Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17.05.2017 Справа №607/4121/16-ц

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області у складі:

головуючого судді Сташків Н.М.,

за участі секретаря судового засідання Киренької Г.Я.,

з участю сторін:

представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2 районної державної адміністрації

Тернопільської області ОСОБА_3,

представника відповідача ОСОБА_4 сільської ради ОСОБА_5,

представника відповідача ОСОБА_6 Держгеокадастру у ОСОБА_2 районі

ОСОБА_7,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі цивільну справу за позовом ОСОБА_8 до ОСОБА_2 районної державної адміністрації Тернопільської області, ОСОБА_4 сільської ради, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_6 Держгеокадастру у ОСОБА_2 районі, третя особа приватний нотаріус ОСОБА_2 районного нотаріального округу ОСОБА_12, про визнання протиправним та скасування розпорядження, скасування кадастрового номера земельної ділянки, визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку, визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки, вилучення запису про реєстрацію права власності на земельну ділянку,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_8 у квітні 2016 року пред'явила до суду позов до ОСОБА_2 районної державної адміністрації Тернопільської області, ОСОБА_4 сільської ради, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_6 Держгеокадастру у ОСОБА_2 районі, третя особа приватний нотаріус ОСОБА_2 районного нотаріального округу ОСОБА_12, про визнання протиправним та скасування розпорядження голови ОСОБА_2 районної державної адміністрації від 28 жовтня 2011 року №1017 «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення ОСОБА_9 у власність земельної ділянки для ведення індивідуального садівництва на території ОСОБА_4 сільської ради», скасування кадастрового номеру :01:001:3236, який присвоєний земельній ділянці площею 0,1200 га, що розташована на території ОСОБА_4 сільської ради, визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯК №284267 від 21 листопада 2011 року, виданого Управлінням Держкомзему у ОСОБА_2 районі на імя ОСОБА_9, визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки від 21 грудня 2011 року, укладеного між ОСОБА_9 та ОСОБА_10, посвідчений приватний нотаріусом ОСОБА_2 районного нотаріального округу ОСОБА_12, вилучення запису з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію запису про право власності №1580119 на земельну ділянку площею 0,1200 га, що розташована в селі Петриків Тернопільського району Тернопільської області.

Обґрунтовувала позов тим, що в її користуванні перебувала земельна ділянка площею 0,127 га для ведення особистого селянського господарства на території ОСОБА_4 сільської ради, на яку 19 жовтня 2010 року рішенням № 107 їй надано згоду на безоплатну передачу у власність. 14 вересня 2012 року ОСОБА_2 районною державною адміністрацією Тернопільської області видано розпорядження № 898-09 про передачу безоплатно зазначеної земельної ділянки їй у власність. 22 липня 2013 року вона звернулась до державного кадастрового реєстратора з проханням зареєструвати за нею цю земельну ділянку, в чому їй відмовлено через перетин її ділянки з ділянкою № :01:001:3236, площа якої співпадає на 93,1393%. Позивач вважає, що посадовими особами ОСОБА_2 районної державної адміністрації Тернопільської області сфальсифіковано ряд документів, оскільки проект землеустрою на спірну земельну ділянку ОСОБА_9 затверджено як на землі запасу пасовища за межами населеного пункту при тому, що згідно з рішенням ОСОБА_4 сільської ради № 107 ця земельна ділянка класифікована як рілля. ОСОБА_8 того, ОСОБА_9 не було належним чином отримано дозволу на виготовлення проекту землеустрою відповідно до п. 7 ст. 118 ЗК України, не було узгоджено проект землеустрою відповідно до п. 8 ст. 118 ЗК України, не дотримано вимог закону щодо проведення обовязкової державної експертизи проекту землеустрою, у ОСОБА_9 відсутнє рішення про затвердження проекту землеустрою та надання земельної ділянки у власність відповідно до п. 9 ст. 118 ЗК України, державний акт йому видано з порушенням зазначених вимог закону. 21 грудня 2011 року ОСОБА_9 відчужив спірну земельну ділянку відповідачу ОСОБА_10 Оскільки правовстановлюючі документи на цю земельну ділянку видані з порушенням вимог закону, ОСОБА_9 не мав права на укладення цього договору. З цих підстав позивач вважає, що розпорядження голови ОСОБА_2 районної державної адміністрації від 28 жовтня 2011 року №1017 порушує її права та законні інтереси, гарантовані чинним законодавством України.

