Справа № 265/311/17
Провадження № 4-с/265/4/17
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 лютого 2017 року місто Маріуполь

Орджонікідзевський районний суд міста Маріуполя Донецької області у складі:

головуючого судді Міхєєвої І.М.,

за участю секретаря судового засідання Розсоха І.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Маріуполі справу за скаргою ОСОБА_1 на дії державного виконавця Лівобережного відділу ДВС Маріупольського міського управління юстиції

В С Т А Н О В И В:

19 січня 2017 року заявник ОСОБА_1 звернулася до суду зі скаргою на дії державного виконавця Лівобережного відділу державної виконавчої служби Маріупольського міського управління юстиції в Донецької області, в якій просила поновити їй строк для оскарження Постанови від 03 жовтня 2016 року про арешт коштів боржника, визнати незаконною Постанову державного виконавця про арешт коштів боржника від 03 жовтня 2016 року по виконавчому провадженню з виконання виконавчого листа за № 2-2220/11 від 15 лютого 2012 року, зобовязати державного виконавця скасувати арешт з банківського рахунку № 4368, накладений зазначеною Постановою та відкликати повідомлення про арешт коштів на зазначеному банківському рахунку. В обґрунтування скарги зазначила, що 05 серпня 2016 року було відкрите виконавче провадження на підставі виконавчого листа виданого за рішенням Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя, про стягнення з неї на користь КС «АКК» заборгованості у розмірі 11823,20 гривень. Посилалася, що вона є фізичною особою підприємцем та має відкритий рахунок в Банку для отримання заробітної плати, згідно договору про надання послуг від 30 вересня 2016 року. По даному договору вона працювала, як соціальний працівник, та отримувала за це заробітну плату, яка поступала на її рахунок. Після чого вона повинна сплачувати страхові внески, сплачувати податок та здійснювати всі обовязкові платежі в дохід держави. Єдиним джерелом її доходу є заробітна плата яка заарештована державним виконавцем. В звязку з чим вона не має можливості сплачувати комунальні послуги за квартиру, здійснювати плату обовязкових платежів в дохід держави, витрачати гроші на лікування, їжу, задовольняти свої життєві потреби. Посилаючись на норми діючого законодавства, просила визнати незаконною постанову державного виконавця про арешт коштів боржника від 03 жовтня 2016 року, та відновити можливість розпоряджатися її заробітною платою.

В судовому засіданні заявник ОСОБА_1 підтримала скаргу та просила її задовольнити надала пояснення аналогічні викладеним в скарзі. Додатково пояснила, що є соціальним працівником, працює за договорами про надання послуг, укладеними між нею як фізичною особою-підприємцем та Благодійною організацією «Благодійниу Фонд «ОСОБА_2 Анашама». Вказані договори, починаючи з січня 2016 року укладалися щомісяця. Згідно договору про надання послуг вона несе відповідальність за своєчасне сплату єдиного податку та усіх обовязкових платежів в дохід держави, передбачених діючим законодавством. Згідно договору, вона обслуговує на дому лежачих та малорухливих людей, тобто здійснює патронажне обслуговування таких осіб. Оплата за договором здійснюється щомісяця на її рахунок відкритий в ПАО КБ «Приват» та отримані кошти є єдиним її джерелом доходу. Вона є одинокою жінкою, має ряд захворювань. Арешт грошових коштів поставив її в дуже скрутне матеріальне становище, вона не має змоги задовольнити свої навіть мінімальні життєві потреби, тобто купити їжу, ліки, сплачувати обовязкові платежі та комунальні послуги за житло. Про арешт грошових коштів дізналася, коли не змогла отримати заробітну плату. Просила задовольнити скаргу. В звязку з тим, що скаргу на дії державного виконавця нею було направлено безпосередньо до відділу державної виконавчої служби, відповідь на яку вона отримала 09 січня 2016 року, то просила визнати поважними причину пропуску строку на звернення зі скаргою до суду та відновити їй строк на оскарження зазначеної постанови.

