Справа № 442/6757/16-ц
УХВАЛА

судового засідання

16.01.2017 року Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області

у складі: головуючого судді Коваля Р.Г.

з участю секретаря Антоненко В.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Дрогобичі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 міської ради, ОСОБА_3 про визнання протиправним та часткове скасування рішення сесії ОСОБА_2 міської ради № 1411 від 29 жовтня 2014 року,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 міської ради, ОСОБА_3 про визнання протиправним та часткове скасування рішення сесії ОСОБА_2 міської ради № 1411 від 29 жовтня 2014 року.

Відповідач ОСОБА_3 подала суду заяву про закриття даної цивільної справи оскільки така справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_4 підтримав заяву своєї довірительки з підстав, які викладені в заяві, послався на ті обставини, які на його думку не дають суду підстав розглядати справу в порядку ЦПК України.

Представник відповідача ОСОБА_2 міської ради Львівської області ОСОБА_5 підтримав подану заяву та просив провадження по даній справі закрити.

Представники позивача ОСОБА_6, ОСОБА_7 заперечили проти поданої заяви відповідачем ОСОБА_3 вважають її безпідставною. Крім того, представник позивача ОСОБА_6 послався на ряд чинних судових процесуальних документів, та вважає, що така заява задоволенню не підлягає.

Заслухавши думку осіб, які беруть участь у справі суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до положень частини 3 статті 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Як вбачається із позовної заяви позивача та із доданих до неї ряду письмових доказів, ОСОБА_1 уже звертався із адміністративним позовом до суду про визнання протиправним та скасування рішення сесії ОСОБА_2 міської ради № 1411 від 29.10.2014 року у частині затвердження матеріалів з виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та передачі безоплатно у власність громадянам для ведення садівництва, а саме ОСОБА_3 земельну ділянку площею 651 кв. метр між будинками № 23 та № 25 на вулиці Завіжній у місті Дрогобичі із кадастровим № :01:043:0175 для ведення садівництва.

За наслідками розгляду такої позовної заяви ОСОБА_1 постановою Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 24.11.2015 року позов задоволено, визнано частково протиправним та скасовано рішення сесії шостого скликання ОСОБА_2 міської ради за №1411 від 29.10.2014 року «Про затвердження матеріалів проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок» у частині затвердження матеріалів з виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та передання безоплатно у власність для ведення садівництва ОСОБА_3, яка проживає на ІНФОРМАЦІЯ_1, кв.№6, місто Львів, земельну ділянку площею 651 квадратний метр на вулиці Завіжній, між будинками №23 і №25, кадастровий №:01:043:0175.

Після перегляду постанови Дрогобицького міськрайонного суду від 24.11.2015 року судом апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги ОСОБА_2 міської ради 16.03.2016 року скасовано постанову суду першої інстанції та постановлено нову Львівського апеляційного адміністративного суду про відмову у задоволенні заявлених ОСОБА_1 позовних вимог.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України у справі касаційного провадження №К/800/9729/16 від 29 вересня 2016 року за наслідками розгляду касаційної скарги ОСОБА_1 на постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 16 березня 2016 року, скасовано рішення судів першої та апеляційної інстанції, а провадження в адміністративній справі №442/5221/15-а закрито у звязку із непідсудністю спору адміністративному суду.

Закриваючи провадження в адміністративній справі №442/5221/15-а, суд касаційної інстанції розяснив позивачу його право на звернення із аналогічними позовними вимогами, що були заявлені в межах адміністративного процесу, до місцевого загального суду у порядку, визначеному нормами Цивільного процесуального кодексу України, оскільки із заявлених позивачем вимог вбачається спір про право позивача на користування спірною земельною ділянкою, яка згідно оскаржуваного рішення ОСОБА_2 міської ради передана безоплатно у власність відповідача ОСОБА_3

При постановленні ухвали від 29.09.2016 року у справі касаційного провадження №К/800/9729/16 Вищий адміністративний суд України здійснив посилання на постанови Верховного Суду України від 16.12.2014 року у справі № 21-544а14 та від 10.11.2015 року у справі №21-2319а15, згідно яких визначено, що спір за позовом особи, яка фактично користується земельною ділянкою і з посиланням на певні конкретні обставини доводить, що має (чи набула) права на користування нею, є спором про право, яке вирішується за правилами цивільного чи господарського, а не адміністративного судочинства.