В ході розгляду справи за клопотанням представника позивача до участі у справі залучено як співвідповідача ОСОБА_11, оскільки 29 серпня 2016 року ОСОБА_10 відчужила спірну земельну ділянку ОСОБА_11 на підставі договору купівлі-продажу.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 позов підтримав із викладених у позовній заяві підстав. Пояснив, що спірна земельна ділянка знаходиться в межах населеного пункту, тому затвердження проекту землеустрою не входить до повноважень ОСОБА_2 районної державної адміністрації Тернопільської області. Акт погодження меж земельної ділянки підписаний особами, яких фактично не було в Україні. Геодезія проведена ПП «Землевласник» неправильно, що призвело до зменшення земельної ділянки позивача. Проект землеустрою взагалі відсутній. Наведене, на переконання представника позивача, є підставою скасування розпорядження від 28 жовтня 2011 року №1017. Підставою скасування кадастрового номера є те, що земельна ділянка ОСОБА_9 «вискочила» на дорогу, нема межових знаків, площа земельної ділянки ОСОБА_9 на 0,007 га менша від площі земельної ділянки ОСОБА_8, земельна ділянка ОСОБА_9 відсутня в наявності (в натурі), бо відсутні межові знаки. Державний акт, виданий ОСОБА_9, має бути визнаний недійсним, оскільки в ньому вказано, що земельна ділянка знаходиться в межах населеного пункту, а одна і та ж земельна ділянка не може бути одночасно і в межах, і поза його межами. Оскільки площа і конфігурація спірної земельної ділянки визначена неправильно і ОСОБА_9 подав ці неправильні документи при укладенні спірного договору купівлі-продажу, тому цей договір є недійсним, що повинно мати наслідком вилучення запису про реєстрацію права власності на земельну ділянку. Зазначене є порушенням права ОСОБА_8 на безоплатну приватизацію земельної ділянки.

Відповідач ОСОБА_9 у судове засідання подав заяву, згідно з якою позову не визнав, вважає його безпідставним, просив відмовити в його задоволенні, розглянувши справу в його відсутності. ОСОБА_8 цього, подав письмові заперечення на позов, зміст яких полягає в тому, що розпорядження про безоплатну передачу ОСОБА_8 земельної ділянки видано майже через рік після того, як він оформив своє право власності та отримав державний акт. ОСОБА_8 не надала ніяких доказів, що у вказаному розпорядженні йдеться саме про ту земельну ділянку, право власності на яку оформлено за ним. Позивач не зазначила, які саме її права порушені ним та іншими відповідачами, оскільки на момент надання йому у власність земельної ділянки площею 0,12 га ОСОБА_8 не належали ніякі права на цю земельну ділянку.

Представник відповідачів ОСОБА_10, ОСОБА_11 ОСОБА_13 в судовому засіданні позову не визнав. Пояснив, що оспорюване розпорядження видано ОСОБА_9 ще 28 жовтня 2011 року, а ОСОБА_8 аж 14 вересня 2012 року, тобто майже через рік. Розпорядження від 28 жовтня 2011 року №1017 відповідно до законодавства, чинного на момент його видачі, видане ОСОБА_2 районною державною адміністрацією Тернопільської області в межах її повноважень. А ОСОБА_4 сільська рада 19 жовтня 2010 року прийняла рішення № 107 про безоплатну передачу у власність ОСОБА_8 земельної ділянки з перевищенням повноважень. Доказів про те, що позивач користувалася земельною ділянкою 25 років, немає. Підстави визнавати спірний договір купівлі-продажу недійсним відповідно до вимог закону взагалі відсутні. ОСОБА_10 є добросовісним набувачем.

