АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Справа № 639/3271/14-ц Головуючий 1 інстанції Єрмоленко В.Б.
Провадження № 22ц/790/2134/17 Доповідач: Коваленко І.П.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 березня 2017 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого Коваленко І.П

суддів Довгаль А.П., Костенко Т.М.,

при секретарі Калюжній Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1, ОСОБА_2 на ухвалу Жовтневого районного суду м.Харкова від 06 лютого 2017 року по справі за заявою ОСОБА_1, ОСОБА_2 про винесення додаткового рішення по справі за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про виділ у натурі частини домоволодіння, захист матеріальних прав та відшкодування матеріальної та моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И Л А :

У грудні 2016 року ОСОБА_1 і ОСОБА_2 звернулися до суду із заявою про ухвалення додаткового рішення.

В обґрунтування доводів заяви позивачки вказували, що рішенням Жовтневого районного суду м.Харкова від 13 жовтня 2014 року, залишеним без змін ухвалою суду апеляційної інстанції від 17 листопада 2014 року, не вирішена частина їх позовних вимог, а саме: не розглянуті вимоги про їх майнові права, не вирішено питання про виділ в натурі частини домоволодіння.

У зв'язку з цим, ОСОБА_1, ОСОБА_2 просили суд розглянути по суті вимоги про захист процесуальних та майнових прав ОСОБА_1, доказом порушення прав на вчасний розгляд яких є висновки рішення апеляційного суду Харківської області від 22 травня 2013 року, розгляду яких не перешкоджає рішення апеляційного суду Харківської області від 12 березня 2014 року, яке не може бути обов'язковим примусом для ОСОБА_1 прийняти компенсацію від відповідача та визнати її розмір, встановлений без розгляду її вимог, заявлених згідно ст.. 357 ЦК України, не може бути примусом перереєструвати реєстрацію дарчої для затвердження договору, не засвідченого нотаріально. На підставі прав ОСОБА_1, встановлених рішенням від 10 лютого 1988 року, які були підставою для проведення експертизи, розділити у натурі у рівних долях по ? або по 18/100 спадкову частину домоволодіння між ОСОБА_1 та ОСОБА_3, при розподілі якої експертом не було враховано, що льох «Е» входить у спадкову частину домоволодіння, тому при виділенні його відповідачу експерт мав врахувати, що його вартість значно більше вартості 5,2 кв.м. помешкання 2-6, тому на підставі того, що відповідач не може отримати прав на 9,4 кв.м. цього помешкання, права на які ОСОБА_1 не припинені, встановити права ОСОБА_1 на помешкання 2-6. На підставі висновків рішення апеляційного суду Харківської області від 22 травня 2013 року стосовно неправосудності невизнання прав ОСОБА_1, що виникли згідно дарчої, затвердити договір між позивачками, не затверджений нотаріально, відмова у затвердженні якого посиланням на вирішення цього питання у позасудовому порядку не є обов'язковим примусом для ОСОБА_1 перереєструвати існуючу реєстрацію, перереєструвати яку її не було зобов'язано рішенням від 10 лютого 1988 року.

Ухвалою Жовтневого районного суду м.Харкова від 06 лютого 2017 року відмовлено ОСОБА_1, ОСОБА_2 в ухваленні додаткового рішення по справі за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про виділ у натурі частини домоволодіння, захист матеріальних прав та відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, ОСОБА_2 ставлять питання про скасування ухвали суду першої інстанції; врахувати, що згідно загальновідомої ст.. 355 ЦПК України від апеляційної інстанції залежить забезпечення касаційного оскарження порушення норм процесуального та майнового права згідно тих обставин та доказів, відсутність висновків стосовно прийняття або вмотивованого відхилення яких порушує норми процесуального права, що не було досліджено ухвалою апеляційного суду від 05 червня 2012 року при оскарженні рішення судді Шиянової Л.О. у справі № 2-1932/11, не досліджено ухвалами апеляційного суду Харківської області від 17 листопада 2014 року та від 27 жовтня 2015 року при оскарженні її рішень та ухвал у цьому провадженні.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилались на незаконність, необґрунтованість ухвали, постановленої з порушенням вимог процесуального права.

Колегія суддів, вислухавши суддю доповідача, пояснення з'явившихся осіб, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

При цьому колегія суддів виходить із наступного.

Відмовляючи у задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення у справі суд першої інстанції виходив з того, що підстав для ухвалення додаткового рішення не має.

Такі висновки суду першої інстанції колегія суддів вважає правильними.

Відповідно до ст.. 220 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: стосовно якої-небудь позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної суми грошових коштів, які підлягають стягненню, майно, яке підлягає передачі, або які дії треба виконати; суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 367 цього Кодексу; судом не вирішено питання про судові витрати.

Судом встановлено, що у квітні 2014 року ОСОБА_1, ОСОБА_2 звернулись до суду з позовом до ОСОБА_3 про виділ у натурі частини домоволодіння, захист матеріальних прав та відшкодування матеріальної та моральної шкоди (а.с.2 т.1).

Рішенням Жовтневого районного суду м.Харкова від 13 жовтня 2014 року, залишеним без змін ухвалою суду апеляційного суду Харківської області від 17 листопада 2014 року у задоволенні вищевказаного позову відмовлено (а.с.60, т.1).

Відповідно до приписів викладених в п.20 постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення», додаткове рішення може бути ухвалено лише у випадках і за умов, передбачених статтею 220 ЦПК; воно не може змінити суті основного рішення або містити в собі висновки про права та обов'язки осіб, які не брали участі у справі, чи вирішувати вимоги, не досліджені в судовому засіданні.

Матеріали справи свідчать, що у справі за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про виділ у натурі частини домоволодіння, захист матеріальних прав та відшкодування матеріальної та моральної шкоди судом розглянуті усі вимоги позивачів, в задоволенні яких відмовлено.

Отже, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що підстав для ухвалення додаткового рішення у справі за вказаним позовом не має.

Враховуючи вищенаведене колегія суддів не вбачає підстав для скасування ухвали суду першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

На підставі наведеного та керуючись п.1 ч.2 ст.307, 313, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, ОСОБА_2 - відхилити.

Ухвалу Жовтневого районного суду м.Харкова від 06 лютого 2017 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий -

Судді