Старший державний виконавець Бєлова М.Є. у судовому засіданні пояснила, що в Лівобережного відділу державної виконавчої служби Маріупольського міського управління юстиції перебуває виконавче провадження за № 51847479 у відношенні боржника ОСОБА_1 по примусовому виконанню виконавчого листа за № 2-2220/11 від 15 лютого 2012 року, виданого Орджонікідзевським районним судом міста Маріуполя, про стягнення з ОСОБА_1 на користь КС «Азовська кредитна компанія» заборгованості за кредитним договором в сумі 11587,33 гривні, судового збору у розмірі 120 гривень, а всього в сумі 11823,0 гривень. Виконавчий лист за № 2-2220/11 від 15 лютого 2012 року надійшов на виконання в пяте 02 серпня 2016 року, згідно заяви стягувача КС «АКК» за залишком заборгованості в сумі 11223,00 гривні. 05 серпня 2016 року державним виконавцем було відкрите виконавче провадження, копії Постанов відправлено сторонам виконавчого провадження. 06 вересня 2016 року до відділу ВДВС зявилася боржниця ОСОБА_1 та ознайомилася з матеріалами виконавчого провадження. Станом на 27 вересня 2016 року жодних дій на виконання рішення суду божницею зроблено не було, тому згідно ст.57 Закону України «Про виконавче провадження», було винесено Постанову про арешт майна боржника. 03 жовтня 2016 року згідно ст.11, 52 Закону України «Про виконавче провадження» було винесено Постанову про арешт коштів боржника, яку 04 жовтня 2016 року направлено боржнику ОСОБА_1 Станом на 30 січня 2017 року заборгованість за виконавчим документом не погашена, підстав для зняття арешту з майна боржника не має. Державним виконавцем не отримано, від банку документального підтвердження, що рахунок ОСОБА_1 має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено, тому підстави для зняття арешту з рахунків боржника відсутні.

Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні ним правовідносини.

Згідно заяви КС «Азовська кредитна компанія» від 29 липня 2016 року, на примусовому виконанні в Лівобережному відділу державної виконавчою служби міста Маріуполя Донецької області знаходиться виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа за № 2-2220/11 виданого 15.02.2012 року Орджонікідзевським районним судом міста Маріуполя, про стягнення з ОСОБА_1 на користь Кредитного Союзу «Азовська кредитна компанія» заборгованості за кредитним договором в сумі 11587,33 гривні, судового збору в розмірі 115,87 гривень, витрати по сплаті інформаційно-технічного забезпечення розгляду справи у розмірі 120 гривень,а всього у сумі 11823,20 гривні.

05 серпня 2016 року старшим державним виконавцем Лівобережного відділу державної виконавчою служби Маріупольської міського управління юстиції Донецької області ОСОБА_3 була винесена Постанова про відкриття виконавчого провадження по примусовому виконанню виконавчого листа № 2-2220/11 від 15.02.2012 року. В даній Постанові боржнику було запропоновано добровільно виконати вимоги виконавчого документу в строк до семи днів з моменту винесення постанови та попереджено, що в разі невиконання рішення в наданий строк його виконання буде здійснено в примусовому порядку зі стягненням виконавчого збору та витрат, повязаних з проведенням виконавчих дій.

Доказів на підтвердження того, що постанова про відкриття виконавчого провадження була направлена, зокрема боржнику ОСОБА_4 рекомендованим листом з повідомленням про вручення суду не надано. Проте, в матеріалах виконавчого провадження міститься запис, про ознайомлення ОСОБА_1 з матеріалами виконавчого провадження 06 вересня 2016 року.

ОСОБА_1 в судовому засідання пояснила, що Постанову про відкриття виконавчого провадження вона дійсно отримала поштою наприкінці вересня 2016 року.