Після оголошеної в розгляді справи перерви ОСОБА_13 подав заяви про завершення розгляду справи у його відсутності та відповідачів ОСОБА_10, ОСОБА_11

Представник відповідача ОСОБА_2 районної державної адміністрації Тернопільської області ОСОБА_3 у судовому засіданні позову не визнала. Пояснила, що ОСОБА_9 було розроблено проект землеустрою, в подальшому земельній ділянці присвоєно кадастровий номер, є розпорядження про погодження, до 2013 року саме районні державні адміністрації розпоряджалися земельними ділянками за межами населеного пункту, тому всі вимоги закону відповідачем дотримано.

Представник відповідача ОСОБА_4 сільської ради ОСОБА_5 у судовому засіданні позову не визнала. Пояснила, що вважає ОСОБА_4 сільську раду неналежним відповідачем у справі, оскільки до неї не заявлено ніяких вимог. Рішеннями ОСОБА_4 сільської ради від 19 жовтня 2010 року № 107 та від 23 листопада 2012 року № 702 підтверджено, що ОСОБА_8 надавалася земельна ділянка за межами населеного пункту. У пункті 4 рішення № 107 зазначено «просити ОСОБА_2 районну державну адміністрацію дати дозвіл на безоплатну передачу у власність земельної ділянки площею 0127 га для ведення особистого селянського господарства ОСОБА_8Й.». Тобто це рішення не є рішенням про передачу цієї земельної ділянки у власність ОСОБА_8

Представник відповідача ОСОБА_6 Держгеокадастру у ОСОБА_2 районі ОСОБА_7 у судовому засіданні позову не визнала. Пояснила, що на момент присвоєння кадастрового номера спірна земельна ділянка знаходилась за межами населеного пункту, є висновок про відповідність проекту землеустрою ОСОБА_9, право власності на земельну ділянку у ОСОБА_8 не виникло, відсутні докази, що ОСОБА_9 передано саме ту земельну ділянку, яка, на переконання позивача, належить їй. Будь-які права та інтереси ОСОБА_8 відділом Держгеокадастру у ОСОБА_2 районі не порушені.

Від третьої особи в судове засідання надійшла заява про розгляд справи без його участі.

Відповідно до ст. 169 ЦПК України суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності осіб, від яких надійшли заяви про розгляд справи без їх участі в судовому засіданні.

Судом досліджено надані сторонами докази і встановлено такі обставини:

28 жовтня 2011 року головою ОСОБА_2 районної державної адміністрації видано розпорядження №1017 «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення ОСОБА_9 у власність земельної ділянки для ведення індивідуального садівництва на території ОСОБА_4 сільської ради», відповідно до якого вирішено: затвердити проект землеустрою щодо відведення ОСОБА_9 у власність земельної ділянки площею 0,12 га для ведення індивідуального садівництва за рахунок земель сільськогосподарського призначення (землі запасу пасовище) за межами населеного пункту на території ОСОБА_4 сільської ради. Передати ОСОБА_9 у власність земельну ділянку площею 0,12 га для ведення індивідуального садівництва за рахунок земель сільськогосподарського призначення (землі запасу пасовище) за межами населеного пункту на території ОСОБА_4 сільської ради.

На підставі зазначеного розпорядження 21 листопада 2011 року Управлінням Держкомзему у ОСОБА_2 районі ОСОБА_9 видано державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯК №284267, відповідно до якого він є власником земельної ділянки площею 0,1200 га на території ОСОБА_4 сільської ради (за межами населеного пункту) для індивідуального садівництва.

