АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 536/1699/14-ц Номер провадження 22-ц/786/25/17Головуючий у 1-й інстанції Колотієвський О. О. Доповідач ап. інст. ОСОБА_1
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 березня 2017 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Полтавської області в складі:

головуючого судді : Гальонкіна С.А.,

суддів: Кузнєцової О.Ю., Лобова О.А.,

при секретарі : Гнатюк О.С.,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційними скаргами Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» в особі представника ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на рішення Кременчуцького районного суду Полтавської області від 03 червня 2016 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, -

в с т а н о в и л а :

У серпні 2014 року позивач звернувся до місцевого суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що відповідно до умов кредитного договору № 1 від 13 червня 2008 року, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «ПростоФінанс» та ОСОБА_3, остання отримала кредит у сумі 128000 грн. на умовах визначених договором. Згідно договору купівлі-продажу кредитного портфелю від 18 травня 2012 року ТОВ «ПростоФінанс» відступило право вимоги за кредитним договором ТОВ «Кредитні ініціативи».

Посилаючись на порушення ОСОБА_3 умов кредитного договору, що призвело до утворення заборгованості станом на 04.11.2013 року в сумі 177 203,36 грн., позивач просив вказану суму стягнути з відповідача.

Рішенням Кременчуцького районного суду Полтавської області від 03 червня 2016 року відмовлено в позові Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В апеляційній скарзі ТОВ «Кредитні ініціативи» в особі представника ОСОБА_2 просить рішення місцевого суду скасувати, ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити частково в сумі 122828,64 грн. в межах трирічного строку позовної давності. Посилається на порушення судом норм матеріального і процесуального права, неповне зясування обставин, що мають значення для справи. Зазначає, що судом неправильно враховані правові позиції ВСУ, внаслідок чого невірно застосовано наслідки пропуску строку позовної давності, так як цей строк слід обраховувати щодо кожного щомісячного платежу.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить рішення місцевого суду скасувати, ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову з інших підстав. Посилається на порушення судом норм матеріального і процесуального права, неповне зясування обставин, що мають значення для справи. Вважає, що позивачем не доведено право вимоги до боржника, оскільки матеріали справи не містять належних і допустимих доказів, що до позивача за договором про відступлення права вимоги перейшли права попереднього кредитора ТОВ «ПростоФінанс», саме в якому розмірі, зокрема щодо залишку основного боргу в розмірі 101454,73 грн. станом на день відступлення прав вимоги, тобто на 18.05.2012 року, та щодо оплати новим кредитором вартості переданих прав вимог первісному кредитору. За таких обставин вважає, що боржник має право не виконувати новому кредитору свого обовязку відповідно до норм ст.ст. 514,517 ЦК України. Крім того, зазначає, що позивачем належними і допустимими доказами не доведено наявність заявленого розміру заборгованості та не надано доказів часткового виконання зобовязання, в звязку з чим неможливо визначити дійсний розмір наявної заборгованості.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Згідно ч. 3 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обовязковою підставою для скасування рішення.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення по суті позовних вимог.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційних скарг, вважає, що скарга ОСОБА_3 підлягає відхиленню, а скарга ТОВ «Кредитні ініціативи» підлягає частковому задоволенню з підстав, визначених п.3, 4 ч.1 ст.309 ЦПК України невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального та процесуального права.

У відповідності з ч.3 ст. 10, ч.1ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Частиною 4 статті 60 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим, ухваленим на основі повно і всебічно зясованих обставин.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції прийшов до висновку, що позивачем пропущено строк позовної давності щодо всього обсягу предявлених вимог.

Колегія суддів в повній мірі не може погодитися з такими висновками місцевого суду, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 13 червня 2008 року, між ТОВ «ПростоФінанс» та ОСОБА_3 укладено кредитний договір № 1 (а.с.7-9 т.1), згідно умов якого ТОВ «ПростоФінанс» зобовязувалося надати позичальнику кредит у сумі 128000 гривень. Згідно платіжного доручення № НОМЕР_1 від 20.06.2008 року, ТОВ «ПростоФінанс» перерахував кошти у розмірі 128000 грн. на рахунок КФ ТОВ «Український автомобільний холдинг» за ОСОБА_3 за придбання автомобіля «KIA Magentis».