В звязку з розпочатим примусовим виконанням рішення суду та з метою забезпечення його реального виконання 27 вересня 2016 року Постановою державного виконавця накладено арешт на все рухоме майно ОСОБА_1 та оголошено заборону на його відчуження.

Згідно відповіді Державної фіскальної служби України від 26 вересня 2016 року фізична особа з РНОКПП НОМЕР_1 має рахунок в Маріупольській філії ПАТ КБ «Приват Банк» за номером 4368.

Оглядом Постанови про відкриття виконавчого провадження від 05.08.2016 року та Постанови про арешт майна боржника від 27.09.2016 року, встановлено, що РНОКПП НОМЕР_1 належить ОСОБА_1.

03 жовтня 2016 року державним виконавцем винесено Постанову про арешт коштів боржника ОСОБА_1, які знаходяться в Маріупольській філії ПАТ КБ «Приват Банк» МФО 335429 на всіх рахунках боржника.

04 жовтня 2016 року зазначена Постанова була направлена ОСОБА_1 поштою кореспонденцією, про що свідчить журнал реєстрації вихідної кореспонденції.

Заявник ОСОБА_1 в судовому засіданні не заперечувала, що отримала Постанову про арешт коштів боржника наприкінці жовтня 2016 року.

Листом ПАТ КБ «Приват Банк» від 13 жовтня 2016 року Орджонікідзевський відділ державної виконавчої служби Маріупольського міського управління юстиції повідомлено, що на виконання Постанови від 03 жовтня 2016 року про арешт грошових коштів ОСОБА_1 арешт накладений.

Листом територіального сервісного центру 1441 регіонального сервісного центру МВС в Донецької області від 07.12.2016 року транспортні засоби за ОСОБА_1,не зареєстровані.

Згідно ч.1 та 2 ст. 52 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 № 606-XIV, який діяв на момент винесення оскаржуваної Постанови, звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації.

Стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у гривнях та іноземній валюті, інші цінності, у тому числі кошти на рахунках і вкладах боржника у банках та інших фінансових установах, на рахунки в цінних паперах у депозитаріях цінних паперів.

Відповідно до ч.4 ст.52 цього Закону, на кошти та інші цінності боржника, що знаходяться на рахунках, вкладах та на зберіганні у банках чи інших фінансових установах, накладається арешт. Арешт поширюється також на кошти на рахунках, які будуть відкриті після винесення постанови про накладення арешту.

Згідно ч.1 та 2 ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 № 606-XIV, арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом: зокрема винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах.

Судом встановлено та не заперечувалось божником ОСОБА_1, що вона була ознайомлена виконавчим провадженням з примусового виконання виконавчого листа за № 2-2220/11 виданого 15.02.2012 року Орджонікідзевським районним судом міста Маріуполя, про стягнення з неї на користь Кредитного Союзу «Азовська кредитна компанія» заборгованості за кредитним договором в сумі 11823,20 гривні.

Станом на момент винесення Постанови державного виконавця про арешт коштів боржника від 03 жовтня 2016 року, заборгованість за виконавчим документом не погашена, що ОСОБА_1 не заперечувала.

Аналіз вищезазначеним зазначених норм Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 № 606-XIV, свідчить, що державний виконавець, при винесенні Постанови від 03 жовтня 2016 року, про арешт коштів боржника ОСОБА_1, які знаходяться в Маріупольській філії ПАТ КБ «Приват Банк» МФО 335429 на всіх рахунках боржника ОСОБА_1І, діяв в межах своїх повноважень та в порядку передбаченому Законом.

Разом з тим, відповідно до частин першої, четвертої та сьомої статті 43 Конституції України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Частиною п'ятою статті 97 Кодексу законів про працю України оплата праці працівників здійснюється в першочерговому порядку. Всі інші платежі здійснюються власником або уповноваженим ним органом після виконання зобов'язань щодо оплати праці.

Згідно з частиною шостою статті 24 Закону України «Про оплату праці» своєчасність та обсяги виплати заробітної плати працівникам не можуть бути поставлені в залежність від здійснення інших платежів та їх черговості.