Відповідно до довідки про правовий статус, кількісні та якісні характеристики земельної ділянки, розподілення земель серед землевласників та землекористувачів ОСОБА_4 сільської ради № 8342 від 20 вересня 2011 року за фактичним використанням станом на 01 липня 2011 року земельна ділянка, виділена ОСОБА_9, загальною площею 0,12 га, відноситься до земель, які входять до адміністративно-територіальних одиниць (індивідуальне садівництво), з яких 0,12 га сільськогосподарські землі, у тому числі садів 0,12 га.

Висновком комісії з розгляду питань, повязаних з погодженням документації із землеустрою № 684 від 20 жовтня 2011 року погоджено проект землеустрою щодо відведення ОСОБА_9 земельної ділянки площею 0,1200 га для ведення індивідуального садівництва на території ОСОБА_4 сільської ради (за межами населеного пункту).

У вказаному висновку, серед іншого, зазначено місце розташування (адреса) земельної ділянки: ОСОБА_4 сільська рада (за межами населеного пункту) Тернопільського району (п. 3), характеристика земельної ділянки: розташована на землях сільськогосподарського призначення (землі запасу пасовище) за межами населеного пункту (п. 8), цільове використання земельної ділянки (проектне): землі сільськогосподарського призначення для індивідуального садівництва (п. 9), фактичне використання земельної ділянки (існуюче): земля сільськогосподарського призначення (землі запасу пасовище) (п. 10).

21 грудня 2011 року між ОСОБА_9 та ОСОБА_10 укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки, посвідчений приватний нотаріусом ОСОБА_2 районного нотаріального округу ОСОБА_12, відповідно до якого ОСОБА_9 продав, а ОСОБА_10 купила земельну ділянку для ведення індивідуального садівництва площею 0,1200 га (кадастровий номер :01:001:3236) на території ОСОБА_4 сільської ради (за межами населеного пункту).

На підставі договору купівлі-продажу, серія та номер 2092, посвідченого 29 серпня 2016 року приватним нотаріусом ОСОБА_12, станом 10 листопада 2016 року власником вказаної земельної ділянки є ОСОБА_11, що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Рішенням ОСОБА_4 сільської ради від 19 жовтня 2010 року № 107 ОСОБА_8 надано згоду на безоплатну передачу у власність земельної ділянки площею 0,1270 га для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель сільськогосподарського призначення раніше наданих в користування рілля, яка розташована в селі Петриків за межами населеного пункту.

У пункті 4 вказаного рішення зазначено «просити ОСОБА_2 районну державну адміністрацію дати дозвіл на безоплатну передачу у власність земельної ділянки площею 0,127 га для ведення особистого селянського господарства ОСОБА_8Й.»

Рішенням ОСОБА_4 сільської ради від 23 листопада 2012 року № 702 визнано, що ОСОБА_8 дійсно користувалася земельною ділянкою площею 0,127 га для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель сільськогосподарського призначення раніше наданих в користування рілля, яка розташована за межами населеного пункту, як така що дійсно користувалася земельною ділянкою до 01 січня 2002 року і користується по даний час.

Відповідно до повідомлення № 843 від 15 серпня 2014 року зазначені рішення ОСОБА_4 сільської ради не були скасовані.

14 вересня 2012 року головою ОСОБА_2 районної державної адміністрації Тернопільської області видано розпорядження № 898-09, відповідно до підпункту 3 пункту 1 якого вирішено передати безоплатно за рахунок земель сільськогосподарського призначення (землі, надані в користування для ведення особистого селянського господарства рілля) у власність ОСОБА_8 земельну ділянку орієнтовною площею 0,127 га за межами населеного пункту на території ОСОБА_4 сільської ради.

Згідно з відповіддю № 01-1197/04 від 29 серпня 2014 року зазначене розпорядження голови ОСОБА_2 районної державної адміністрації не було скасоване.

22 липня 2013 року ОСОБА_8 звернулася до державного кадастрового реєстратора про внесення відомостей до Державного земельного кадастру.

Рішенням № РВ-013 від 22 липня 2013 року ОСОБА_8 відмовлено у внесенні цих відомостей з таких підстав: перетин ділянок з ділянкою № :01:001:3236; площа якої співпадає на 93,1393%.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, дослідивши наявні у справі докази, давши оцінку належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатності і взаємного звязку доказів у їх сукупності, застосовуючи до визначених правовідносин норми матеріального та процесуального права, суд вважає, що позов до задоволення не підлягає, виходячи з наступних підстав.

В силу вимог ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно з вимогами ст. ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до вимог ст. 152 Земельного кодексу України держава забезпечує громадянам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування: г) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів.

Положеннями ст. 3 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Судом установлено, що рішенням ОСОБА_4 сільської ради від 19 жовтня 2010 року № 107 ОСОБА_8 надано згоду на безоплатну передачу у власність земельної ділянки площею 0,1270 га для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель сільськогосподарського призначення раніше наданих в користування рілля, яка розташована в селі Петриків за межами населеного пункту.

Відповідно до вимог ст. ст. 83, 84 Земельного кодексу України, в редакції, яка була чинною станом на день прийняття зазначеного рішення, землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст, є комунальною власністю. У комунальній власності перебувають усі землі в межах населених пунктів, крім земель приватної та державної власності, а також земельні ділянки за їх межами, на яких розташовані об'єкти комунальної власності. У державній власності перебувають усі землі України, крім земель комунальної та приватної власності.

Зазначеним вище рішенням ОСОБА_8 надано згоду на безоплатну передачу у власність земельної ділянки за межами населеного пункту, тобто яка не перебуває у комунальній власності.

Відповідно до вимог частин 1, 3 ст. 122 Земельного кодексу України, в редакції, яка була чинною станом на день прийняття зазначеного рішення, сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб. Земельні ділянки із земель державної власності у власність або у користування у межах сіл, селищ, міст районного значення для всіх потреб та за межами населених пунктів для сільськогосподарського використання передають районні державні адміністрації на їх території.

Таким чином, рішенням ОСОБА_4 сільської ради № 107 від 19 жовтня 2010 року, земельна ділянка площею 0,1270 га для ведення особистого селянського господарства за межами населеного пункту не була та не могла бути відповідно до чинного на той час законодавства передана у власність ОСОБА_8

Більше того, в пункті 4 вказаного рішення зазначено: «просити ОСОБА_2 районну державну адміністрацію дати дозвіл на безоплатну передачу у власність земельної ділянки площею 0,127 га для ведення особистого селянського господарства ОСОБА_8Й.».

На підставі вказаного рішення ОСОБА_8.Й. протягом 2010 2011 років до ОСОБА_2 районної державної адміністрації не зверталася, право власності на земельну ділянку не оформляла.

28 жовтня 2011 року головою ОСОБА_2 районної державної адміністрації видано розпорядження від №1017, яким ОСОБА_9 передано у власність земельну ділянку площею 0,12 га для ведення індивідуального садівництва за рахунок земель сільськогосподарського призначення (землі запасу пасовище) за межами населеного пункту на території ОСОБА_4 сільської ради.

Станом на день видачі зазначеного розпорядження статті 83, 84 та частини 1, 3 ст. 122 Земельного кодексу України діяли у тих же редакціях, що зазначено вище.

Тобто, розпорядження №1017 від 28 жовтня 2011 року прийнято ОСОБА_2 районною державною адміністрацією в межах повноважень, передбачених чинним на той час земельним законодавством.

На підставі зазначеного розпорядження 21 листопада 2011 року ОСОБА_9 отримав державний акт, яким підтверджується його право власності на земельну ділянку площею 0,12 га на території ОСОБА_4 сільської ради (за межами населеного пункту) для індивідуального садівництва.