Відповідно до умов кредитного договору, ОСОБА_3 зобовязалася в порядку та на умовах, що визначені кредитним договором, повертати кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати неустойку та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені кредитним договором та додатком № 1 до нього - графіком платежів.

Пунктом 1.1. Кредитного договору сторони встановили строк дії договору до 10 червня 2013 року. Із п. 1.2. Кредитного договору вбачається, що Кредит надано позичальнику в розмірі 128000 грн. для оплати позичальником автотранспортного засобу «KIA Magentis» придбаного у КФ ТОВ «Український автомобільний холдинг».

Повна (загальна) заборгованість Позичальника за цим Кредитним договором складається з суми Кредиту, процентів за користування кредитом, суми комісії за управління кредитом, суми комісії за надання кредиту. Заборгованість підлягає сплаті Позичальником шляхом здійснення єдиних щомісячних платежів, кількість яких відповідає кількості Платіжних періодів. Всі щомісячні платежі зазначаються в Графіку платежів, який є Додатком № 1 до цього Кредитного договору та його невідємною частиною. Кожний щомісячний платіж включає в себе відповідну частину Суми кредиту, процентів за користування кредитом та комісію за управління, що підлягають погашенню позичальником у відповідному платіжному періоді (п. 2.5. Кредитного договору).

Згідно п. 3.1. Кредитного договору позичальник зобовязаний здійснювати повернення кредиту частинами (щомісячними платежами) в розмірі та у строки, визначені графіком повернення кредиту. Цим же пунктом визначено, що кожний щомісячний платіж повинен бути отриманий Кредитодавцем відповідно до Платіжного періоду не пізніше відповідної дати Щомісячного платежу, зазначеної в Графіку платежів (не пізніше 10 числа місяця у відповідному Платіжному періоді).

Згідно Додатку № 1 до Кредитного договору (Графік платежів), розмір щомісячного платежу встановлено в сумі 3 007,74 грн. (а.с.10 т.1).

В подальшому розмір щомісячних чергових платежів було змінено та встановлено в сумі 3398,42 грн., в звязку із збільшенням розміру річної процентної ставки, а графік платежів викладено в новій редакції від 26.12.2008 року (а.с.174 т.2). Ці обставини також доведені під час розгляду справи №1601/13805/2012 та в силу ч. 3 ст. 61 ЦПК України додатковому доказуванню не підлягають.

Так, згідно рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука № 1601/13805/2012 від 18 лютого 2013 року, яким відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_3 до ТОВ «ПростоФінанс», ТОВ «Кредитні ініціативи», ПАТ «Альфа-банк» про визнання незаконною підвищення процентної ставки та зобовязання здійснити перерахунок боргу за кредитним договором (а.с.91-93т.1), залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Полтавської області від 21.03.2013 року (а.с.88-90 т.1), вбачається, що 08.12.2008 року ТОВ «ПростоФінанс» на адресу ОСОБА_3 було направлено повідомлення № 1 відповідно до якого зазначено, що з моменту укладення кредитного договору № 1 від 13.06.2008 року, середньоарифметичне значення встановленого НБУ офіційного курсу національної валюти України до долара США в порівнянні з офіційним курсом валюти України до долара США збільшилось більш ніж на 10 %. У звязку з цим, ОСОБА_3 повідомлена про збільшення розміру річної процентної ставки за кредитним договором до 18,95 %. Відповідно загальний розмір платежу належного до сплати в наступному періоді становить 3398,42 грн. і визначається в графіку платежів, який додано до повідомленя. Крім того, ОСОБА_3 було запропоновано зафіксувати процентну ставку у розмір 23,18 грн. Вказане повідомлення ОСОБА_3 отримала 12.12.2008 року.

В подальшому, як вбачається з наданого до суду першої інстанції розрахунку заборгованості, з 10.06.2012 року відсоткова ставка була зменшена до попередньої 12, 5 % та розмір щомісячних платежів був повернутий до попереднього 3007,74 грн., зазначеного в графіку платежів від 13.06.2008 року (а.с.23 т.1).

Ці ж обставини підтверджені наданими позивачем апеляційному суду поясненнями (а.с.172-173т.2).

З довідки грошових надходжень вбачається, що остання оплата кредиту в сумі 1000 грн. здійснена 19 березня 2010 року.

Колегія суддів вважає, що ці обставини вказують на те, що ОСОБА_3 здійснювала виконання умов договору з врахуванням внесених до нього змін.

18.05.2012 року між ТОВ «ПростоФінанс» та ТОВ «Кредитні ініціативи» було укладено договір купівлі-продажу кредитного портфелю, відповідно до якого ТОВ «Кредитні ініціативи» зобовязувалось передати грошові кошти в розпорядження ТОВ «ПростоФінанс», а ТОВ «ПростоФінанс» зобовязувалось відступити ТОВ «Кредитні Ініціативи» свої права грошових вимог до боржників за кредитними договорами перелік яких міститься в додатку №1 до договору відступлення. Вказаний договір є чинним.

Таким чином, товариство з обмеженою відповідальністю «ПростоФінанс» відступило право грошової вимоги за кредитним договором № 1 від 13.06.2008 року Товариству з обмеженою відповідальністю «Кредитні Ініціативи». Відповідно до зазначеного договору, сторони свої зобовязання повністю виконали - ТОВ «Кредитні Ініціативи» передало грошові кошти, а ТОВ «ПростоФінанс» відступило свої права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами, перелік яких міститься в додатку №1 до договору відступлення, серед яких зазначений і кредитний договір з ОСОБА_3

Внаслідок порушення умов кредитного договору та невиконання відповідачем своїх зобовязань належним чином, станом на 04 листопада 2013 року утворилася заборгованість, яка складається з: простроченої заборгованості за кредитом - 101 454,73 грн., по відсотках - 39 970,34 грн., заборгованості за комісією 6 362,84 грн., що підтверджується розрахунком заборгованості.

У звязку з систематичним порушенням боржником своїх обов'язків зі сплати кредиту, відповідно до норм чинного законодавства та діючого кредитного договору було нараховано неустойку (штраф). Станом на 04.11.2013 року розмір неустойки (штрафу) становить - 29 415,45 грн.

Що стосується доводів апеляційної скарги ОСОБА_3 та надавши їм оцінку, колегія суддів приходить до висновку про їх безпідставність, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобовязується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобовязання клієнта перед фактором.

Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події (ст. 1078 ЦК України).

Згідно ст. 1080 ЦК України, договір факторингу є дійсним незалежно від наявності домовленості між клієнтом та боржником про заборону відступлення права грошової вимоги або його обмеження. У цьому разі клієнт не звільняється від зобовязань або відповідальності перед боржником у звязку із порушенням клієнтом умови про заборону або обмеження відступлення права грошової вимоги.

Відповідно до ст.1084 Цивільного Кодексу України, якщо відповідно до умов договору факторингу фінансування клієнта здійснюється шляхом купівлі у нього фактором права грошової вимоги, фактор набуває права на всі суми, які він одержить від боржника на виконання вимоги, а клієнт не відповідає перед фактором, якщо одержані ним суми є меншими від суми, сплаченої фактором клієнтові

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобовязанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 514 ЦК України). Заміна кредитора у зобовязанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом (ч. 1 ст. 516 ЦК України).

Доводи апеляційної скарги про відсутність в матеріалах справи доказів на підтвердження у ТОВ «Кредитні ініціативи» права вимоги до боржника ОСОБА_3 не підлягають задоволенню, оскільки в повній мірі спростовуються наявними в справі доказами.

Так, відповідач стверджує, що зі змісту договору купівлі-продажу кредитного портфелю від 18.05.2012 року, укладеного між ТОВ «ПростоФінанс» та ТОВ «Кредитні ініціативи» неможливо вставити обсяг заборгованості відповідача, який існував на день передачі права вимоги за кредитним договором, а позивачем не надано інших належних і допустимих доказів залишку основного боргу в сумі 101454,73 грн. станом на день відступлення права вимоги. Тому відповідно до ст. 514, 517 ЦК України відповідач має право не виконувати свого обовязку новому кредиторові ТОВ «Кредитні ініціативи.

Ці твердження є безпідставними, оскільки, як вбачається із наданих позивачем доказів, як суду першої інстанції, так і суду апеляційної інстанції, згідно акту приймання-передачі кредитного портфелю від 25.06.2012 року до договору купівлі-продажу кредитного портфелю від 18 травня 2012 року вбачається, що сума основного боргу переданого по кредитному договору ОСОБА_3 (п/н акту3730) становить 32326,23 грн. (гр.7), прострочена сума основного боргу становить 69128,50 грн. (гр.8) , нараховані проценти в сумі 157,14 грн. (гр.9), прострочені нараховані проценти в сумі 22245,76 грн. (гр.10), нарахована комісія в сумі 59,73 грн. (гр.11), прострочена нарахована комісія в сумі 4224 грн. (гр.12), всього 128141,36 грн. (гр.13), розраховані штрафні санкції в сумі22196,95 грн. (гр.14) (а.с.86 т. 1, 76 т.2).

