Справа № 462/150/15 Головуючий у 1 інстанції: Ліуш А.І.
Провадження № 22-ц/783/368/17 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 Я. А.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 березня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого-судді: Левика Я.А.,

суддів: Бойко С.М., Копняк С.М.

секретар: Симець В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційними скаргами Товариства з обмеженою відповідальністю «Інвестиції УП» та ОСОБА_2 на рішення Залізничного районного суду м.Львова від 25 серпня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Інвестиції УП», ОСОБА_2 про визнання будівельних робіт незаконними та зобов`язання вчинити дії,

в с т а н о в и л а :

рішенням Залізничного районного суду м.Львова від 25 серпня 2016 року позов задоволено частково.Визнано проведення будівельних робіт із влаштування нежитлового приміщення над квартирою № 25 в будинку № 7а на вулиці Залізничній у місті Львові незаконними. Зобовязано Товариство з обмеженою відповідальністю «Інвестиції-УП» та ОСОБА_2 відновити стан горища над квартирою № 25 в будинку № 7а на вулиці Залізничній у місті Львові, який існував на час підписання ОСОБА_3 та Товариством з обмеженою відповідальністю «Інвестиції-УП» акту прийому-передачі квартири № 25 в будинку № 7а на вулиці Залізничній у місті Львові 27 серпня 2008 року. У задоволенні позовної вимоги про зобов'язання припинити будівельні роботи - відмовлено за їх безпідставністю. Стягуто солідарно з Товариства з обмеженою відповідальністю «Інвестиції-УП» та ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 243 гривні 60 копійок судового збору.

Дане рішення оскаржили ОСОБА_4 «Інвестиції УП» та ОСОБА_2

В своїй апеляційній скарзі ОСОБА_4 «Інвестиції УП» просять рішення скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в позові. Вважають рішення таким, що винесене з порушенням норм процесуального, матеріального права та їх неправильним застосуванням, висновки суду не відповідають обставинам справи. Зазначають, що судом не здобуто доказів існування над квартирою позивача горища, яке б могло відноситись до спільного майна багатоквартирного будинку. Крім цього, зазначають, що оскаржуване рішення для ОСОБА_4 «Інвестиції УП» є завідомо не виконуваним, оскільки ОСОБА_4 «Інвестиції УП» не вправі руйнувати нежитлові приміщення, які належать іншому співвідповідачу. Також, вказують на те, що ні на дату заявлення позову, ні на дату винесення судового рішення ОСОБА_4 «Інвестиції УП» не було власником нежитлових приміщень над квартирою позивача та не виконувало жодних будівельних робіт.

В своїй апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення та постановити нове рішення про відмову у позові. Вважає рішення таким, що винесене з порушенням норм процесуального, матеріального права та їх неправильним застосуванням, висновки суду не відповідають обставинам справи. Зазначає, що судом не враховано, що в матеріалах справи відсутні докази, які б свідчили, що над квартирою позивача на час підписання з ОСОБА_4 «Інвестиції УП» акта прийому-передачі кв. 25 в будинку №7а на вул. Залізничній у м. Львові 27.08.2008 року знаходилось горище, а також відсутні докази того, що один з відповідачів провів будівельні роботи з влаштування нежитлового приміщення за рахунок горища. Зазначає, що факт придбання ним 13.08.2014 року приміщень не підтверджує позовні вимоги, а навпаки спростовує їх, оскільки свідчить про те, що він не будував нежитлові приміщення шляхом переобладнання горища, а набув їх як існуючий обєкт нерухомого майна. Також, наявність над квартирою позивача нежитлових приміщень не свідчить про те, що такі влаштовані за рахунок горища будинку. Крім цього, позивачем не надано, а судом не здобуто доказів існування над квартирою позивача горища, яке б могло відноситись до спільного майна багатоквартирного будинку. Крім цього, вказує на те, що рішення в частині зобовязання його відновити горище над квартирою позивача, заперечує право власності ОСОБА_2 на нежитлові приміщення, які є над квартирою позивача, оскільки фактично приписує їх демонтувати. Крім цього, вказує про те, що до нього позовних вимог висунуто не було.

