ПЕТРИКІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 187/3/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" лютого 2017 р. смт Петриківка

27 лютого 2017 року Петриківський районний суд Дніпропетровської області у складі головуючого судді Караула О.А. за участю секретаря судового засідання Дудка В.В., розглянувши в смт. Петриківка у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та поділ спільного майна подружжя, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та поділ спільного майна подружжя, в якій просить суд розірвати шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1; визнати право власності на домоволодіння-житловий будинок розташованого за адресою АДРЕСА_1 за ОСОБА_1; зобов'язати позивача ОСОБА_1 компенсувати відповідачу ОСОБА_2 вартість права на частку спільної сумісної власності, перечисливши грошовий еквівалент на депозитний рахунок Петриківського районного суду Дніпропетровської області; судові витрати стягнути з відповідача.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги позивач зазначила , що відповідно до свідоцтва про одруження від 06.10.2001 року, між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 укладено шлюб, зареєстрований Відділом реєстрації актів громадянського стану Петриківського районного управління юстиції Дніпропетровської області.

Від шлюбу сторони мають двох неповнолітніх дітей, які проживають разом з позивачем, а саме: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Їхня сім'я остаточно розпалась через непорозуміння та систематичні п'янки відповідача, сімейно-шлюбні відносини на протязі тривалого часу відсутні з причин частих конфліктів, спільне господарство не ведеться, відчуття взаєморозуміння, любові та поваги втрачено. Фактично з листопада 2015 року вона не проживає разом з відповідачем і вимушена була переїхати разом з дітьми до батьків.

За таких обставин, шлюб носить формальний характер. Подальше його збереження та примирення з відповідачем неможливі, у зв'язку з чим виникла необхідність в юридичному оформлені розлучення та поділу спільного майна подружжя.

Крім того, між нею і відповідачем не досягнуто угоди про добровільний поділ майна, що є спільною сумісною власністю.

Так, за період шлюбу, відповідно до договору купівлі-продажу житлового будинку, 07.04.2006 року ОСОБА_2 набуто право власності на житловий будинок, розташованій за адресою: АДРЕСА_1

Відповідно до ст. 368 Цивільного кодексу України, спільна власність двох або більше

осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.

Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ч.ч. 2,3 ст.372 Цивільного кодексу України, у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Статтею 70 Сімейного кодексу визначено, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Однак, Верховний суд України в своїй постанові № 11 від 21 грудня 2007 року « Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на розірвання шлюбу, визнання його не дійсним та поділ майна подружжя», в пункті 30 пояснив, що при вирішенні спору про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, суд, згідно з частинами 2,3 ст. 70 Сімейного кодексу України, в окремих випадках може відступити від засад рівності часток подружжя, враховуючи обставини, що мають істотне значення для справи, а також інтереси неповнолітніх дітей, непрацездатних повнолітніх дітей ( за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування.

Частина 2, 3 ст. 70 Сімейного кодексу України передбачає, що в окремих випадках суд може відступити від засад рівності часток майна подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема, якщо один з них не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав і розпорядився ним на свою користь. Так, сторони спільно з ОСОБА_2 в 2015 році придбали 4 телят та 3 свиноматки. Коли телята виросли - він їх продав, свиноматок перевів на подвір'я своєї матері, аби вона не мала доступу до них та поголів'я поросят, яких вони приводять. Жодного зиску ні вона, ні її діти від цього не мають.

Окрім цього, ОСОБА_2 довгий час зловживає спиртними напоями, лікувався від алкоголізму в Дніпропетровській клінічній психіатричній лікарні в 2011 році, та в 2014 році в Дніпродзержинській міській лікарні №1, їхній будинок перетворив у приют для безхатьків та алкоголіків. Позивач вимушена була, крім того, що працює, аби утримувати дітей, звертатися за допомогою до своїх батьків, переїхала жити до них, щоб вберегти дітей від негативного впливу їхнього батька.

Діти проживають разом з позивачем і не дивлячись на те, що вони з квітня 2015 року отримують мізерні аліменти (565 гривен на двох), їх інтереси треба теж врахувати - виділити частки з їхньої спільної сумісної власності - щоб достатньо забезпечити їх фізичний, духовний розвиток та лікування, не допустити фактичного нерівного положення, коли весь тягар виховання і утримування дітей ляже на плечі позивача. Закон України « Про державний бюджет на 2016 рік» встановив прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років з 01 грудня 2016 року 1689 гривень на кожного, тобто Відповідач і близько не забезпечує дітей необхідним мінімумом для життя.