Таким чином, розмір основного боргу в сумі 101454,73 грн. (сукупність сум визначених в гр.7 та гр.8) на день відступлення права вимоги доведений належними і допустимими доказами.

Доводи ОСОБА_3 про відсутність у справі належним чином засвідчених копій документів, які долучені до позовної заяви безпідставні, оскільки всі надані позивачем копії як суду першої, так і суду апеляційної інстанції містять всі необхідні застереження та посвідчені належним чином.

Посилання ОСОБА_3 на відсутність доказів оплати новим кредитором ТОВ «Кредитні ініціативи» вартості переданих прав вимоги первісному кредитору ТОВ «ПростоФінанс», що є підставою для перехову прав та обовязків не беруться до уваги, оскільки спростовуються наявними в матеріалах справи доказами, зокрема повідомленням ТОВ «ПростоФінанс» про підтвердження здійснення розрахунку ТОВ «Кредитні ініціативи» з ТОВ «ПростоФінанс» в повному обсязі та в порядку встановленому умовами договору купівлі-продажу кредитного портфелю від 18.05.2012 року (а.с.84 т.1, 78 т.2).

Доводи ОСОБА_3 про те, що наданий позивачем розрахунок заборгованості не відповідає дійсності, колегією суддів не підлягають задоволенню, оскільки тягар доказування своїх заперечень щодо предявленого позову лежить саме на відповідачеві. Однак, будь-яких належних і допустимих доказів про наявність іншого розрахунку заборгованості відповідачем не надано, а тому її доводи не беруться до уваги, оскільки носять характер припущень.

Що стосується доводів апеляційної скарги ТОВ «Кредитні ініціативи» та надавши їм оцінку, колегія суддів приходить до висновку про їх часткове задоволення, виходячи з наступного.

Договір є обовязковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків (ч. 1 ст. 626 ЦК України).

Згідно з нормою ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України). Одним із видів порушення зобовязання є прострочення невиконання зобовязання в обумовлений сторонами строк. При цьому в законодавстві визначаються різні поняття як «строк дії договору», так і «строк (термін) виконання зобовязання» (ст.ст. 530, 631 ЦК України).

Якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобовязання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події (ч. 1 ст. 530 ЦК України).

Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у ст. 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу (ч. 2 ст. 1050 ЦК України).

Із встановлених по справі обставин вбачається, що по кредитному договору було встановлено конкретний розмір мінімальних щомісячних платежів, а тому порядок здійснення погашення заборгованості в даному випадку регулюється п.п. 2.5., 3.1.-3.3., відповідно до яких до складу щомісячних платежів входять частина суми кредиту, процентів за користування кредитом та комісія за управління, який повинен здійснюватися не пізніше 10 числа місяця у відповідному платіжному періоді в розмірі 3398,42 грн. (графік погашення в новій редакції від 26.12.2008 року).

З довідки грошових надходжень вбачається, що остання оплата кредиту в сумі 1000 грн. здійснена 19 березня 2010 року, тобто після підвищення кредитором процентної річної ставки та зміни розміру щомісячних платежів, про що боржника було повідомлено 08.12.2008 року (повідомлення отримано 12.12.2008 року). В цьому ж повідомленні ОСОБА_3 було розяснено, що у разі незгоди з новою процентною ставкою, вона протягом 30 днів з моменту отримання повідомлення повинна достроково сплатити у повному обсязі заборгованість за кредитним договором у розмірі 116830,94 грн.

Разом з тим, будь-яких доказів про направлення ОСОБА_3 до ТОВ «ПростоФінанс» своєї незгоди у строки, встановлені в повідомленні від 08.12.2008 року, матеріали справи не містять та на ці обставини сторони не посилаються. Тому, колегія суддів вважає, що в даному випадку не відбулося зміни кінцевого строку виконання зобовязання та строк дії договору до 10 червня 2013 року не змінився.

Колегія суддів, проаналізувавши умови спірного кредитного договору та враховуючи норми матеріального права, прийшла до висновку про те, що у випадку неналежного виконання позичальником зобовязань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу та обраховуватися по кожному черговому платежу окремо.

