Апеляційний суд Житомирської області
Категорія 27 Доповідач Жигановська О. С.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 березня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого судді Жигановської О.С.

суддів Коломієць О.С., Якухно О.М..

з участю секретаря

судового засідання ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський акціонерний Банк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 30 жовтня 2015 року,-

в с т а н о в и л а:

У серпні 2015 року ПАТ «ВіЕйБі Банк» звернулося до суду із даним позовом, в обґрунтування якого зазначило, що між ним та ОСОБА_2 26.09.2011 року укладено кредитний договір № BLаЖГА 00079351 на суму 12000 гривень зі сплатою процентів за користування кредитом в розмірі 15 % річних та сплатою комісії за обслуговування кредитної заборгованості, що нараховується щомісячно в розмірі 1,75 % з кінцевим терміном повернення кредиту 26.09.2014 року. У звязку з порушенням відповідачем зобовязань за кредитним договором станом на 10.08.2015 року утворилася заборгованість в розмірі 53729 грн. 24 коп., яка складається з наступного: прострочена до повернення сума кредиту -7529грн.24 коп.; прострочені проценти за користування кредитом - 2680 грн. 07 коп.; прострочена комісія за управління кредитом - 3780грн.; пеня за несвоєчасне погашення кредиту - 39740 грн.66 коп. Враховуючи наведене, Банк просив стягнути із відповідача вказану суму заборгованості.

Рішенням Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 30 жовтня 2015 року позовні вимоги ПАТ «ВіЕйБі Банк» задоволено в повному обсязі та вирішено питання щодо судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати. Апелянт посилається на те, що вона не була належним чином повідомлена про судове засідання, що позбавило її можливості реалізувати свої процесуальні права. Також зазначає, що при постановленні рішення судом не було досліджено розмір заборгованості за кредитним договором та не перевірено поданий позивачем розрахунок заборгованості.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду 1-ї інстанції в межах, визначених ст.303 ЦПК України, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, мотивуючи таким.

Судом встановлено, що між ПАТ «ВіЕйБі Банк» та ОСОБА_2 26.09.2011 року укладено кредитний договір № BLаЖГА 00079351 на суму 12000 гривень зі сплатою процентів за користування кредитом в розмірі 15 % річних та сплатою комісії за обслуговування кредитної заборгованості, що нараховується щомісячно в розмірі 1,75 % з кінцевим терміном повернення кредиту 26.09.2014 року. (а.с.4-8).

Зазначені умови договору стали результатом домовленості сторін, які є вільними у визначенні своїх зобов'язань за договором та будь-яких інших умов своїх взаємовідносин, що не суперечать законодавству України.

Умови кредитного договору ОСОБА_2 не виконувала, тому станом на 10.08.2015 року утворилася заборгованість в сумі 53729 грн. 24 коп., яка складається з наступного: прострочена до повернення сума кредиту -7529грн.24 коп.; прострочені проценти за користування кредитом - 2680 грн. 07 коп.; прострочена комісія за управління кредитом - 3780грн.; пеня за несвоєчасне погашення кредиту - 39740 грн.66 коп. (а.с.3).

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконувала, у зв'язку із чим у останньої виникла заборгованість за кредитом договором, яка підлягає стягненню на користь позивача.

Такий висновок суду є вірним виходячи з наступного.

Відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1ст.1048 ЦК).

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст.611 ЦК України).

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

Вирішуючи спір у справі, суд врахував вищевказані вимоги закону та встановивши, що ОСОБА_2 належним чином зобовязань, передбачених кредитним договором, не виконувала, дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для задоволення вимог Банку про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Доводи ОСОБА_2 щодо необґрунтованості розміру заборгованості, оскільки Банком не в повній мірі враховані проведені нею платежі за кредитним договором, є надуманими та спростовуються матеріалами справи. Як вбачається із наданого Банком розрахунку заборгованості остання проплата за кредитним договором була проведена відповідачкою у квітні 2013 року. Вказані обставини підтвердила ОСОБА_2 під час апеляційного розгляду справи. Аналізуючи зміст долучених до апеляційної скарги квитанцій та розрахунку заборгованості за кредитним договором, колегія суддів дійшла висновку, що кошти, які вносились відповідачкою, враховані Банком при визначенні розміру заборгованості.

Разом з тим, задовольняючи в повному обсязі позовні вимоги Банку щодо стягнення з відповідачки 39740 грн. 66 коп. пені за несвоєчасне погашення кредиту, суд першої інстанції не врахував наступне.

Згідно із частиною третьою статті 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно.

Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі (частини перша, друга статті 551 ЦК України).

Як установлено судом, пунктом 4.3. Загальної частини Договору передбачено, що у випадку прострочення Позичальником сплати за графіком, Банк має право вимагати від Позичальника додатково сплатити пеню, що розраховується від суми невиконаних боргових зобовязань (а саме неповерненої чергової частини Кредиту та/або несплачених процентів та/або комісії за управління Кредитом), строк виконання яких настав і які не були виконані в день прострочення виконання. Ставка, яка застосовується для обчислення пені становить 0,5% за методом «факт/360» (п.9 спеціальної частини Договору) (а.с.4-7).

За приписами частини третьої статті 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків. Проте, установивши, що розмір неустойки /39740 грн.66 коп./ значно більший від розміру боргового зобовязання /прострочена до повернення сума кредиту -7529грн.24 коп.; прострочені проценти за користування кредитом - 2680 грн. 07 коп.; прострочена комісія за управління кредитом 3780 грн./ суд першої інстанції не застосував до спірних правовідносин норму частини третьої статті 551 ЦК України, яка підлягала застосуванню.

Отже, частина третя статті 551 ЦК України з урахуванням положень статті 3 ЦК України щодо загальних засад цивільного законодавства та частини четвертої статті 10 ЦПК України щодо обовязку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав дає право апеляційному суду зменшити розмір неустойки за умови, що її розмір майже втричі перевищує розмір збитків.

Враховуючи наведене, рішення суду в означеній частині підлягає зміні шляхом зменшення розміру пені до 13989,31 грн.

Заява представника відповідача про застосування позовної давності щодо вимоги про стягнення пені не може бути задоволена, виходячи із наступного.

За змістом частин третьої, четвертої статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

З матеріалів справи вбачається, що під час розгляду справи в суді першої інстанції відповідач, яка була належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи (а.с.17), в судове засідання не зявилась. Причини неявки суду не повідомила, заяву про застосування строків позовної давності не подавала.

Відповідно до частини першої статті 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Суд апеляційної інстанції при розгляді справи здійснює перевірку і оцінку фактичних обставин справи та їх юридичну кваліфікацію в межах доводів апеляційної скарги, які вже були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Нові матеріально-правові вимоги, які не були предметом розгляду в суді першої інстанції, не приймаються та не розглядаються судом апеляційної інстанції.

Таким чином, оскільки рішення по суті спору ухвалюється судом першої інстанції, а на стадії апеляційного провадження здійснюється лише перевірка законності та обґрунтованості рішення суду, та враховуючи те, що стаття 267 ЦК України є нормою матеріального права, підстав для розгляду заяви про застосування строків позовної давності судом не вбачається.

Зазначений висновок узгоджується із висновком Верховного Суду України від 02.03.2016 року, викладеним у справі № 6-2307цс15.

Керуючись ст.ст. 209, 303, 304, 307, 309, 313, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 30 жовтня 2015 року змінити, зменшивши суму пені за несвоєчасне погашення заборгованості по кредитному договору № BLаЖГА 00079351 від 26.09.2011 року з 39740, 66 грн. до 13909,31 грн..

В решті рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий : Судді: