ВАСИЛЬКІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 362/2436/16-ц
Провадження № 2/362/179/17
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
10 січня 2017 року Васильківський міськрайонний суд Київської області в складі:
головуючого судді Г.М. Лебідь-Гавенко,
при секретарі А.В. Харченко,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Василькові цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Комерційний Банк «Приватбанк» до ОСОБА_1, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: ОСОБА_2, про виселення, -
в с т а н о в и в :
В судове засідання представник позивача не зявився, в силу змісту позовних вимог, в разі неявки в судове засідання відповідача, позивач не заперечує проти розгляду справи за відсутності представника Банку та винесення заочного рішення судом (а.с. 32-33).
ОСОБА_1 в судове засідання не зявилась, про день та час розгляду справи повідомлена була належним чином.
Оскільки позивач не заперечує проти ухвалення заочного рішення у справі, судом постановлено ухвалу про проведення заочного розгляду справи на підставі наявних в ній доказів.
Перевіривши матеріали справи, оцінивши всі докази та обставини по справі, суд відмовляє в задоволенні позовних вимог, виходячи з таких підстав.
Судом установлено, що ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_2 21 серпня 2007 року уклали кредитний договір № KID0GA00000003, відповідно до умов якого останній отримав кредит у розмірі 105967,30 доларів США при умові повернення до 21 серпня 2017 року (а.с. 6-8).
Як видно із відповіді адресного бюро ОСОБА_1 зареєстрована в ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 27).
Згідно довідки виконавчого комітету Вінницько-Ставської сільської ради Васильківського району Київської області № 200 від 09.09.2016 року, в житловому будинку, розташованому за адресою: Київська область, Васильківський район, с. Вінницькі Стави, вул. Жовтнева (Садова), 2-а ніхто не зареєстрований (а.с. 48).
Відповідно до ч. 1 ст. 575 ЦК України та ст. 1 Закону України «Про іпотеку», іпотека як різновид застави, предметом якої є нерухоме майно, це вид забезпечення виконання зобовязання, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобовязання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, передбаченому цим Кодексом.
Згідно вимог ст. 589 ЦК України, ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку», в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобовязання іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за основним зобовязанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, установлених статтею 12 цього Закону.
Загальне правило про звернення стягнення на предмет застави (іпотеки) закріплене у статті 590 ЦК України й передбачає можливість такого звернення на підставі рішення суду в примусовому порядку, якщо інше не встановлено договором або законом.
Крім того, правове регулювання звернення стягнення на іпотечне майно передбачене Законом України «Про іпотеку».
Згідно з ч. 3 ст. 33 цього Закону звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотеко держателя.
Звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду здійснюється відповідно до ст. 39 Закону України «Про іпотеку».
Так, згідно із ч.ч. 1, 2 ст. 39 цього Закону, в разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки, суд за заявою іпотекодержателя виносить рішення про виселення мешканців за наявності підстав, передбачених законом, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення.
Ч. 1 ст. 40 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку встановленому законом.
Нормою, яка встановлює порядок виселення із займаного житлового приміщення, є ст. 109 ЖК УРСР, у ч. 1 якої передбачені підстави для виселення.
Ч. 3 ст. 109 цього Кодексу регулює порядок виселення громадян.
За змістом ч. 2 ст. 40 Закону України «Про іпотеку» та ч. 3 ст. 109 ЖК УРСР після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобовязані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.
Відповідно до ч. 2 ст. 109 ЖК УРСР, громадянам, яких виселяють із жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду.
Отже, ч. 2 ст. 109 цього Кодексу встановлює загальне правило про неможливість виселення громадян без надання їм іншого жилого приміщення. Як виняток, допускається виселення громадян без надання їм іншого жилого приміщення при зверненні стягнення на жиле приміщення, що було придбане громадянином за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою цього жилого приміщення.
Таким чином, встановивши, що в іпотеку передано квартиру, придбану за рахунок отриманих кредитних коштів, суд має право ухвалити рішення про виселення без надання іншого житла.
Відповідно до повідомлення про вручення третя особа ОСОБА_2 отримав вказане повідомлення за адресою свого проживання та реєстрації, а саме: АДРЕСА_1 (а.с. 37).
Разом з тим, суду не надано доказів того, що відповідач ОСОБА_1 отримала вказане повідомлення, а, отже, відсутні обєктивні, допустимі і переконливі докази про те, що вона була належним чином письмово повідомлена про виселення, відповідно до вимог ст. 109 ЖК УРСР.
Враховуючи вище зазначене, а також те, що позивач просить виселити відповідача та інших осіб, які зареєстровані та/або проживають в житловому будинку, що є предметом іпотеки, однак судом було встановлено, що в даному будинку ніхто не зареєстрований, доказів проживання там відповідача чи інших осіб позивачем не надано, тому, суд приходить до висновку про безпідставність позовних вимог.
Оскільки в задоволенні позовних вимог позивачу відмовлено, то судові витрати, понесені позивачем, не підлягають відшкодуванню.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 213, 215, 224-227 ЦПК України, ст. 109 ЖК України, ч. 1 ст. 575, ст. ст. 589, 590 ЦК України, ст.ст. 1, 12, ч. ч. 1, 3 ст. 33, ст. 39, ч. 1 ст. 40 Закону України «Про іпотеку», суд,
в и р і ш и в:
У задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства «Комерційний Банк «Приватбанк» до ОСОБА_1, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: ОСОБА_2, про виселення відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Позивачем рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Київської області через Васильківський міськрайонний суд Київської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Г.М. Лебідь-Гавенко