02 березня 2017 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:
Євтушенко О.І., ІзмайловоїТ.Л., Кадєтової О.В.,
розглянувши в попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України», треті особи: ОСОБА_5, ОСОБА_6, про відшкодування майнових збитків, завданих злочином,
за касаційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Черкаське обласне управління АТ «Ощадбанк», подану представником Оніщенко Валентиною Василівною, на рішення Монастирищенського районного суду Черкаської області від 23 травня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Черкаської області від 11 жовтня 2016 року,
в с т а н о в и л а:
У лютому 2016 року ОСОБА_4 звернулась до суду із позовом до Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» (далі - ПАТ «Державний ощадний банк України»), треті особи: ОСОБА_5, ОСОБА_6, про відшкодування майнових збитків, завданих злочином.
З метою створення у позивача враження про законність та вигідність ніби-то укладеної угоди, ОСОБА_5 повернула ОСОБА_4 грошові кошти в розмірі 2 000 та 1 154 дол. США в якості відшкодування нарахованих за вкладом відсотків.
В результаті таких дій, ОСОБА_4 зазнала майнової шкоди на загальну суму 4 351 дол. США.
Вироком Монастирищенського районного суду Черкаської області від 02 грудня 2013 року, який залишено без змін ухвалою апеляційного суду Черкаської області від 22 липня 2014 року, ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 367 КК України, а ОСОБА_5 визнано винною у вчиненні злочинів, передбачених ч. 4 ст. 190, ч. 3 ст. 191, ч. 3 ст. 358 КК України. Стягнуто з ПАТ «Державний ощадний банк України» на користь ОСОБА_4 у відшкодування майнової шкоди суму, еквівалентну 5 000 дол. США, що становить 39 965 грн. Стягнуто на користь ОСОБА_4 з ОСОБА_5 у відшкодування моральної шкоди 3 000 грн.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 29 квітня 2015 року вирок Монастирищенського районного суду Черкаської області від 02 грудня 2013 року та ухвалу колегії суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Черкаської області від 22 липня 2014 року в частині розв'язання цивільних позовів

68 потерпілих, в тому числі ОСОБА_4, щодо відшкодування майнової шкоди, скасовано, а справу в цій частині направлено на новий судовий розгляд у порядку цивільного судочинства.

ОСОБА_4 вважаючи, що шкода заподіяна працівниками під час виконання ними своїх трудових обов'язків, зобов'язання щодо її відшкодування покладаються на роботодавця, а боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу, просила стягнути з ПАТ «Державний ощадний банк України» на її користь 5 000 дол. США, що за офіційним курсом НБУ станом на 29 січня 2016 року еквівалентно 125 000 грн, як суму коштів, які позивачка передала контролеру-касиру ОСОБА_5 для внесення на депозитний рахунок.

Рішенням Монастирищенського районного суду Черкаської області від 23 травня 2016 року позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з ПАТ «Державний ощадний банк України» на користь ОСОБА_4 у відшкодування майнових збитків, завданих злочином кошти в розмірі 109 435 грн 35 коп. В задоволені решти позовних вимог відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Ухвалою апеляційного суду Черкаської області від 11 жовтня

2016 року рішення Монастирищенського районного суду Черкаської області від 23 травня 2016 року залишено без змін.

У касаційній скарзі представник ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії Черкаське обласне управління АТ «Ощадбанк» - Оніщенко В.В. просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог, мотивуючи свої вимоги неправильним застосуванням судами норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У звʼязку із цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, законність судових рішень в межах касаційного оскарження, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Частково задовольняючи позовні вимоги та стягуючи майнову шкоду завдану злочином в розмірі 109 435 грн 35 коп., що еквівалентно

4 351 дол. США, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив із доведеності заявлених позовних вимог.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що вироком Монастирищенського районного суду Черкаської області від 02 грудня

2013 року ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 367 КК України, та призначено останньому покарання 5 (пʼять) років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади та займатися діяльністю, повʼязаною з організаційно-розпорядчими та адміністративно-господарськими функціями строком на 2 (два) роки. На підставі ст. ст. 75 76 КК України ОСОБА_6 звільнено від відбування основного покарання із встановленням іспитового строку тривалістю 2 роки з покладенням на засудженого обовʼязків: не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу органу кримінально-виконавчої системи та повідомляти органи кримінально-виконавчої системи про зміну місця проживання, роботи або навчання. ОСОБА_5 визнано винною у вчиненні злочинів, передбачених ч. 4 ст. 190, ч. 3 ст. 191, ч. 3 ст. 358 КК України, та призначено покарання 10 (десять) років позбавлення волі з конфіскацією майна з позбавленням права обіймати посади та займатися діяльністю повʼязаною з організаційно-розпорядчими та адміністративно-господарськими функціями строком на 3 (три) роки. Відбуває покарання в Уманській виправній колонії № 129. Стягнуто з ПАТ «Державний ощадний банк України» на користь ОСОБА_4 у відшкодування майнової шкоди суму еквівалентну 5 000 дол. США, що становить 39 965 грн. Стягнуто на користь ОСОБА_4 з ОСОБА_5 у відшкодування моральної шкоди

3 000 грн. В задоволенні іншої частини відмовлено.