Відповідач забезпечений житлом, адже рядом з нашим подвір'ям мешкає його мати, на подвір'ї якої мається два житлових будинка, один з яких не заселений і в якому може жити відповідач. Зважаючи на правила ст.ст.70,71 СК України про неможливість поділу будинку в натурі, з урахуванням інтересів неповнолітніх сина та дочки, суд може відступити від засад рівності часток подружжя і залишити будинок позивачу з дітьми, а позивача зобов'язати компенсувати колишньому чоловіку вартість права на його частку спільної сумісної власності.

Позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримала. Вважає, що її частка у спільному будинку з відповідачем має становити ? частини. Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, зазначила, що вона з відповідачем з 2001 року перебуває в шлюбі. В 2002 році за рахунок її батьків сторони придбали будинок в АДРЕСА_1 за 800 доларів США. В будинку провели ремонт за кошти її батьків. Згодом даний будинок продали та купили інший будинок по АДРЕСА_1). За рахунок її батьків в будинку було зроблене парове опалення. Відповідач продав свій власний будинок по АДРЕСА_1 за 1200 доларів США, які на ремонт їхнього будинку не залучалися. За рахунок їхніх спільних коштів (допомога при народженні дитини) були поміняні вікна в будинку. За період шлюбу відповідач зловживав алкогольними напоями, у зв'язку з чим двічі проходив лікування. З листопада 2015 року сторони почали проживати окремо. При цьому відповідач сплачує за рішенням суду аліменти на двох їхніх дітей, у розмірі, що не відповідає їхніх потребам. Аліменти стягуються з його пенсії у розмірі близько 600 грн. на двох дітей. Будь якої іншої матеріальної допомоги позивач не надає. Раніше виниклу заборгованість по аліментам у розмірі 7279 грн. відповідач сплатив за рахунок продажу їхньої спільної худоби.

Відповідач проти позовних вимог в частині майнового спору заперечував. Вважає, що його частка в праві власності на оспорюваний будинок має складати 1/2 частину. Вважає, що вартість будинку, визначена експертною оцінкою, що виготовлена на замовлення позивача не відповідає дійсній його вартості, а тому він не згодний, щоб за рішенням суду на його користь була стягнута частина від вказаної вартості з позбавленням його права на відповідну частку будинку. Підтвердив той факт, що частина коштів, за які вони придбали спільний будинок по АДРЕСА_1 з'явилася за рахунок продажу будинкуАДРЕСА_3, який був придбаний за 800 доларів США за кошти батьків позивача. Також не заперечував, що коштами батьків позивача проводився ремонт як в будинку по АДРЕСА_1, так і облаштовувалося система опалення у спірному будинку. Також підтвердив, що у нього були проблеми з алкоголем, у зв'язку з чим він двічі проходив лікування. Крім того повідомив, що під час проведення ремонтних робіт будинку по АДРЕСА_1 залучалися також і його кошти у розмірі 1000 доларів США, які він отримав внаслідок продажу свого будинку по АДРЕСА_2. Також повідомив, що ним був переоформлений земельний пай на іншу особу, який він успадкував в 2013 році, за що отримав кошти у розмірі 10 000 грн., які також вклав в спірний будинок. Крім того, після допиту свідка ОСОБА_6 підтвердив той факт, що будинок АДРЕСА_3 був проданий за 3500 доларів США, а спірний будинок був придбаний за 5000 доларів США. При цьому 1500 доларів США вони доложили зі своїх спільних коштів. Також повідомив, що отримує пенсію у розмірі 1200 грн., з якої за рішенням суду стягуються аліменти у розмірі, що не може бути вищим за 50 відсотків від її розміру, тобто приблизно 600 грн. на двох дітей.

Суд, заслухавши пояснення сторін, свідків, дослідивши наявні докази, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що згідно з копією свідоцтва про одруження, актовий запис № 78 від 06 жовтня 2001 року, складений Відділом реєстрації актів громадянського стану Петриківського районного управління юстиції Дніпропетровської області, ОСОБА_2 зареєстрував шлюб з ОСОБА_1 (а.с.7).

Від шлюбу сторони мають двох дітей: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 8,9).

В судовому засіданні встановлено, що шлюб, на час розгляду справи, через втрату почуття поваги одне до одного та непорозуміння, фактично перестав існувати.

За ч.2 ст.3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки.

Згідно зі ст. 110-112 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхньої дитини, що мають істотне значення.

