Справа № 654/3913/16-ц
Провадження № 2/654/275/2017
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16.02.2017 року м. Гола Пристань

Голопристанський районний суд Херсонської області у складі:

головуючого судді - Ширінської О.Х.,

за участю секретаря - Слюсар О.С.,

відповідача - ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Гола Пристань цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Кредобанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

у с т а н о в и в :

ПАТ "Кредобанк" звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, в якому представник позивача зазначив, що 18.02.2009 року між ВАТ "Кредобанк", правонаступником якого є позивач, та ОСОБА_1 був укладено кредитний договір № 26/д-О8. Відповідно до умов кредитного договору банк зобовязався надати позичальнику кредит, а позичальник зобовязувався в порядку та на умовах, визначених кредитним договором, повертати кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати комісію та інші передбачені платежі у сумі, строки та на умовах, що передбачені кредитним договором. Банк свої зобовязання за кредитним договором виконав, однак станом на 30.08.2016 року заборгованість відповідача перед ВАТ «Кредобанк» за кредитом згідно кредитного договору № 26/д-О8 від 18.02.2009 року складає 39 787,66 грн. Представник позивача просить стягнути на користь ПАТ "Кредобанк" зазначену вище суму заборгованості, а також понесенні судові витрати повязані зі сплатою судового збору.

Представник позивача у судове засідання не з'явився, проте надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечував.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_1 заперечувала проти задоволення даного позову у звязку з закінченням строків позовної даності.

Вивчивши матеріали справи, суд встановив, що 18.02.2009 року між ВАТ "Кредобанк", правонаступником якого є позивач, та ОСОБА_1 був укладено кредитний договір № 26/д-О8. Відповідно до умов кредитного договору банк зобовязався надати позичальнику кредит, а позичальник зобовязувався в порядку та на умовах, визначених кредитним договором повертати кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати комісію та інші передбачені платежі у сумі, строки та на умовах, що передбачені кредитним договором.

Банк свої зобовязання за кредитним договором виконав, однак станом на 30.08.2016 року заборгованість відповідача перед ВАТ «Кредобанк» за кредитом згідно кредитного договору № 26/д-О8 від 18.02.2009 року у загальному розмірі складає 39 787,66 грн., що складається з: суми неповернутого кредиту у розмірі 11 933,97 грн., прострочених відсотків - 9885,42 грн., заборгованості по пені - 17 968,27 грн.

Згідно зі ст. 631 ЦК України строком договору саме є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору.

За ст.530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частиною 1 ст. 261 ЦК України встановлено, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

У відповідності до положень ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого порушеного цивільного права або інтересу.

Відповідно до ст.257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється у три роки.

У тексті укладеного сторонами договору не оговорено якогось іншого строку позовної давності. Отже, в цих правовідносинах діє загальний строк позовної давності.

Згідно ч.1 ст.259 ЦК України позовна давність, встановлена законом може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі.

Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

Статтею 266 ЦК України визначено, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).

Згідно ч.4 ст.267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Позивачем до матеріалів справи надано два розрахунки заборгованості, згідно першого розрахунку останній платіж відповідачем був здійснений в лютому 2010 року.

Відповідно до другого розрахунку останній платіж на погашення заборгованості по кредитному договору відповідачем було здійснено 15.05.2013 року.

Вказана дата є початком перебігу позовної давності, тобто строку, у межах якого Банк має звернутись з позовом до суду за захистом свого порушеного цивільного права у судовому порядку.

Позивач із зазначеним позовом звернувся до суду 21.12.2016 року, тобто через 3 роки та сім місяців після настання у позивача права вимоги та обізнаності про порушення своїх прав.

Позивачем не заявлялося клопотання про поновлення строку позовної давності, а відповідачем заявлене клопотання про застосування позовної давності.

Всупереч вимогам ст.ст. 15, 15-1, 30 ЦПК України позивач не надав достатніх та беззаперечних доказів в частині наявності правових підстав для переривання строків позовної давності чи поважності причин її пропуску, а також не надав доказів укладення договору про збільшення позовної давності.

Поряд з викладеним, при вирішенні спору, суд враховує також роз'яснення зазначені в п. 31 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, від 30.03.2012 р., № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» про те, що враховуючи положення пункту 7 частини тринадцятої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», суди мають виходити з того, що у спорах щодо споживчого кредитування кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. У зв'язку із цим позовна давність за позовом про повернення споживчого кредиту застосовується незалежно від наявності заяви сторони у спорі. Оскільки зі спливом строків позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо), застосовуються й до додаткових вимог банку (іншої фінансової установи).

Таким чином, суд вважає, що оскільки позивачем не ставиться питання про поновлення строку позовної давності, поважних причин порушення цього строку позивачем не зазначено, тому в задоволенні позову слідує відмовити, у звязку з пропуском строків позовної давності.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 11, 88, 209, 212, 214, 215, 218, ЦПК України, на підставі ст.ст. 257, 259, 261, 267 ЦК України, суд, -

в и р і ш и в :

У задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства «Крдобанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - відмовити у зв'язку з пропуском строку позовної давності.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Херсонської області протягом десяти днів з дня проголошення рішення, шляхом подачі апеляційного скарги через Голопристанський районний суд.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги.

Суддя О. Х. Ширінська