14 вересня 2012 року головою ОСОБА_2 районної державної адміністрації Тернопільської області видано розпорядження № 898-09 про передачу безоплатно за рахунок земель сільськогосподарського призначення (землі, надані в користування для ведення особистого селянського господарства рілля) у власність ОСОБА_8 земельну ділянку орієнтовною площею 0,127 га за межами населеного пункту на території ОСОБА_4 сільської ради.

На думку суду, вказане розпорядження могло би бути реалізованим з моменту отримання позивачем державного акта на право власності. Лише з цього часу в субєктів таких правовідносин виникає право заперечувати проти зміни чи припинення права власності на земельну ділянку.

Зазначене розпорядження № 898-09 позивачем не реалізовано, державного акта ОСОБА_8 не отримала.

Відповідно до ст. 125 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Зазначена стаття в аналогічній редакції була чинною і на момент видачі оспорюваного розпорядження.

Оскільки право власності ОСОБА_8 на спірну земельну ділянку ні станом на 28 жовтня 2011 року, ні в подальшому, зареєстроване не було, то таке право в неї не виникло, а відтак, судовому захисту не підлягає.

Доводи представника позивача про те, що спірна земельна ділянка знаходиться в межах, а не за межами населеного пункту с. Петриків, жодними доказами у справі не підтверджені.

Щодо доводів представника позивача про порушення права ОСОБА_8 на безоплатну приватизацію земельної ділянки, суд виходить з наступного:

Відповідно до пункту а ч. 3 ст. 116 Земельного кодексу України безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян.

На підтвердження права користування земельною ділянкою площею 0,127 га для ведення особистого селянського господарства позивачем надано рішення ОСОБА_4 сільської ради від 23 листопада 2012 року № 702, яким визнано, що ОСОБА_8 дійсно користувалася земельною ділянкою площею 0,127 га для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель сільськогосподарського призначення раніше наданих в користування рілля, яка розташована за межами населеного пункту, як така що дійсно користувалася земельною ділянкою до 01 січня 2002 року і користується по даний час.

Земельним кодексом України, який набрав чинності з 01 січня 2002 року, не передбачено права постійного користування земельною ділянкою для фізичних осіб.

Статтями 22, 23 Земельного кодексу України 1990 року, який діяв до 01 січня 2002 року, визначено, що право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право. Право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів.

Відповідно до статті 20 Земельного Кодексу УРСР 1970 року, який діяв до 15 березня 1991 року, право землекористування громадян, які проживають в сільській місцевості, засвідчується записами в земельно-шнурових книгах сільськогосподарських підприємств і організацій та погосподарських книгах сільських Рад, а в містах і селищах міського типу в реєстрових книгах виконавчих комітетів міських, селищних Рад народних депутатів.

Позивачем для підтвердження свого права користування вказаною земельною ділянкою не надано ні державного акта на право користування земельною ділянкою площею 0,127 га для ведення особистого селянського господарства, ні інших належних доказів, які відповідно до закону можуть підтверджувати право громадян на користування земельними ділянками.

Пунктом 2 рішення ОСОБА_4 сільської ради № 702 вирішено: вважати акт обстеження, складений постійною комісією з питань земельних відносин та охорони довкілля від 20 листопада 2012 року про встановлення факту користування громадянами згідно списку (додається) земельними ділянками для ведення особистого селянського господарства та для будівництва та обслуговування житлового будинку станом на 01 січня 2002 року і на даний час, первинним рішенням «Про надання земельних ділянок для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та для ведення особистого селянського господарства громадянам станом на 01 січня 2002 року».

Суд вважає, що зазначене рішення не є належним доказом права ОСОБА_8 на користування цією земельною ділянкою, оскільки законом чітко визначено, що право постійного користування земельними ділянками до 15 березня 1991 року засвідчується записами в земельно-шнурових книгах сільськогосподарських підприємств і організацій та погосподарських книгах сільських Рад, а з 01 січня 2002 року державними актами.