Дані висновки відповідають правовим позиціям, сформульованим в постановах Верховного Суду України від 06 листопада 2013 року у справі № 6-116цс13, від 19 березня 2014 року у справі № 6-20 цс14, від 19 листопада 2014 року в справі № 6-160цс14, від 03 червня 2015 року в справі № 6-31цс15).

Окрім того, колегія суддів звертає увагу на те, що оскільки кошти за кредитним договором в належному розмірі повернуто не було, проценти за кредитом, неустойка та комісія підлягають стягненню з відповідача у межах строку позовної давності (постанови ВСУ від 02.12.2015 року у справі № 6-249цс15, від 29.06.2016року у справі № 6-1188цс16).

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України), а спеціальна позовна давність до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосується в один рік (ст. 258 ЦК України).

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

З урахуванням особливостей конкретних правовідносин початок перебігу позовної давності пов'язаний з певними юридичними фактами та їх оцінкою управомоченою особою. Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст. ст. 252-255 ЦК України. При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Нормами статті 267 ЦК України визначено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Без заяви сторони у спорі ні загальна, ні спеціальна позовна давність застосовуватися не може за жодних обставин, оскільки можливість застосування позовної давності повязана лише із наявністю про це заяви сторони. Таким чином суд за власною ініціативою не має права застосувати позовну давність (незалежно від її виду).

До аналогічних висновків прийшов ВСУ, висловивши відповідну правову позицію в постанові від 18 березня 2015 року у справі № 6-25 цс15.

Колегією суддів встановлено, що відповідач до винесення рішення у справі судом першої інстанції подала до суду першої інстанції заяву про застосування позовної давності (а.с.219 т.1).

Із встановлених у справі фактичних обставин вбачається, що останній платіж проведено в березні 2010 року. Строк дії кредитного договору встановлено до червня 2013 року. З позовом до суду позивач звернувся в серпні 2014 року.

Однак, суд першої інстанції не вірно дав оцінку встановленим у справі фактичним обставинам, внаслідок чого допустив неправильне застосування норм матеріального права та правових позицій ВСУ, оскільки обрахунок строку позовної давності слід проводити по кожному щомісячному платежу, а не лише по платежу, який слідує за останнім сплаченим.

За обставин викладених вище, колегія суддів вважає, що наслідки спливу як загальної, так і спеціальної позовної давності підлягають застосуванню.

Таким чином, позовні вимоги про стягнення розміру щомісячних платежів та після закінчення строку дії договору відсотків за користування кредитними коштами і комісії за управління підлягають задоволенню в межах трирічного строку позовної давності, тобто починаючи з серпня 2011 року по 04 листопада 2013 року (межі предявлених позовних вимог) .

Розмір щомісячних платежів з серпня 2011 року по травень 2012 року підлягає стягненню по 3398,42 грн. (згідно графіку платежів в редакції від 26.12.2008 року), тобто за 10 місяців, що становить в загальному розмірі 33984,20 грн.

Розмір щомісячних платежів з червня 2012 року по червень 2013 року (кінцевий строк дії договору) підлягає стягненню по 3007,74 грн. (згідно графіку платежів від 13.06.2008 року), тобто за 13 місяців, що становить в загальному розмірі 39100,62 грн.

Таким чином, сукупний розмір щомісячних платежів, який підлягає стягненню, становить 73084,82 грн. (33984,20+39100,62=73084,82).

Розрахунок здійснених нарахувань після закінчення строку дії договору, надано позивачем на вимогу апеляційного суду (а.с.172-173т.2).

Розмір процентів за користування кредитом після закінчення строку дії договору підлягає стягненню з 11 червня 2013 року по 04 листопада 2013 року (межі позовних вимог), тобто за 4 місяці 25 днів (в межах трирічного строку позовної давності), що становить в загальному розмірі 5099 грн. До вказаного розрахунку колегія суддів прийшла, виходячи з наступного. Згідно наданого позивачем розрахунку вбачається, що починаючи з 11.06.2013 року проценти щомісячно нараховувалися в сумі по 1055 грн. Таким чином, за 1 день було здійснено нарахування 35,16 грн. (1055:30=35,16). Тому, за 4 місяці та 25 днів підлягає стягненню сума 5099 грн. ((1055х4)+(35,16х25)=5099).