Ухвалою апеляційного суду Черкаської області від 22 липня 2014 року вирок Монастирищенського районного суду Черкаської області від 02 грудня 2013 року залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 29 квітня 2015 року вирок Монастирищенського районного суду Черкаської області від 02 грудня 2013 року та ухвалу колегії суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Черкаської області від 22 липня 2014 року в частині розвʼязання цивільних позовів

68 потерпілих, в тому числі ОСОБА_4, щодо відшкодування майнової шкоди, скасовано, а справу в цій частині направлено на новий судовий розгляд у порядку цивільного судочинства.

Судами встановлено, що вищевказаним вироком Монастирищенського районного суду Черкаської області, який в цій частині станом на 23 травня 2016 року є чинним встановлено, що ОСОБА_4 заподіяно шкоду неправомірними та злочинними діями працівників банку ОСОБА_5 та ОСОБА_6, які перебували в трудових відносинах з відповідачем, що також було встановлено вироком суду.

Відповідно до частини першої статті 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків.

Отже, відповідальність юридичної або фізичної особи настає лише у випадках, коли особа, з вини якої заподіяна шкода, знаходиться з цією юридичною або фізичною особою в трудових відносинах, і шкоду заподіяно нею у зв'язку з виконанням трудових (службових) обов'язків.

При цьому під виконанням працівником своїх трудових (службових) обов'язків розуміється виконання ним роботи, зумовленої трудовим договором (контрактом), посадовими інструкціями, а також роботи, яка хоча і виходить за межі трудового договору чи посадової інструкції, але доручається юридичною або фізичною особою або спричинена необхідністю як на території роботодавця, так і за її межами. Це можуть бути дії виробничого, господарського, технічного та іншого характеру, вчинення яких безпосередньо входить до службових обов'язків працівника.

Аналогічна позиція викладена в Постанові Верховного Суду України від 21 вересня 2016 року справа № 6-933цс16, яка відповідно до положень частини першої статті 3607 ЦПК України, є обов'язковою для всіх судів України.

Статтею 60 ЦПК України встановлено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Ураховуючи наведене, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, на підставі належним чином оцінених доказів (ст. 212 ЦПК України) дійшов правильного висновку про часткове задоволення позовних вимог, оскільки судом встановлено, що з обставин, встановлених вироком суду та досліджених доказів у справі вбачається наявність загальних та спеціальних умов деліктної відповідальності за шкоду, заподіяну позивачці на підставі ст. 1172 ЦК України: протиправної поведінки працівника, завданої шкоди, причинного зв'язку та вини, відповідач завдавала шкоди перебуваючи в трудових відносинах з

юридичною особою - роботодавцем, завдання шкоди працівником під час виконання своїх трудових обов'язків.

При цьому суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, визначаючи розмір майнової шкоди завданої злочином, врахував виплачені ОСОБА_4 кошти та відповідно до вимог ст. 623 ЦК України дійшов до обґрунтованого висновку про стягнення 109 435 грн

35 коп., що станом на 29 січня 2016 року еквівалентно 4 351 дол. США.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а лише зводяться до переоцінки доказів.

Перевіривши доводи касаційної скарги, суд касаційної інстанції дійшов висновку про відхилення касаційної скарги та залишення без змін рішення Монастирищенського районного суду Черкаської області від 23 травня

2016 року та ухвалу апеляційного суду Черкаської області від 11 жовтня

2016 року, тому що судові рішення законні та обґрунтовані.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись статтями 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Черкаське обласне управління АТ «Ощадбанк», подану представником Оніщенко Валентиною Василівною, відхилити.

Рішення Монастирищенського районного суду Черкаської області від 23 травня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Черкаської області від

11 жовтня 2016 року в справі за позовом ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України», треті особи: ОСОБА_5, ОСОБА_6, про відшкодування майнових збитків, завданих злочином залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:О.І. Євтушенко Т.Л. Ізмайлова О.В. Кадєтова