Отже, держава гарантує та захищає законом право громадянина на своєчасне одержання винагороди за працю. Своєчасність та обсяги виплати заробітної плати працівникам не можуть бути поставлені в залежність від здійснення інших платежів та їх черговості. Оплата праці працівників здійснюється в першочерговому порядку.

Згідно з частиною першою статті 68 Закону Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 № 606-XI, стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника звертається у разі відсутності в боржника коштів на рахунках у банках чи інших фінансових установах, відсутності чи недостатності майна боржника для покриття в повному обсязі належних до стягнення сум, а також у разі виконання рішень про стягнення періодичних платежів та стягнення на суму, що не перевищує трьох мінімальних розмірів заробітної плати.

Відповідно до ч.1 ст. 69 цього Закону, підприємства, установи, організації, фізичні особи, фізичні особи - підприємці здійснюють відрахування із заробітної плати, пенсії, стипендії та інших доходів боржника і перераховують кошти стягувачу у строк, встановлений для здійснення зазначених виплат боржнику, а якщо такий строк не встановлено - до десятого числа кожного місяця, наступного за звітним. Такі підприємства, установи, організації, фізичні особи, фізичні особи - підприємці кожні шість місяців надсилають державному виконавцю звіт про здійснені відрахування та виплати за формою, встановленою Міністерством юстиції України.

Згідно ч.1,2 та 4 ст. 70 Закону № 606-XI України, розмір відрахувань із заробітної плати та інших доходів боржника вираховується ізсуми, що залишається після утримання податків, зборів та єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування. Обмеження розміру відрахувань із заробітної плати встановлюється законодавством про працю. Загальний розмір усіх відрахувань під час кожної виплати заробітної плати не може перевищувати п'ятдесят відсотків заробітної плати, що має бути виплачена працівнику, у тому числі в разі відрахування за кількома виконавчими документами.

Як встановлено судом, починаючі з 04 січня 2016 року по 30 вересня 2016 року включно, щомісяця, між Благодійною організацією «Благодійний Фонд «ОСОБА_2 Анашама» (надалі Замовник) та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1, (надалі Виконавець) укладалися договори про надання послуг. Згідно вказаних договорів Виконавець зобовязалась виконувати патронажне обслуговування на дому лежачих та малорухливих людей, а Замовник в свою чергу здійснювати оплату Виконавцю за договірною ціною, відповідно до Акту прийому- передачі наданих послуг.

Згідно п.8.6 зазначених Договорів про надання послуг, виконавець самостійно несе відповідальність за оплату єдиного податку та інших обовязкових платежів передбачених законодавством. Згідно Протоколів договірної ціни, одна година роботи Виконавця складає 36,56 гривень.

Відповідно до платіжних доручень за №№ 3579, 3688,3367, «Благодійний Фонд «ОСОБА_2 Анашама» на імя ОСОБА_1І в КБ «Приват Банк» на рахунок 4368 перерахував грошові кошти в сумі 3400,00 грн., 3280,00 грн., та 3400,00 грн.., відповідно за призначенням платежу: оплата за наданні послуги за програмою «Догляд на дому», згідно договорів про надання послуг від 30 вересня 2016 року та від 01 жовтня 2016 року.

Таким чином, аналізуючи зазначені докази, суд дійшов висновку, що грошові кошти які знаходяться на рахунку № 4368 в КБ «Приват Банк» є оплатою за виконані ОСОБА_1 послуги, відповідно до договорів, укладених між нею та БО «ОСОБА_2 Анашама» у 2016 році, та фактично є її заробітною платою, оскільки інших доходів заявник ОСОБА_1 немає.

Кім того, судом встановлено, що згідно довідки Центру первинної медико-санітарної допомоги № 5 міста Маріуполя, ОСОБА_1 в даній медичній установі перебуває на диспансерному обліку з рядом хвороб та потребує постійного лікування гипотезитивними препаратами.

