УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 травня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

Умнової О.В., Кафідової О.В., Фаловської І.М.,
розглянувши у попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості по кредитному договору, за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Камінь - Каширського районного суду Волинської області від 07 червня 2016 року, ухвалу апеляційного суду Волинської області від 20 липня 2016 року,-

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2015 року позивач - публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з ОСОБА_4 заборгованість у розмірі 200386,17 грн, з них: 17405,08 грн - заборгованість по кредиту, 62201,77 грн - заборгованість по процентах за користування кредитом, 5524,20 грн - заборгованість по комісії за користування кредитом, 115255,12 грн - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань по договору.

Позов мотивовано тим, що відповідно до укладеного кредитного договору № VOK6RK09860005 від 19 червня 2006 року ОСОБА_4 отримав від банку кредит в сумі 19800 грн, зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 24% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом строком до 19 червня 2009 року включно. Позивач свої зобов'язання за договором виконав в повному обсязі. Позичальник - відповідач взяті на себе зобов'язання за договором належним чином не виконував, у зв'язку із чим позивач звернувся з вищевказаним позовом до суду.

Рішенням Камінь - Каширського районного суду Волинської області від 07 червня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Волинської області від 20 липня 2016 року, в задоволенні позову відмовлено.

Позивач, не погоджуючись з даними рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій подав касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального та порушення норм процесуального права просить їх скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Дослідившиматеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційну скаргу слід відхилити, виходячи з наступного.

Згідност. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Колегією суддів встановлено та вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані рішення судів першої та апеляційної інстанцій ухвалені з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Апеляційний суд дав належну оцінку законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції. Належним чином перевірив встановлені судом фактичні обставини справи з урахуванням зібраних доказів та дійшов правильного висновку щодо відсутності правових підстав для його скасування.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 19 червня 2006 року між сторонами укладено договір кредиту № VOK6RK09860005, за умовами якого ОСОБА_4 отримав кредит в сумі 19800 грн, зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 24% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом строком до 19 червня 2009 року включно (а.с.6,7).

На виконання умов кредитного договору, 19 червня 2006 року позичальнику було перераховано кошти в сумі 19800 грн, що підтверджується ордером розпорядженням (а.с.8).

Відповідно до розрахункузаборгованості ОСОБА_4 станом на 04 вересня 2015 року заборгував ПАТ КБ «ПриватБанк» 200386,17 грн кредитних коштів, яка складається із: заборгованості за тілом кредиту - 17405,08 грн, заборгованості по відсотках за користування кредитом - 62201,77 грн, заборгованості по комісії за користування кредитом - 5524,20 грн, пені за несвоєчасність виконання зобов'язань по договору - 115255,12 грн (а.с.4,5).

З наданої позивачем виписки по рахунку заборгованості відповідачавбачається, що останній платіж за договором було сплачено ОСОБА_4 18 липня 2013 року, після чого жодних платежів відповідач не здійснював. (а.с.72).

06 листопада 2015 року позивач - ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду із вищевказаним позовом.

21 березня 2016 року від ОСОБА_4 надійшла до суду заява про застосування строку позовної давності. (а.с. 59).

Місцевий суд, з висновками якого погодився апеляційний суд, виходив з того, що оскільки сплинув строк позовної давності, про застосування якої було заявлено відповідачем, наявні правові підстави для відмови у задоволенні позову.

Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові.

Висновки судів узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду України викладених у постановах від 6 листопад 2013 року у справі за № 6-116цс13 та від 19 березня 2014 року у справі за № 6-20цс14, яка є обов'язковою для застосування загальними судами в силу вимог ст. 360-7 ЦПК України.

При вирішенні даної справи судами першої та апеляційної інстанцій правильно визначений характер правовідносин між сторонами, вірно застосовано закон, що їх регулює, повно і всебічно досліджено матеріали справи та надано належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам.

Доводи, викладені в касаційній скарзі аналогічні доводам, викладеним у апеляційній скарзі, були предметом перевірки апеляційним судом та були відхилені.

За таких обставин, правові підстави для скасування оскаржуваних рішень відсутні.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, -

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» відхилити.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 13 червня 2016 року, ухвалу апеляційного суду Хмельницької області від 19 липня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:О.В. Умнова
О.В. Кафідова
І.М. Фаловська