Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
ЄУН 333/2779/16Головуючий у 1-й інстанції Ярошенко А.Г.
Пр. № 22-ц/778/783/17Суддя-доповідач ОСОБА_1
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 березня 2017 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі

головуючого судді Гончар М.С.

суддів Кочеткової І.В., Маловічко С.В.

за участі секретаря Остащенко О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 29 листопада 2016 року у справі за позовом ОСОБА_3 «Міські теплові мережі» в особі філії ОСОБА_3 «Міські теплові мережі» (надалі ОСОБА_3 «МТМ») до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_3 «МТМ» звернувся до суду із вищезазначеним позовом, в якому просив стягнути з відповідача суму заборгованості за надання послуги з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води (підігріву питної води) у квартиру за адресою: АДРЕСА_1 за період з січня 2009 року по травень 2013 року у сумі 1244,21 грн., від сплати якої на користь позивача у добровільному порядку відповідач ухиляється, а також понесені судові витрати 1378,00 грн.

Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 29 листопада 2016 року (а.с. 45) позов ОСОБА_3 «МТМ» задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 «МТМ» заборгованість в сумі 656,05 грн.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 «МТМ» суму судового збору у розмірі 1378,00 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Позивач ОСОБА_3 «МТМ» із зазначеним рішенням суду першої інстанції погодився, останнє в апеляційному порядку не оскаржував.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції фактично в частині задоволення позовних вимог позивача, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права судом першої інстанції при його ухваленні, відповідач ОСОБА_2 у своїй апеляційній скарзі (а.с.47) просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у частковому задоволенні позову, стягнути судові витрати.

Ухвалою апеляційного суду Запорізької області апеляційне провадження за вищезазначеною апеляційною скаргою відповідача відкрито (а.с. 55), справу призначено до апеляційного розгляду (а.с. 57).

Апеляційним судом на виконання вимог ст. 10 ч. 4 ЦПК України з метою повного та всебічного апеляційного перегляду законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції в оскаржуємій частині у цій справі в межах доводів апеляційної скарги відповідача було витребувано Інформаційну довідку з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно… (а.с.62-63), за змістом якої ОСОБА_2 є власником 9/25 частин квартири № 114 у будинку №. 36 по вул. Чумаченка у м. Запоріжжя на праві приватної форми власності на підставі свідоцтва про право на спадщину 4-1496, 01.07.2011 року, Шоста Запорізька державна нотаріальна контора, інші 16/25 частин цієї квартири належать ОСОБА_4 на підставі договору дарування 6028, 16.12.2011, ОСОБА_5, приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу.

Заслухавши у судовому засіданні 02 березня 2017 року доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі, зокрема:

-відповідача ОСОБА_2, якій у тому числі на запитання колегії суддів апеляційного суду підтвердив, що він оскаржує в апеляційному порядку лише ту частину рішення у цій справі, якою задоволено позовні вимоги позивача, стягнуто з нього борг 656,05 грн. та судовий збір 1378,00 грн., 656,05 грн. це борг з 2009 року - не його, оскільки він отримав свідоцтво у нотаріуса на частину вищезазначеної квартири після смерті у 2008 році батька лише у 2011 році, він є власником частини вищезазначеної квартири на сьогодні, ОСОБА_3 «МТМ», як кредитор, не подавав відповідної вимоги до нього, як спадкоємця боржника, нотаріусу у 6 місячний строк з дня смерті його батька на виконання вимог ст. 1281 ЦК України, а тому немає права на стягненню цієї суми, він у цій квартирі фактично не живе, договору у нього з позивачем не має, скасований судовий наказ не перериває строку позовної давності, якій він просив застосувати у суді першої інстанції;

-представника ОСОБА_3 «МТМ» за довіреністю (а.с. 22 ) ОСОБА_6, яка у тому числі на запитання колегії суддів зазначала, що у цій справі стягується ОСОБА_3 «МТМ» не борг батька, а борг саме відповідача ОСОБА_2, якій виник вже після смерті батька, починаючи з 2009 року, квартира раніше була комунальною, приватизована, у її співвласників відкриті окремі рахунки по оплаті послуг ОСОБА_3 «МТМ»; відсутність договору між сторонами не звільняє відповідача від оплати за фактично отримані у квартиру послуги ОСОБА_3 «МТМ», борг складається із заборгованості за надані з централізованого опалення, які нараховуються і мають оплачуватись залежно від площі квартири, а не від проживання та реєстрації осіб, та частина боргу за централізоване постачання гарячої води згідно показів лічильника; звернення до суду ОСОБА_3 «МТМ» за отриманням судового наказу перервало позовну давність,

перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши свідоцтво про смерть ОСОБА_7 (а.с.48) та Інформаційну довідку (а.с. 62-63) і матеріали справи, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку про те, що апеляційна скарга відповідача ОСОБА_2 підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

В силу вимог ст. 303 ч. 1 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді в першій інстанції.

Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, апеляційний суд має право її відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Відповідно до ст. 308 ЦПК апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань (ст. 308 ч. 2 ЦПК України).

Згідно із ст. 307 ч. 1 п. 3 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право змінити рішення.

Апеляційний суд ухвалює рішення про зміну рішення суду першої інстанції у випадку, якщо помилки у неправильно прийнятому рішенні можливо усунути без його скасування, не змінюючи суть рішення і вони стосуються окремих його частин.

В силу вимог ст. 215 ЦПК України рішення суду складається з вступної, описової, мотивувальної та резолютивної частин.

В силу вимог ст. 214 ч. 1 п. 6 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує у тому числі питання: як розподілити між сторонами судові витрати.

Встановлено, що суд першої інстанції, правильно задовольняючи позов ОСОБА_3 «МТМ» до ОСОБА_2 частково у цій справі лише на суму 656,05 грн. в межах строку позовної давності, правильно керувався ст. 526 ЦК України, ст. ст. 88, 208, 209, 212 - 216 ЦПК України та виходив із обґрунтованості та доведеності позовних вимог позивача у цій справі в частині їх задоволення.

Оскільки, судом першої інстанції було правильно встановлено, що ОСОБА_3 «МТМ» за період з 01.01.2009 року по 01.06.2013 року у квартиру за адресою: АДРЕСА_1 були надані послуги з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води (підігріву питної води), борг за останні становить 1244,21 грн. (розрахунок а.с. 8-10), від сплати цього боргу на користь позивача у добровільному порядку відповідач ухиляється.

Згідно із п. 10 „Правил надання населенню послуг з водо-, тепло- забезпечення та водовідведення", затверджених Постановою КМУ від 30.12.1997 р. за №1497 та п. 18 „Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення", затверджених Постановою КМУ від 21.07.2005 р. за № 630 плата за надані послуги вноситься щомісячно.

Відповідно до свідоцтва право на спадщину майно у власність за адресою м. Запоріжжя, вул. Чумаченка 36/114 було набуто відповідачем ОСОБА_2 01.07.2011 року.

Суд першої інстанції правильно вважав, що клопотання відповідача ОСОБА_2 про застосування позовної давності підлягає частковому задоволенню, а саме: необхідно застосувати ст. 256 ЦПК України до суми боргу за розрахунком, яка стосується 2009 року. Оскільки, позивач ОСОБА_3 «МТМ» до суду звернувся з судовим наказом про стягнення суми боргу 23.07.2013 року. В іншій частині позовна давність позивачем не була пропущення, оскільки судовий наказ від 23.09.2013 року по справі 333/5788/13-ц було скасовано 18.10.2013 року та в подальшому позивач звернувся до суду з позовною заявою, як це передбачено в ст. 118 ЦПК України в межах позовної давності 31.05.2016 року.

Отже, до позовних вимог за період з 01.2009 року по 06.2010 року необхідно застосувати позовну давність. У звязку з чим сума заборгованості у розмірі 588,16 грн. за вище вказаний період стягненню не підлягає.

Суд першої інстанції правильно вважав, що в іншій частині доводи відповідача не знайшли обґрунтованого підтвердження.

Таким чином, суд першої інстанції правильно стягнув з відповідача на користь позивача у цій справі за рішенням в оскаржуємій частині 656,05 грн. (розрахунок: 1244, 21 грн. - 588,16 грн. = 656, 05 грн.).

Разом із тим, суд першої інстанції допустився помилки у розмірі судового збору, що підлягав стягненню з відповідача на користь позивача у цій справі при задоволенні позову позивача у цій справі при вищевикладених обставинах, а саме: останній підлягав зменшенню з «1378,00 грн.» до «726,60 грн.».

Так, хоча, встановлено, що ОСОБА_3 «МТМ», як юридичною особою, було правильно сплачено та понесено судових витрати у вигляді судового збору при подачі вищезазначеного позову дійсно у сумі 1378,00 грн. (платіжне доручення а.с.1).