В судове засідання сторони (їх представники) не зявилися, однак суд вважав за можливе проводити розгляд справи у їх відсутності (відсутності їх представників) зважаючи на те, що сторони повідомлялись про час та місце судового розгляду належним чином, обґрунтованих клопотань про відкладення розгляду справи від них до суду не надходило, доказів поважності причин неявки (неявки представників) суду представлено не було та зважаючи на вимоги ч.2 ст. 305 ЦПК України.

Враховуючи неявку всіх осіб, що беруть участь у справі їх представників та вимоги ч.2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи в межах доводів апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги слід задовольнити з таких підстав.

Як вбачається змісту оскаржуваного рішення суд першої інстанції, посилаючись, зокрема, на ст. 382 ЦК України та задовольняючи позов частково, виходив з того, що із листів Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції у Львівській області №1-13-6-80 від 12 січня 2015 року, ОСОБА_4 «Інвестиції-УП» №12/01-01 від 12 січня 2015 року, Залізничної районної адміністрації №32-111 від 26 січня 2015 року, ОСОБА_2 самовільно розпочав будівельні роботи у нежитловому приміщенні над квартирою №25 на вул. Залізничній, 7а у м. Львові, яке належало до 13 серпня 2014 року ОСОБА_4 «Інвестиції-УП». Суд вважав, що приймаючи у ОСОБА_4 «Інвестиції УП» квартиру №25 на вул. Залізничній, 7а у м. Львові позивач ОСОБА_3 розраховувала на збереження усіх характеристик та якості такої квартири у майбутньому, у тому числі для неї мало значення розташування квартири на останньому девятому поверсі будинку та відсутність будь-яких житлових чи нежитлових приміщень над такою. Окрім того, як вбачається із матеріалів справи таке будівництво здійснювалось самовільно, без належним чином розробленої та затвердженої документації та права на виконання будівельних робіт, чим порушено права позивача. Що стосується позовних вимог щодо припинення будівництва над квартирою №25 на вул. Залізничній, 7а у м. Львові, то суд вважав, що у їх задоволенні слід відмовити, оскільки як зазначила сама позивач ОСОБА_3 у судовому засіданні будівельні роботи над даною квартирою вже не проводяться.

Колегія суддів вважає, що такі висновки суду першої інстанції обставинам, що мають значення для справи та вимогам закону не відповідають, обставини, які суд вважав встановленими не доведені.

Як вбачається із матеріалів справи, зокрема, позовної заяви (а.с. 1-3) позивач звернулась в суд з даним позовом до ОСОБА_4 «Інвестиції-УП», у якому просила про ухвалення рішення, яким слід визнати проведення будівельних робіт над квартирою № 25 в будинку № 7а на вулиці Залізничній у місті Львові незаконним; зобовязання Товариства з обмеженою відповідальністю «Інвестиції-УП» припинити будівельні роботи над квартирою № 25 в будинку № 7а на вулиці Залізничній у місті Львові; відновити стан горища, який існував на час підписання ОСОБА_3 та Товариством з обмеженою відповідальністю «Інвестиції-УП» акту прийому-передачі квартири № 25 в 27-ми квартирному житловому будинку (1-ї черги забудови) на вулиці Залізничній в місті Львові, тобто станом на 27 червня 2008 року.

При цьому позивач заявляючи такі вимоги до згаданого відповідача посилалась на те, що вона, в силу статей 369, 382 ЦК України є власником згаданої квартири та відповідно співвласником допоміжного приміщення будинку (горища) де проводяться незаконні будівельні роботи над її квартирою, а саме добудова до стрихового приміщення. Тому вказаними роботами, на які вона згоди не давала, порушуються її права власника квартири та співвласника допоміжного приміщення та вказані права у спосіб подання даного позову вона мала намір захистити.

