Єдиний унікальний номер 741/38/17
Провадження № 2/741/155/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Носівка 21 лютого 2017 року

Носівський районний суд Чернігівської області у складі:

головуючого судді Киреєва О.В.,

з участю секретаря Жирка О.В.,

позивача та його представника ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Носівської обєднаної територіальної громади Чернігівської області про встановлення фактів, що мають юридичне значення, та визнання права власності на земельні ділянки в порядку спадкування,

встановив:

ОСОБА_2 звернулася до суду з цим позовом, мотивуючи його тим, що 30 липня 2001 року померла її мати ОСОБА_3, 10 квітня 2015 року помер батько ОСОБА_4, 23 червня 2010 року померла її баба по лінії матері ОСОБА_5. Після смерті ОСОБА_5 відкрилася спадщина, яка складається із земельних ділянок площами 3,88 га та 0,75 га, які призначені для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовані на території Носівської міської ради Чернігівської області та належали ОСОБА_5 на підставі державного акта серії ЧН № 008803. Вона (позивач) є спадкоємцем ОСОБА_5 за правом представлення. ОСОБА_2 стверджувала, що на день смерті ОСОБА_5 проживала разом із нею за місцем її (позивача) проживання, а тому в силу ч. 3 ст. 1268 ЦК України вона (позивач) вважається такою, що прийняла спадщину після смерті останньої. Вона (позивач) не має можливості отримати в нотаріальній конторі свідоцтво про право на спадщину за законом, так як не зберігся оригінал державного акта, а також у звязку з тим, що не може документально підтвердити родинні відносини з ОСОБА_5

ОСОБА_2 просила суд:

- встановити факт, що ОСОБА_5, яка померла 23 червня 2010 року, була матірю ОСОБА_3, яка померла 30 липня 2001 року;

- встановити факт постійного проживання разом із ОСОБА_6 у будинку № 14 по провулку Спаський в м. Носівка Чернігівської області на момент смерті останньої;

- визнати за нею право власності на земельні ділянки площами 3,88 га та 0,75 га, на які було виготовлено державний акт серії ЧН № 008803 та які належали померлій ОСОБА_5.

У судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали з мотивів, які зазначені в позовній заяві, просили їх задовольнити.

Представник Носівської міської ради Чернігівської області в судове засідання не зявився, міський голова подав до суду заяву, в якій зазначив, що міська рада не заперечує проти задоволення позовних вимог ОСОБА_2, просив справу розглядати без участі їх представника за наявними у справі матеріалами.

Суд розглядає справу у відсутності представника відповідача за наявними у справі доказами.

У судовому засіданні свідки ОСОБА_7 та ОСОБА_8 дали показання про те, що добре знають ОСОБА_2 та знали її бабу по лінії матері ОСОБА_5, яка з 2004 року і до дня смерті постійно проживала в будинку позивача.

Вислухавши пояснення позивача, її представника, допитавши свідків, вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

23 червня 2010 року померла ОСОБА_5, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с. 13).

Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

У судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_5 за життя заповіту не складала, що підтверджується інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) від 17 лютого 2017 року (а.с. 28), а тому спадкування після її смерті здійснюється за законом.

З повідомлення Носівської районної державної нотаріальної контори № 54/01-16 (а.с. 26) та інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) від 17 лютого 2017 року (а.с. 27) вбачається, що спадкова справа після померлої 23 червня 2010 року ОСОБА_5 не заводилася.

Частиною 1 ст. 1266 ЦК України встановлено, що внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини.

У судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_2 є дочкою ОСОБА_3, яка померла 30 липня 2001 року, що підтверджується копіями свідоцтв про народження (а.с. 8), про шлюб (а.с. 7) та про смерть (а.с. 10).

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 (дошлюбне прізвище ОСОБА_9) ОСОБА_10 народилася 5 листопада 1947 року, її батьками зазначено ОСОБА_9 та ОСОБА_11. 29 травня 1966 року ОСОБА_3 зареєструвала шлюб з ОСОБА_4, що підтверджується витягами з Державного реєстру актів цивільного стану громадян (а.с. 11; 12).