Проте, в силу вимог ст. 88 ч. 1 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Розрахунок судового збору, що підлягав стягненню з відповідача на користь позивача за рішенням суду у цій справі, у сумі 726,60 грн.: задоволено судом першої інстанції у цій справі позовних вимог позивача на суму 656,06 грн. * сплачений позивачем розмір судового збору 1378,00 грн./ заявлено позивачем позовних вимог у цій справі на суму 1244,21 грн.

Доводи апеляційної скарги відповідача ОСОБА_2 в іншій частині в оскаржуємій частині рішення суду першої інстанції у цій справі є такими, що не спростовують обґрунтованість та доведеність позовних вимог позивача та фактичних обставин цієї справи, правильно встановлених судом першої інстанції, та правильних висновків суду першої інстанції, а лише відображають позицію відповідача, висловлену в його запереченнях на позов позивача у цій справі, та яку він вважає такою, що є єдино вірною та єдино можливою.

Суд першої інстанції в оскаржуємій частині рішення розглянув дану справу повно, всебічно, з додержанням вимог ст. ст. 10-11, 57-61, 212 ЦПК України, тобто в межах заявлених позивачем позовних вимог та на підставі доказів сторін, яким надав відповідну оцінку.

В силу вимог ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Згідно із ст. 58 ч.1 ЦПК України належними доказами є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до ст. 59 ч. 2 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (допустимість доказів).

Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях (ст. 60 ч. 4 ЦПК України).

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ст. 10 ч. 3 ЦПК України).

Підстави для звільнення відповідача ОСОБА_2 від доказування, передбачені ст. 61 ЦПК України, у цій справі відсутні.

Відповідач ОСОБА_2 не надав суду першої інстанції належних, допустимих доказів в обґрунтування своїх заперечень на позов позивача в частині задоволення позовних вимог позивача у цій справі на суму боргу 656,05 грн.

Апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами (ст. 303 ч. 2 ЦПК України).

Доказами, передбаченими ст. 303 ч. 2 ЦПК України, у цій справі, які можуть бути прийняті апеляційним судом до уваги у цій справі на виконання вимог ст. 10 ч. 4 ЦПК України, з метою повного та всебічного апеляційного перегляду законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції у цій справі в межах апеляційної скарги відповідача є свідоцтво про смерть ОСОБА_7, надане відповідачем до його апеляційної скарги у цій справі (а.с. 48), та Інформаційна довідку з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно… , витребувана апеляційним судом (а.с.62-63), за змістом якої ОСОБА_2 є власником 9/25 частин квартири № 114 у будинку №. 36 по вул. Чумаченка у м. Запоріжжя на праві приватної форми власності на підставі свідоцтва про право на спадщину 4-1496, 01.07.2011 року, Шоста Запорізька державна нотаріальна контора.

В силу вимог ст. 319 ч. 4 ЦК України власність ОСОБА_2 на частину вищезазначеної квартири зобовязує.

Як власник 9/25 частин квартири АДРЕСА_2 на праві приватної форми власності на підставі свідоцтва про право на спадщину 4-1496, 01.07.2011 року, Шоста Запорізька державна нотаріальна контора (а.с.24), ОСОБА_2 зобовязаний утримувати свою частину квартири, сплачувати своєчасно у встановленому чинним законодавством розмірі та порядку плату за фактично надані у цю квартиру послуги, у тому числі ОСОБА_3 «МТМ» з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води (підігріву питної води) пропорційно площі квартири, що належить йому на праві приватної власності, та відповідно до показів лічильника гарячої води за окремим особовим рахунком по квартирі, відкритим на його імя ОСОБА_3 «МТМ», незалежно від того, чи мешкає він у цій квартирі № 114 чи мешкає він в іншій квартирі за адресою: м. Запоріжжя вул. Чумаченка б. 36 кв. 131 за місцем своєї реєстрації, а також незалежно від наявності (відсутності) у нього відповідного договору із ОСОБА_3 «МТМ».

Оскільки, в силу вимог ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

А в силу вимог ст. 1268 ч. 5 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Встановлено, що спадщина після смерті 18 грудня 2008 року спадкодавця ОСОБА_7 (а.с. 48) відкрилась 18 грудня 2008 року.

Оскільки, в силу вимог ст. 1220 ч. 2 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи.