Приймаючи до уваги, що розірвання шлюбу є дійсною волею позивача, фактичні шлюбні відносини між сторонами припинені, на день розгляду справи примирення між сторнами не відбулося, суд вважає, що шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 необхідно розірвати.

Позивач, при зверненні до суду із позовом, не сплатила судовий збір, у зв'язку з чим суд вирішив судові витрати, по сплаті судового збору стягнути з відповідача на користь держави.

Відповідно до ч. 8 ст. 235 СК України у рішенні суду про розірвання шлюбу зазначається про вибір прізвища тим з подружжя, який змінив прізвище під час державної реєстрації шлюбу, що розривається.

Позивачка ОСОБА_1 виявила бажання залишити шлюбне прізвище «ОСОБА_1».

Крім того судом встановлено, що в період шлюбу у 2002 році сторонами був придбаний будинок АДРЕСА_3 на ім'я відповідача, за 800 доларів США за кошти батьків позивача. Вказана обставина визнана сторонами та доказуванню не підлягає.

Згідно копії договору купівлі продажу від 11 липня 2006 року, будинок АДРЕСА_3 був відчужений ОСОБА_7 за 17675 грн. (а.с. 72,73).

Згідно копії договору купівлі продажу від 07 квітня 2006 року, ОСОБА_2 був придбаний будинок за адресою АДРЕСА_1 вартістю 25250 грн. (а.с. 11,12), та вартість якого станом на 14.12.2016 року складає 167040 грн. (а.с. 17-41).

Позивачем надано копії накладних на ім'я ОСОБА_6 на отримання труб загальною вартістю 2590 та будівельних матеріалів на суму 3000 грн. (а.с. 80, 81).

Згідно копії виконавчого листа, виданого Петриківським районним судом 16.02.2016 року з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 стягуються аліменти на утримання ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі 1/3 частини з у сіх видів заробітку (а.с. 86).

Згідно довідки виданої УПФУ в Петриківському районі 05 грудня 2016 року ОСОБА_1 отримала аліменти на 2-х дітей за вересень - листопад 2016 року 565 грн. кожного місяця, за грудень 2016 року 623 грн 50 коп. (а.с. 89).

Згідно довідок від 22.02.2017 року ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 навчаються в Петриківській ЗШ та харчуються в їдальні школи, вартість харчування складає 140 грн. та 150 грн. в місяць на відповідну дитину (а.с. 82, 84).

Згідно довідки від 24.02.2017 року, ОСОБА_4 навчається з 2013 року в Петриківській дитячій художній школі, розмір оплати становить 75 грн. в місяць (а.с. 83).

Позивачем також долучено чеки на придбання ліків для лікування дітей (а.с. 90-94).

Відповідач надав суду копії квитанцій про сплату аліментів (а.с. 60-65).

В судовому засіданні свідок ОСОБА_6 суду повідомила, що вона є матір'ю позивача. В 2001 році сторони по справі одружилися, а в 2002 році за її кошти у розмірі 800 доларів США для подружжя був придбаний будинок АДРЕСА_3. Даний був в занедбаному стані, у зв'язку з чим вона за свої кошти здійснила там значні поліпшення на суму 8986 грн. Вказану обставину вона пам'ятає, оскільки в неї залишилися письмові записи витрат. Крім того на ремонт будинку залучалися будівельні матеріали, які вона отримала в рахунок заборгованості по заробітній платі. Згодом сторони по справі продали даний будинок за 3500 доларів США та купили інший будинок за адресою АДРЕСА_1 за 5000 доларів США. При цьому 1500 доларів США сторони доложили зі своїх спільних коштів. В будинку за її кошти було зроблено парове опалення, а заміна вікон та шпалер була здійснена за кошти сторін по справі, які вони отримали у вигляді допомоги при народженні дитини. Також підтвердила, що відповідач дійсно продав свій будинок по АДРЕСА_1 за 1300 доларів США, однак з них 200 доларів США були ним отримані як завдаток ще до шлюбу, 300 доларів США він їй повернув як плату за попереднє оформлення документів на будинок, 200 доларів США він віддав своїм братом, 100 доларів США витратив на святкування продажу будинку, а 200 доларів США витратив на придбання особистих речей. І лише 300 доларів США пішло на потреби сімї.

Свідок ОСОБА_8 суду повідомив, що він є колишнім сусідом сторін, коли вони проживали в АДРЕСА_1. Він особисто підшукав вказаний будинок на прохання батьків позивача, які в той час шукали житло для сторін по справі. Вказаний будинок був придбаний за кошти батьків позивача.