Долученою до матеріалів справи Ухвалою Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України від 18.11.2016 року у справі №21-3764а16, що прийнята колегією суддів за наслідками розгляду заяви ОСОБА_3 про перегляд Верховним Судом України ухвали Вищого адміністративного суду України від 29.09.2016 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 міської ради за участю третьої особи - ОСОБА_3, про визнання протиправним та скасування рішення в частині, ухвалено відмовити у допуску до провадження адміністративної справи №442/5221/15-а Верховним Судом України та відмовлено у скасуванні ухвали Вищого адміністративного суду України від 29.09.2016 року, оскільки висновки Вищого адміністративного суду України, викладені у його постанові від 29.09.2016 року, відповідають висновкам Верховного Суду України від 29.09.2015 року у справі №21-345а15.

Із досліджених письмових доказів вбачається, що на даний час є чинною ухвала Вищого адміністративного суду України від 29 вересня 2016 року в адміністративній справі №442/5221/15-а, якою визначено (встановлено) право позивача ОСОБА_1 на звернення із даним позовом до суду загальної юрисдикції у порядку цивільного судочинства.

Відповідно до п. 7 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 року № 3 «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ», земельні відносини, суб'єктами яких є фізичні чи юридичні особи, органи місцевого самоврядування, органи державної влади, а об'єктами - землі у межах території України, земельні ділянки та права на них, у тому числі на земельні частки (паї), регулюються земельним і цивільним законодавством на принципах забезпечення юридичної рівності прав їх учасників, забезпечення гарантій прав на землю (стаття 1 ЦК, статті 2, 5 Земельного кодексу України; далі - ЗК). Захист судом прав на землю у цих відносинах здійснюється способами, визначеними статтями 16, 21, 393 ЦК, статтею 152 ЗК, у тому числі шляхом визнання недійсними рішень органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування.

Відповідно до цього, спори, що виникають із земельних відносин, у яких хоча б однією зі сторін є фізична особа, незважаючи на участь у них суб'єкта владних повноважень, згідно зі статтею 15 ЦПК розглядаються в порядку цивільного судочинства. Це стосується, наприклад, позовів про визнання недійсними рішень органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування щодо видання дозволу на виготовлення (розроблення) проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, вирішення інших питань, що відповідно до закону необхідні для набуття і реалізації права на землю, про надання чи передачу земельної ділянки у власність або користування чи невирішення цих питань, припинення права власності чи користування землею (статті 116, 118, 123, 128, 131, 144, 146, 147, 149, 151 ЗК та інші), крім спорів, передбачених частиною першою статті 16 Закону України від 17 листопада 2009 року № 1559-VI «Про відчуження земельних ділянок, інших об'єктів нерухомого майна, що на них розміщені, які перебувають у приватній власності, для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності», про цивільну відповідальність за порушення земельного законодавства (статті 210, 211 ЗК), про повернення самовільно зайнятих земельних ділянок (стаття 212 ЗК).

Викладені у заяві відповідача ОСОБА_3 від 22.11.2016 року твердження про необхідність закриття провадження у даній цивільній справі у звязку із її непідсудністю суду загальної юрисдикції у порядку цивільного судочинства є необґрунтованими та такими, що суперечать встановленим обставинам чинними ухвалами Вищого адміністративного суду України від 29.09.2016 року у справі касаційного провадження №К/800/9729/16 та Верховного Суду України від 18.11.2016 року у справі №21-3764а16.

Керуючись ст. ст. 15, 208, 209, 293 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

В задоволенні заяви ОСОБА_3 про закриття провадження у справі відмовити.

Суддя Р.Г. Коваль