Звідси, відповідачу ОСОБА_2, як спадкоємцю після смерті ОСОБА_7, 9/25 частин квартири № 114 у будинку №. 36 по вул. Чумаченка у м. Запоріжжя належать з 18 грудня 2008 року незалежно від того, що він лише 01.07.2011 року отримав свідоцтво про право на спадщину за законом у Шостій Запорізькій державній нотаріальній конторі (а.с.24).

Стягнута з відповідача ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 «МТМ» за рішенням суду першої інстанції в оскаржуємій частині у сумі 656,05 грн. у цій справі нарахована за фактично надані послуги у період вже після 18 грудня 2008 року, а тому посилання відповідача ОСОБА_2 у цій справі на вимоги ст. ст. 1281 ЦК України (предявлення кредитором спадкодавця вимог до спадкоємців) є безпідставними.

Крім того, стягнута з відповідача на користь позивача за рішенням суду першої інстанції в оскаржуємій частині сума боргу 656,05 грн. є такою, що заявлена в межах строків позовної давності.

Оскільки, в силу вимог ст. 95 ч. 1 ЦПК України судовий наказ є особливою формою судового рішення.

Звернення ОСОБА_3 «МТМ» 23.07.2013 року до Комунарського районного суду м. Запоріжжя із заявою про видачу судового наказу (а.с. 14) перервало позовну давність (ст. 264 ч. 2 ЦК України).

Після переривання перебігу строку позовної давності починається заново (ст. 264 ч. 3 ЦК України).

Згідно із ст. 309 ч. 3 ЦПК України порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, лише якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Порушення, передбачені ст. 309 ч. 3 ЦПК України, у цій справі відсутні.

Деякі помилкові додаткові посилання суду першої інстанції у мотивувальній частині у цій справі (при прийнятті спадщини у вигляді майна відповідач приймає боргові зобовязання, які стосуються даного майна) не призвели до неправильності по суті рішення суду першої інстанції у цій справі в оскаржуємій частині, а тому не можуть бути підставою для скасування чи зміни останнього в частині розміру задоволених позовних вимог позивача 656,05 грн. апеляційним судом при апеляційному перегляді цієї справи.

Також описки у рішенні суду першої інстанції у мотивувальній частині щодо номеру квартири, що успадкована відповідачем, тощо не можуть бути підставою для скасування апеляційним судом правильного по суті рішення суду першої інстанції в оскаржуємій частині у цій справі, а можуть бути у подальшому виправлені судом першої інстанції за власною ініціативою або за заявою осіб, які беруть участь у справі, в порядку, передбаченому ст. 219 ЦПК України.

При вищевикладених обставинах, апеляційну скаргу ОСОБА_2 слід задовольнити частково; рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 29 листопада 2016 року у цій справі в оскаржуємій частині змінити, зменшивши розмір стягнутих з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 «МТМ» судових витрат з «1378,00 грн.» до «726,60 грн.»; в решті рішення суду першої інстанції в оскаржуємій частині залишити без змін; в решті рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку не оскаржувалось та апеляційним судом не переглядалось.

Крім того, в силу вимог ст. 88 ЦПК України у разі задоволення апеляційної скарги ОСОБА_2 лише частково при вищевикладених обставинах, останній не має права на компенсацію за рахунок позивача ОСОБА_3 «МТМ» будь-яких понесених судових витрат, повязаних із розглядом цієї справи апеляційним судом.

Крім того, встановлено, що ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 12 січня 2017 року (а.с.55) ОСОБА_2, як особу, яка подала вищезазначену апеляційну скаргу у цій справі, було звільнено апеляційним судом від сплати судового збору у розмірі 1515,80 грн. при подачі вищезазначеної апеляційної скарги до апеляційного суду на підставі ст. 8 Закону України «Про судовий збір», ст. 82 ч.ч.1,3 ЦПК України, враховуючи скрутний майновий стан ОСОБА_2

Відповідно до п. 6 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402- VІІІ «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 316 - 317 ЦПК України, колегія суддів

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 29 листопада 2016 року у цій справі в оскаржуємій частині змінити, зменшивши розмір стягнутих з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 «МТМ» судових витрат з «1378,00 грн.» до «726,60 грн.».

В решті рішення суду першої інстанції в оскаржуємій частині залишити без змін.

В решті рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку не оскаржувалось та апеляційним судом не переглядалось.

Судове рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржено в частині, яка була предметом апеляційного перегляду, безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий суддяСуддяСуддя
ОСОБА_1 ОСОБА_8ОСОБА_9