АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 648/4726/16-ц Головуючий в І інстанції: Бугрименко В.В. Номер провадження: 22-ц/791/622/17 Доповідач: Вейтас І.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 березня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Херсонської області в складі:

головуючогоОСОБА_1,
суддів:ОСОБА_2,
ОСОБА_3,
секретар -ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Білозерського районного суду Херсонської області від 01 лютого 2017 року в справі за позовом ОСОБА_5 до Білозерської селищної ради Білозерського району Херсонської області, третя особа: ОСОБА_6 про визнання недійсним рішення сільської ради,

ВСТАНОВИЛА:

В листопаді 2016 року позивач звернулась до суду з вказаним позовом посилаючись на те, що з 2002 року вона являться власником житлового будинку розташованого за адресою: вул..Романа Вдовиченка, 37, смт.Білозерка, Білозерського району Херсонської області. Рішеннями селищної ради №219 від 25 вересня 2007 року та №417 від 5 грудня 2008 року надано згоду на передачу їй у власність земельної ділянки для обслуговування житлового будинку за вказаною адресою.

Під час виготовлення в 2015 році технічної документації із землеустрою було виявлено, що площа земельної ділянки позивача зменшилась на 23 кв.м.. Вважає, що таке зменшення сталося внаслідок безпідставного вилучення земельної ділянки у позивача на користь ОСОБА_6 власника суміжної ділянки № 39 по вул.. Р.Вдовиченка, під час встановлення меж між їх земельними ділянками на підставі рішення селищної ради №417 від 5 грудня 2008 року. Позивач, посилаючись на те, що вона не була обізнаною про прийняття рішення селищною радою, про його наявність дізналася лише в 2016 році, згоди на вилучення у неї земельної ділянки не надавала, просила з врахуванням уточнених позовних вимог визнати рішення селищної ради №417 від 5 грудня 2008 року недійсним.

Рішенням Білозерського районного суду Херсонської області від 01 лютого 2017 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_5 в апеляційній скарзі вказує, що суд першої інстанції безпідставно надав перевагу праву власності ОСОБА_6 (домоволодіння № 39), так як на момент розгляду справи він має державний акт на земельну ділянку, а у позивача ОСОБА_5 (домоволодіння № 37), лише рішення селищної ради про приватизацію земельної ділянки. Вважає рішення незаконним та необґрунтованим, просить його скасувати, ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Письмові заперечення на апеляційну скаргу не надходили.

Заслухавши доповідача, пояснення представника позивача та представників селищної ради, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах, визначених ст.303 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд першої інстанції дійшов висновку, що оскаржуване рішення прийнято селищною радою в межах своїх повноважень, відповідно до вимог Земельного кодексу України, а підстав стверджувати, що вказаним рішення порушені права позивача, як землекористувача, судом не встановлено.

Колегія суддів вважає такий висновок суду правильним, виходячи з наступного.

З матеріалів справи слідує, що на підставі договору дарування від 20 червня 2002 року ОСОБА_5 стала власником 49/100 домобудівлі № 37 по вул..Р.Вдовиченка в смт.Білозерка. Вказаний будинок розташований на земельній ділянці присадибного фонду Білозерської селищної ради. Договір оренди земельної ділянки, на якій розташоване вказане домоволодіння, між селищною радою та позивачем, а також попереднім власником домоволодіння не укладався.

ОСОБА_6 являється власником земельної ділянки для обслуговування житлового будинку, розташованої за адресою: смт.Білозерка, вул.Р.Вдовиченка, 39, площею 0,0665 га. (державний ат на право власності на земельну ділянку серії №ЯИ503020 виданий 11 листопада 2009 року). Земельні ділянки позивача та третьої особи межують між собою.

Рішенням Білозерської селищної ради Херсонської області за №417 від 5 грудня 2008 року, що оскаржується позивачем, було встановлено межі між суміжними ділянками № 37 та №39 по вул..Р.Вдовиченка, по фактичному землекористуванню - по існуючим огорожам.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, про те, що оскільки на момент прийняття оскаржуваного рішення, право користування земельною ділянкою у позивача не виникло, межі земельної ділянки, на якій розташоване належне їй домоволодіння, не визначалися, підстав стверджувати, що вказаним рішенням було порушено її права немає.

Колегія суддів не бере до уваги доводи апеляційної скарги, про те, що рішенням Білозерської селищної ради Білозерського району від 25 вересня 2007 року № 219, яким селищна рада надала згоду, на передачу у власність земельної ділянки в розмірі 0,17 га по вул..Р.Вдовиченка, 37 в смт.Білозерка громадянам ОСОБА_7 та ОСОБА_8 (0,15 га для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, 0,02 га для ведення особистого селянського господарства) в спільну сумісну власність, є доказом розміру земельної ділянки, на яку ОСОБА_7 має право, виходячи з наступного.

Відповідно до положень ч.6 ст.118 Земельного Кодексу громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для обслуговування житлового будинку у межах норм безоплатної приватизації подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки у власність відповідно до повноважень, визначених ст.122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри.

Орган місцевого самоврядування розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою.

Як зазначено в пункті 4 рішення Білозерської селищної ради Білозерського району від 25 вересня 2007 року № 219 розміри земельних ділянок надані з урахуванням можливих змін при виготовленні технічної документації та проектів землеустрою, щодо відведення земельних ділянок.

Отже відсутні підстави вважати, що позивач мала отримати у власність земельну ділянку саме такого розміру, який вказаний в рішенні селищної ради про надання згоди, на передачу у власність земельної ділянки.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновок суду першої інстанції про те, що Білозерська селищна рада, ухвалюючи оскаржуване рішення №417 від 5 грудня 2008 року про встановлення межі між суміжними ділянками № 37 та №39 по вул..Р.Вдовиченка по фактичному землекористуванню - по існуючим огорожам, діяла в межах своїх повноважень.

Зважаючи на наведені обставини, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову в задоволенні позовних вимог, оскільки рішення суду постановлено правильно у відповідності до вимог норм матеріального та процесуального права, в межах заявлених вимог, на підставі наданих доказів, досліджених в судовому засіданні.

Перевірені колегією доводи апеляційної скарги не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вони не спростовують висновків суду і не містять посилання на нові факти або засоби доказування, які мають значення для справи.

За таких обставин підстав для скасування чи зміни рішення суду колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 315 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА :

Апеляційну скаргу ОСОБА_9 відхилити.

Рішення Білозерського районного суду Херсонської області від 01 лютого 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги.

Головуючий І.В.Вейтас

Судді: Л.П.Воронцова

ОСОБА_3