місцем мешкання в квартирі № 22 будинку № 71 «а» по вулиці Софії Ковалевської та ніякої течі в квартирі не бачила. 9 травня 2016 року о 10-00 годині ОСОБА_4 повернувся з роботи та виявив течію в туалеті. Причиною залиття став порив шлангу, що зєднує зливний бачок унітазу із трубою подачі холодної води. Ним одразу були вжиті заходи щодо перекриття подачі води. При цьому води в квартирі було небагато. Припускають, що шланг розірвало через подання високого тиску води тепло-розподільчим пунктом № 5, який подає воду на багатоквартирні будинку та знаходиться біля будинку № 82 по вул. Образцова. Вважають, що зазначений випадок відповідно до ст. 617 ЦК України необхідно трактувати як обставину непереборної сили, а тому вони повинні бути звільнені від цивільно-правової відповідальності. В результаті огляду 10 травня 2016 року відповідачем ОСОБА_6 квартири позивача було виявлено, що шпалери цілі та сухі, ніяких потьоків на стелях не було, однак на кухні та у спальні на полу у стиках ламінату були помітні розширення, що могли зявитися внаслідок дії води. Крім того, акт огляду квартири оцінювачем ОСОБА_7 було складено 18.07.2016 року, а договір з нею укладений позивачем 26.07.2016 року. З акту не вбачається ніякого причинного звязку з пошкодженнями та діями відповідачів. Вважали, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження розміру завданої шкоди. Також вважали недоведеними позовні вимоги в частині відшкодування моральної шкоди. Просили в задоволенні позову відмовити. В подальшому в судове засідання не зявилися.

Представник третьої особи - Комунального виробничого житлово ремонтно-експлуатаційного підприємства Індустріального району в судове засідання не зявився, надав заяву про розгляд справи в його відсутність.

Допитана в судовому засіданні як свідок ОСОБА_8 пояснила, що 9 травня 2016 року відбулося залиття належної її дочці квартири, а саме залито водою прихожу, кухню, спальню.

Свідок ОСОБА_9 у судовому засіданні пояснила, що проживає поруч з ОСОБА_1 9 травня 2016 року в тамбурі зі стелі стікала вода. В квартирі ОСОБА_1 була вода у спальні та кухні. Зі слів ОСОБА_6 в них лопнула труба.

Свідок ОСОБА_10 у судовому засіданні пояснила, що зі слів її батьків ОСОБА_6 відомо, що 9 травня 2016 року, повернувшись додому, виявили розрив шлангу через сильний тиск води.

Свідок ОСОБА_11 в судовому засіданні пояснив, що 9 травня 2016 року приблизно о 10-00 годині допомагав ОСОБА_4 перекрити воду.

Суд, з'ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Судом встановлено, що позивачу ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 06 жовтня 2000 року, посвідченого державним нотаріусом Шостої державної нотаріальної контори та зареєстрованого в реєстрі за номером 1-5387, належить на праві власності квартира № 18 у будинку № 71 "а" по вул. С. Ковалевської в м. Дніпрі.

Відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 21 березня 2000 року власниками квартири № 22 у будинку № 71 "а" по вул. С. Ковалевської в м. Дніпрі є ОСОБА_12, ОСОБА_6, ОСОБА_13 та ОСОБА_4

9 травня 2016 року відбулося залиття належної позивачу квартири.

Згідно з актом про залиття квартири, який був складений 26 травня 2016 року та затверджений КП ЖРЄП Індустріального району, причиною залиття квартири № 18 у будинку № 71 "а" по вул. Софії Ковалевської у м. Дніпропетровську є халатність до експлуатації сантехнічних приладів мешканців квартири № 22.

Як вбачається з вищевказаного акту, внаслідок залиття були пошкоджені стеля в коридорі 0,1 х 0,2 кв.м., 0,1 х 0,5 кв.м., обшита деревом арка, яка деформувалася та розсохлася, в спальній кімнаті полущилися шпалери та здулася шпаклівка, в кухні на стелі пошкодження розміром 0,1 х 0,5 кв.м., 0,1 х 0,6 кв.м. тощо.

Факт залиття 09 травня 2016 року належної позивачу квартири також підтверджується показаннями свідків та не заперечується самими відповідачами.

Відповідно до статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

З огляду на презумпцію вини завдавача шкоди (ч. 2 ст. 1166 ЦК України) відповідач звільняється від обов'язку відшкодувати шкоду, якщо доведе, що шкоди було завдано не з його вини.

Статтями 10, 60 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Згідно з правовою позицією, висловленої Верховним Судом України при розгляді справи № 6-183цс14 від 03.12.2014 року, законом не покладається на позивача обов'язок доказування вини відповідача в заподіянні шкоди, він лише повинен доказати факт заподіяння такої шкоди відповідачем та її розмір.

На підтвердження розміру шкоди, завданої залиттям квартири 09 травня 2016 року, позивачем надано суду звіт про оцінку збитку, згідно з яким вартість майнової шкоди, завданої залиттям квартири АДРЕСА_1 «а» в м. Дніпрі, складає 14669 грн. (з урахуванням податку на додану вартість).

Разом із тим, відповідачі, заперечуючи проти позову, не надали суду жодних належних та допустимих доказів на підтвердження відсутності їх вини в завданні шкоди, а також, що шкоду завдано в меншому розмірі.