Свідок ОСОБА_9 суду повідомив, що він є колишнім сусідом сторін, коли вони проживали в АДРЕСА_1. Йому відомо, що вказаний будинок був придбаний за рахунок батьків позивача. Крім того за їх рахунок у вказаному будинку було проведено водопостачання, опалення, збудована веранда, сараї.

Відповідно до ст.. 71 СК України, майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

З роз'яснень в п. 25 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вбачається, що, вирішуючи питання про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст. 71 СК щодо обов'язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦК) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми.

У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності.

Як встановлено в судовому засіданні, житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 є сумісною власністю сторін, оскільки був придбаний під час шлюбу.

При цьому відповідач відмовився отримувати грошову компенсацію за свою частку зазначеного будинку, у зв'язку з чим позивач не вніс на депозитний рахунок суду відповідні кошти.

За таких обставин, суд приходить до висновку про відсутність законних підстав для припинення права власності позивача на його частку у праві спільної сумісної власності на спірний будинок, з виплатою йому компенсації вартості частки, та оскільки вимоги про поділ житлового будинку в натурі позивачем не заявлялися, є підстави для визнання за подружжям права власності на ідеальні частки в житловому будинку без його реального поділу та залишення спірного будинку у спільній частковій власності сторін.

При визначенні розміру ідеальних часток у спірному будинку, суд керується наступним.

Відповідно до ст.. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування.

Відповідно до п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" N 11 від 21 грудня 2007 року вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення ведення спільного господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання».

Як встановлено в судовому засіданні та визнається сторонами, 70 % сплачених коштів за спірний будинок (3500 доларів США) фактично належать позивачу, оскільки вказані кошти були отримані внаслідок реалізації будинку АДРЕСА_3, який раніше був придбаний за кошти батьків позивача, та якими були вкладені значні кошти в його ремонт, що значно підняло його вартість, а 30 % сплачених коштів за спірний будинок (3500 доларів США) - це сумісні кошти сторін.

Після купівлі будинку в нього вкладалися кошти на його ремонт як сумісні (допомога при народженні дитини), як кошти батьків позивача за встановлення парового опалення, так і незначна частина коштів відповідача, яка залишилася після продажу його особистого будинку. При цьому суд не приймає доводи позивача, про те, що ним додатково було вкладено в будинок 10 000 грн., які він отримав за реалізацію успадкованого паю, оскільки це не підтверджено належними доказами. Суд також не приймає доводи позивача про те, що відповідач лікувався від алкогольної залежності, як на підставу своїх вимог, оскільки дана обставина жодним чином не може мати наслідків зменшення його частки у спірному майні подружжя.

Крім того судом встановлено, що сторони мають двох неповнолітніх дітей, які знаходяться на утриманні позивача та на користь яких з відповідача стягуються аліменти у розмірі біля 300 грн. на кожного, який навіть відповідно до прожиткового мінімуму для дітей віком від 6 до 18 років встановленого Законом України « Про державний бюджет на 2016 рік» не відповідає потребам для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування.

На підставі вищезазначеного, враховуючи встановлені судом джерела придбання спірного будинку, інтереси неповнолітніх дітей, суд приходить до висновку, що розмір ідеальної частки у спірному будинку для позивача має становити 3/4, а для позивача ? частини.

Згідно з ч. 1 ст. 88 ЦПК України, суд вважає, що з відповідача необхідно стягнути на користь позивача сплачений судовий збір за подачу позовної заяви майнового характеру.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 61, 79, 84, 88, 209, 212, 218, 212-215ЦПК України, ст. ст. 3, 70, 71, 110-112, 235 СК України, суд -

В И Р І Ш И В :

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та поділ спільного майна подружжя задовольнити частково.

Розірвати шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1, який зареєстрований Відділом реєстрації актів громадянського стану Петриківського районного управління юстиції Дніпропетровської області 06 жовтня 2001 року, актовий запис № 78.

Після розірвання шлюбу ОСОБА_1 залишити шлюбне прізвище «ОСОБА_1».

Поділити спільне сумісне майно подружжя, а саме: житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, визнавши за ОСОБА_1 право власності на ідеальну 3/4 частину будинку, а заОСОБА_2 право власності на ідеальну? частину без виділу цих часток в натурі.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору за подачу позовної заяви майнового характеру в розмірі 1670 (одна тисяча шістсот сімдесят) гривень 40 копійок.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір за подачу позовної заяви про розірвання шлюбу в розмірі 551 (п'ятсот п'ятдесят одна) гривень 20 копійок.

В іншій частині позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом. Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя: О. А. Караул