Розмір комісії після закінчення строку дії договору підлягає стягненню з 11 червня 2013 року по 04 листопада 2013 року (межі позовних вимог), тобто з 4 місяці 25 днів (в межах трирічного строку позовної давності), що становить в загальному розмірі 618,50 грн. До вказаного розрахунку колегія суддів прийшла, виходячи з наступного. Згідно наданого позивачем розрахунку вбачається, що починаючи з 11.06.2013 року комісія щомісячно нараховувалася в сумі по 128 грн. Таким чином, за 1 день було здійснено нарахування 4,26 грн. (128:30=4,26). Тому, за 4 місяці та 25 днів підлягає стягненню сума 618,50 грн. ((128х4)+(4,26х25)=618,50).

Неустойка у виді нарахованого штрафу підлягає стягненню в межах спеціального строку позовної давності (за один рік, що передує зверненню) та була нарахована в період з 11 серпня 2013 року по 04 листопада 2013 року (межі позовних вимог), тобто за 2 місяці 25 днів, що становить в загальному розмірі 1704,33 грн. До вказаного розрахунку колегія суддів прийшла, виходячи з наступного. Згідно наданого позивачем розрахунку вбачається, що починаючи з 11.06.2013 року штраф щомісячно нараховувався в сумі по 601,54 грн. Таким чином, за 1 день було здійснено нарахування 20,05 грн. (601,54:30=20,05). Тому, за 2 місяці та 25 днів підлягає стягненню сума 1704,33 грн. ((601,54х2)+(20,05х25)=1704,33).

Рішення суду повинно ґрунтуватись на нормах закону та доказах, досліджених при розгляді справи. Колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції суперечать встановленим обставинам справи, не ґрунтуються на нормах закону та порушують норми матеріального і процесуального права.

За таких обставин, рішення місцевого суду підлягає скасуванню з постановленням нового рішення про часткове задоволення заявлених позовних вимог та стягнення заборгованості станом на 04 листопада 2013 року в розмірі 80506 грн. 65 коп., яка складається з: 73084,82 грн. - заборгованості по щомісячних платежах; 5099 грн. - заборгованості по процентах за користування кредитом; 618,50 грн. - заборгованості по комісії за користуванням кредитом; 1704,33 грн. - штрафу.

Відповідно до ст. 88 ч. 5 ЦПК України понесені судові витрати сторонами підлягають перерозподілу.

Згідно позовних вимог позивач просив стягнути з відповідача заборгованість у загальній сумі 177203,36 грн.

Колегія суддів прийшла до висновку, що задоволенню підлягають позовні вимоги у загальному розмірі 80506,65 грн.

Таким чином пропорційність задоволених вимог становить 45,4% (80506,65х100:177203,36=45,4), а пропорційність вимог, в задоволенні яких відмовлено становить 54,6% (100-47=53).

Позивачем за позовну вимогу майнового характеру було сплачено судовий збір при подачі позову до суду в сумі 1772,03 грн. (а.с.1,2 т.1). та за подачу апеляційної скарги в сумі 1949,23 грн. (а.с.99т.2), а всього 3721,26 грн.

Оскільки, вимоги позивача підлягають задоволенню на 45,4%, то на користь позивача слід стягнути понесені ним судові витрати в сумі 1689,45 грн. (3721,26х45,4%=1689,45).

Судові витрати понесені відповідачкою не підлягають розподілу, оскільки її апеляційна скарга підлягає відхиленню.

Керуючись ст.ст. 88, 303, 309 ч.1 п.3,4, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» в особі представника ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Кременчуцького районного суду Полтавської області від 03 червня 2016 року скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» заборгованість за кредитним договором № 1 від 13 червня 2008 року станом на 04 листопада 2013 року в розмірі 83 262 грн. 66 коп. (вісімдесят три тисячі двісті шістдесят дві гривні 66 копійок), яка складається з: 78 163,66 грн. - заборгованості по щомісячних платежах; 5099 грн. - заборгованості по процентах за користування кредитом; 618,50 грн. - заборгованості по комісії за користуванням кредитом; 1704,33 грн. - штрафу.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» 1749грн. в рахунок відшкодування понесених судових витрат.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий: (підпис) ОСОБА_1

Судді: (підпис) ОСОБА_4

(підпис) ОСОБА_5

Згідно з оригіналом:

Суддя Апеляційного суду

Полтавської області ОСОБА_1