Доводи відповідачів про те, що причиною розірвання шлангу в їх квартирі та залиття квартири позивача стало подання високого тиску води тепло-розподільчим пунктом, у зв'язку з чим відсутня їх вина в завданні шкоди позивачу, нічим об'єктивно не підтверджені.

Слід відзначити, що судом роз'яснювалося відповідачам право заявити клопотання про призначення по справі судової експертизи, але відповідачі його не заявили та в судове засідання в подальшому не з'явилися, в той час як суду потрібно дотримуватися розумного строку судового провадження.

Отже, оскільки відповідачами не було спростовано презумпцію вини завдавача шкоди, суд вважає доведеним у судовому засіданні факт залиття належної позивачу квартири з вини відповідачів ОСОБА_6, ОСОБА_3, ОСОБА_4, а тому завдана внаслідок такого залиття шкода підлягає стягненню з них трьох як винних осіб, оскільки згідно з копією свідоцтва про смерть співвласник ОСОБА_12 помер 6 липня 2016 року.

За змістом ст. ст. 319, 322 ЦК України обов'язок щодо належного утримання та експлуатації певного майна покладається на власника такого майна.

Оскільки в силу ст. 370 ЦК України частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду, відповідачі зобов'язані відшкодувати позивачу шкоду в рівних частках.

Разом із тим, визначаючи розмір матеріальної шкоди, яка підлягає стягненню з відповідачів на користь позивача, суд враховує, що відповідно до ч. 2 ст. 1192 ЦК України розмір збитків, які підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Як слідує зі звіту про оцінку збитку до розміру майнової шкоди, завданої залиттям квартири позивача, оцінювачем включений податок на додану вартість у сумі 2535,20 грн.

Відповідно до підпункту 14.1.178. пункту 14.1. статті 14 Податкового кодексу України податок на додану вартість непрямий податок, який нараховується та сплачується відповідно до норм розділу V цього Кодексу.

Згідно підпунктів 1 та 2 пункту 180.1. статті 180 ПК України платником податку на додану вартість є: будь-яка особа, що провадить або планує провадити господарську діяльність і реєструється за своїм добровільним рішенням як платник податку у порядку, визначеному статтею 183; будь-яка особа, що зареєстрована або підлягає реєстрації як платник податку.

Як зазначила позивач у судовому засіданні, ремонт в квартирі до теперішнього часу не проведений.

Отже, приймаючи до уваги, що позивачем не надано доказів понесення нею витрат на оплату ремонтно-будівельних робіт із урахування ПДВ, підстави для його стягнення з відповідачів відсутні.

Таким чином, з відповідачів ОСОБА_6, ОСОБА_3, ОСОБА_4 необхідно стягнути на користь позивача матеріальну шкоду в розмірі 12133,80 грн., виходячи з наданого позивачем звіту без урахування ПДВ у сумі 2535,20 грн., а саме по 4044,60 грн. з кожного відповідача (14669-2535,20 : 3).

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що позивачем були оплачені послуги субєкта оціночної діяльності щодо визначення вартості завданої шкоди в розмірі 1500 грн., оскільки ці витрати повязані з розглядом справи, їх також слід стягнути з відповідачів на користь позивача в рівних частках по 500 грн. з кожного.

Щодо вимог ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди, то вони теж підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Згідно з п. 3 ч. 2 статті 23 ЦК України, яка визначає загальні підстави відшкодування моральної шкоди, моральна шкода може полягати, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна.

Суд вважає, що в результаті залиття квартири позивач зазнала моральну шкоду, оскільки було пошкоджено належне їй майно, а тому позивач має право на відшкодування моральної шкоди винними особами.

Враховуючи характер завданої шкоди, ступінь вини відповідачів, глибину душевних страждань та інших негативних наслідків, завданих позивачу винними діями відповідачів, суд визначає суму моральної шкоди, що підлягає стягненню з відповідачів ОСОБА_6, ОСОБА_3, ОСОБА_4 на користь позивача в розмірі 1800 грн., а саме по 600 грн. з кожного.

Отже, позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до частини 1 статті 88 ЦПК Українистороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Згідно зі статтю 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на правову допомогу.

Як визначено частиною 1 ст. 84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги.

На підтвердження понесення витрат на правову допомогу позивач надала суду квитанцію про оплату послуг адвоката, які полягають у наданні юридичної консультації та виготовленні позовної заяви, в розмірі 600 грн., що не перевищує встановленого законом граничного розміру компенсації витрат на правову допомогу, тому вказані витрати необхідно стягнути з відповідачів по 200 грн. з кожного.

Крім того, при зверненні до суду позивачем були понесені витрати по сплаті судового збору, який склав за вимоги майнового характеру 551 грн. 20 коп. та за вимоги немайнового характеру 551 грн. 20 коп.

У звязку із частковим задоволенням позову, суд присуджує стягнути понесені позивачем судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог по 179,40 грн. з кожного відповідача /(472,05 грн. + 66, 14 грн.) : 3/.

Керуючись ст. ст. 209, 212-215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_6, ОСОБА_3, ОСОБА_4кожного окремо на користь ОСОБА_1в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 4044,60 грн., в рахунок відшкодування моральної шкоди 600 грн., витрати по проведенню оцінки завданої шкоди в розмірі 500 грн., витрати на правову допомогу в розмірі 200 грн., витрати по сплаті судового збору 179,40 грн., а всього з кожного 5524 (пять тисяч пятсот двадцять чотири) грн.

В іншій частині позову відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області через Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська шляхом подання апеляційної скарги протягом 10 днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Н.Ю. Марченко