З копії свідоцтва про одруження (а.с. 18) вбачається, що 19 січня 1947 року ОСОБА_12 та ОСОБА_13 одружилися, після одруження дружина змінила прізвище на ОСОБА_12.

У звязку із тим, що при реєстрації народження ОСОБА_3 було допущено помилку у написанні її прізвища та прізвищ батьків, а саме замість «Губар» зазначено «ОСОБА_12, ОСОБА_11», позивач не може документально підтвердити, що ОСОБА_5 була матірю ОСОБА_3

Відповідно до ст. 256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами та інших фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Факт родинних відносин між ОСОБА_5 та ОСОБА_3 підтверджується показаннями допитаних в судовому засіданні свідків.

Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом шестимісячного строку він не заявив про відмову від неї.

Відповідно до ч. 1 ст. 1221 ЦК України місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця.

У судовому засіданні встановлено, що на день смерті ОСОБА_5 без реєстрації проживала у ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується поясненнями позивача та показаннями свідків.

Встановлення зазначених фактів має для ОСОБА_2 юридичне значення, так як дозволить їй реалізувати своє право, як спадкоємця за правом представлення, на спадкове майно, яке залишилося після смерті ОСОБА_5

За таких обставин позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Вирішуючи позовні вимоги в частині визнання за позивачем права власності на земельні ділянки, суд виходить з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_5 за життя набула право власності на земельні ділянки площами 3,88 га та 0,75 га із земель колишнього КСП імені Фрунзе, які розташовані на території Носівської міської ради Чернігівської області, на які на імя останньої був виданий державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЧН № 008803, який був зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за № 467 від 16 липня 2004 року, що підтверджується копією державного акта (а.с. 14) та повідомленням відділу Держгеокадастру у Носівському районі Чернігівської області від 15 грудня 2016 року (а.с. 15).

У судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_2 прийняла спадщину після смерті ОСОБА_5

З матеріалів справи вбачається, що позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкові земельні ділянки в звязку з відсутністю на них правовстановлюючого документа та документів, які б підтверджували родинні відносини між ОСОБА_2 і ОСОБА_5, що підтверджується постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 75/02-31 від 20 лютого 2017 року (а.с. 29).

У судовому засіданні встановлено, що оригінал державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЧН № 008803 втрачено, факт його втрати підтверджується оголошенням про втрату у газеті «Носівські вісті» (а.с. 16).

Відповідно до ст. 1225 ЦК України, п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом.

Відповідно до п. «г» ст. 81, ч. 1 ст. 131 ЗК України, громадяни України набувають право власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Аналізуючи добуті й досліджені докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині визнання за позивачем права власності на спадкові земельні ділянки також підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 1266, 1268 ЦК України, ст. 125 ЗК України, ст.ст. 213, 215, 256, 259 ЦПК України, суд, -

вирішив:

ОСОБА_3 ОСОБА_2 задовольнити.

Встановити факт, що ОСОБА_5, яка померла 23 червня 2010 року, була матірю ОСОБА_3, яка померла 30 липня 2001 року.

Встановити факт, що ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, постійно проживала разом із ОСОБА_5, яка померла 23 червня 2010 року, в будинку № 14 по провулку Спаський в м. Носівка Чернігівської області на час відкриття спадщини після її смерті.

Визнати за ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, РНОКПП НОМЕР_1, право власності на земельні ділянки площами 3,88 га та 0,75 га із земель колишнього КСП імені Фрунзе, які розташовані на території Носівської міської ради Чернігівської області та на які на імя ОСОБА_5 був виданий державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЧН № 008803, зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за № 467 від 16 липня 2004 року, в порядку спадкування після смерті ОСОБА_5, яка померла 23 червня 2010 року.

На рішення може бути подана апеляційна скарга протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя О.В.Киреєв