Згодом судом за клопотанням позивача (а.с. 66) до участі у справі як співвідповідача було залучено ОСОБА_2 (ухвала суду від 27.10.2015 року а.с. 74).

При цьому після залучення вказаної особи як співвідповідача позивач позовних вимог не змінювала, додаткових заяв, про зміну, збільшення, зменшення позовних вимог, тощо не подавала.

Розглядаючи позов у межах заявлених вимог судом першої інстанції, було, зокрема, встановлено, що вбачається із матеріалів справи та сторонами не оспорювалось та не спростовано, що на час подання позову (січень 2015 року) позивач дійсно є власником згаданої квартири, відповідно до свідоцтва від 23.10.2008 року (а.с. 4). А, крім цього, те, що у період грудень 2014 року січень 2015 року відповідачем ОСОБА_2, як власником нежитлових приміщень, що розташовані над квартирою позивача самовільно розпочато реконструкцію вказаних приміщень без належним чином розробленої та затвердженої в установленому порядку проектної документації на проведення реконструкції та без права на виконання будівельних робіт (листи компетентних органів у відповідь на отримання інформації з проводу проведення будівельних робіт над квартирою позивача а.с. 11, 33, 34-38, 61, 69). Те, що згадане нежитлове приміщення, площею 81,9 кв.м., що розташоване над квартирою позивача, та у якому проводились згадані самовільні будівельні роботи належить саме ОСОБА_2 вбачається і з договору купівлі-продажу нежитлових приміщень від 13.08.2014 року, витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, технічного паспорту а.с. 136-140).

Зважаючи на вказане, виконання вказаних будівельних робіт у нежитловому приміщенні, що належить на праві власності ОСОБА_2 та не відноситься до допоміжних приміщень та не перебуває у спільній власності власників квартир будинку, жодним чином не порушує прав позивача, як співвласника допоміжних приміщень, зокрема, і горища, оскільки роботи проводились у приміщенні, яке до таких не належить. Крім цього суд не вправі був втручатись у право власності іншої особи у спосіб зобовязання вчинення певних дій, про які просила позивач з наведених нею підстав.

Зважаючи на вказане позовні вимоги позивача до задоволення не підлягали, а, крім цього, такі заявлені до неналежного відповідача ОСОБА_4 «Інвестиції УП», якому на час розгляду справи приміщення у якому проводились роботи не належало.

Вирішення ж судом питання щодо зобовязання ОСОБА_2 вчинити певні дії, також, слід вважати виходом суду за межі позовних вимог, оскільки жодних вимог до вказаної особи, що була залучена до участі у справі як співвідповідач заявлено не було.

Зважаючи на вказане слід вважати, що рішення суду в цілому, як і у частині задоволення позову, так і у частині відмови у задоволенні позовної вимоги підлягає скасуванню з ухваленням нового про відмову у задоволенні позовних вимог з наведених вище підстав, що відповідає, зокрема, і вимогам ст.ст. 316-319, 321, 325, 355, 382 ЦК України.

Вказаним слід визнати доводи обох апеляційних скарг обґрунтованими та самі скарги задовольнити.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307 ч.1 п.2, 309 ч.1 п.1-4, 313, 314 ч.2, 316, 317, 319 ЦПК України, -

в и р і ш и л а :

апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Інвестиції УП» та ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Залізничного районного суду м.Львова від 25 серпня 2016 року скасувати та ухвалити у справі нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Інвестиції УП», ОСОБА_2 про визнання будівельних робіт незаконними та зобов`язання вчинити дії відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 в користь держави 609 грн. недоплаченого судового збору при поданні позовної заяви.

Стягнути з ОСОБА_3 в користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Інвестиції УП» та ОСОБА_2 по 267,96 грн. сплаченого кожним з них судового збору за подання апеляційних скарг, а також в користь держави 1071,84 грн. недоплаченого судового збору за подання апеляційних скарг.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий : Я.А. Левик

Судді: С.М. Бойко

ОСОБА_5