Позивачем не надано належних доказів на підтвердження її права користування земельною ділянкою площею 0,127 га для ведення особистого селянського господарства, у звязку з чим суд не може прийти до переконання про порушення її права на безоплатну приватизацію цієї земельної ділянки внаслідок видачі оспорюваного розпорядження.

Відповідно до ст. 15 ЦК України особа має право на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Обов'язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб стверджувальне порушення було реальним.

Оскільки позивачем не доведено порушення її права на земельну ділянку, воно не підлягає судовому захисту.

ОСОБА_8 цього, судом установлено, що розпорядження голови ОСОБА_2 районної державної адміністрації від 28 жовтня 2011 року №1017 видане в межах повноважень, передбачених законом.

Позивачем не доведено її права на земельну ділянку, яку відведено у власність ОСОБА_9 на підставі зазначеного розпорядження.

На підставі розпорядження №1017 у встановленому законом порядку ОСОБА_9 отримано державний акт на земельну ділянку, та їй присвоєно кадастровий номер.

Відповідно до ч. 6 ст. 16 Закону України «Про Державний земельний кадастр» кадастровий номер скасовується лише у разі скасування державної реєстрації земельної ділянки.

З цих підстав вимоги позивача про визнання протиправним та скасування розпорядження №1017, визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯК №284267 від 21 листопада 2011 року, скасування кадастрового номеру :01:001:3236, який присвоєний земельній ділянці площею 0,1200 га, що розташована на території ОСОБА_4 сільської ради до задоволення не підлягають.

Щодо визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки від 21 грудня 2011 року та вилучення запису з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію запису про право власності №1580119 на земельну ділянку, то слід зазначити, що підстави недійсності правочину визначені ст. 215 ЦК України, зокрема такою підставою є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Позивачем не доведено, що при укладенні спірного договору купівлі-продажу не було дотримано вимог ч. ч. 1 3, 5, 6 ст. 203 ЦК України.

Тому вимоги про визнання недійним цього договору, а відтак і про вилучення вчиненого на його підставі запису про реєстрацію права власності №1580119 на земельну ділянку, до задоволення не підлягають.

З цих підстав у задоволенні позову ОСОБА_8 слід відмовити.

За вказаних обставин, відповідно до ст. ст. 15, 16, 203, 215 Цивільного кодексу України, 83, 84, 116, 118, 122, 152 Земельного кодексу України, ст. ст. 22, 23 Земельного кодексу України 1990 року, ст. 20 Земельного Кодексу УРСР 1970 року, ст. 16 Закону України «Про Державний земельний кадастр», керуючись ст. ст. 10, 60, 212, 213, 215, 223, ч. 1 ст. 294, ч. 1 ст. 296 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову ОСОБА_8 до ОСОБА_2 районної державної адміністрації Тернопільської області, ОСОБА_4 сільської ради, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_6 Держгеокадастру у ОСОБА_2 районі, третя особа приватний нотаріус ОСОБА_2 районного нотаріального округу ОСОБА_12, про визнання протиправним та скасування розпорядження голови ОСОБА_2 районної державної адміністрації від 28 жовтня 2011 року №1017 «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення ОСОБА_9 у власність земельної ділянки для ведення індивідуального садівництва на території ОСОБА_4 сільської ради», скасування кадастрового номеру :01:001:3236, який присвоєний земельній ділянці площею 0,1200 га, що розташована на території ОСОБА_4 сільської ради, визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯК №284267 від 21 листопада 2011 року, виданого Управлінням Держкомзему у ОСОБА_2 районі на імя ОСОБА_9, визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки від 21 грудня 2011 року, укладеного між ОСОБА_9 та ОСОБА_10, посвідченого приватним нотаріусом ОСОБА_2 районного нотаріального округу ОСОБА_12, вилучення запису з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію запису про право власності №1580119 на земельну ділянку відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Апеляційного суду Тернопільської області через Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий суддяОСОБА_14