Необхідність постійного лікування ОСОБА_4 медичними препаратами підтверджена також довідкою Жіночої консультації пологового будинку Орджонікідзевського району міста Маріуполі від 07 лютого 2017 року, відповідно до якої, вона потребує постійного підтримаючого гормонального лікування. Про незадовільний стан здоровя ОСОБА_1 свідчить також виписка з медичної карти стаціонарного хворого за № 518.

Згідно квитанцій ККП «Маріупольтепломережа» та ЖКП «Азовжитлокомплекс» у ОСОБА_1 станом на грудень 2016 року та січень 2017 року існує заборгованість по сплаті по квартплаті та оплаті за централізоване опалення.

Аналіз зазначених доказів свідчить про неможливість скаржниці ОСОБА_1, в звяжу з арештом грошових коштів на її рахунку в ПАТ КБ «Приват Банк», здійснювати сплату обовязкових платежів в дохід держави, оплачувати комунальні послуги, отримувати необхідне лікування, тощо.

Таким чином, враховуючи, що грошові кошти, які знаходяться на рахунку фізичної особи-підприємця ОСОБА_1І за № 4368 відкритому в КБ «Приват Банк» - є єдиним джерелом існування заявника ОСОБА_1, а накладення арешту на грошові кошти, які знаходяться на вказаному рахунку, порушують її права та охоронювані законом інтереси, та оскільки заявник обмежена у праві на отримання коштів з даного рахунку з моменту їх арешту, суд вважає за необхідне задовольнити скаргу ОСОБА_1 частково та зобовязати державного виконавця скасувати постанову про арешт грошових коштів від 03 жовтня 2016 року, що знаходяться на рахунку № 4368, відкритому в ПАТ КБ «Приват Банк» МФО 335429.

Вимоги ж скаржниці ОСОБА_1 щодо відкликання повідомлення про арешт коштів на банківському рахунку № 4368, відкритому в ПАТ КБ «Приват Банк» не підлягають задоволенню, оскільки такі дії державного виконавця повністю узгоджуються з вимогами Закону України «Про виконавче провадження» за № 606-XI.

Відповідно до ст. 385 ЦПК України, скаргу на дії чи бездіяльність державного виконавця може бути подано в десятиденний строк з дні коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав та свобод. Пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом.

З матеріалів виконавчого провадження вбачається, що ОСОБА_1 після отримання оскаржуваної постанови звернулася зі скаргою на дії державного виконавця безпосередньо до начальника Лівобережного відділу ДВС Маріупольського міського управління юстиції, відповідь на яку вона отримала 09 січня 2016 року. До суду зі скаргою заявниця звернулася 19 січня 2017 року, що свідчать, що причини пропуску строку, передбаченого ст. 385 ЦПК України, звернення до суду є поважними.

На підставі викладеного та керуючись ст. 383- 389 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В:

Поновити ОСОБА_1 строк звернення до суду зі скаргою на дії державного виконавця Лівобережного відділу ДВС Маріупольського міського управління юстиції

Скаргу ОСОБА_1 на дії державного виконавця Лівобережного відділу ДВС Маріупольського міського управління юстиції задовольнити частково.

Зобовязати старшого державного виконавця Лівобережного відділу ДВС Маріупольського міського управління юстиції ОСОБА_3 скасувати Постанову про арешт коштів боржника ОСОБА_1, які знаходяться в Маріупольській філії ПАТ КБ «Приват Банк» МФО 335429 на рахунку № 4368 по виконавчому провадженню № 51847479.

В іншій частині в задоволенні скарги відмовити.

Ухвала суду може бути оскаржена в апеляційному порядку до Апеляційного суду Донецької області через Орджонікідзевський районний суд міста Маріуполя шляхом подачі в пяти денний строк з дня проголошення ухвали, апеляційної скарги.

Суддя ________________ І.М. Міхєєва