У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.02.2017 Франківського районний суд м. Львова в складі:

Головуючого- суддді ОСОБА_1

за участі секретаря судових засідань- Голайдо Т.О.

скаржника- Приймак В.О.

заінтересованих осіб:

державного виконавця

Франківського ВДВС м.Львова- ОСОБА_2

ОСОБА_3

представника ОСОБА_3- ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові скаргу ОСОБА_5 на дії державного виконавця Франківського ВДВС м.Львова ОСОБА_2, щодо звернення з вимогою про повернення речей, вилучених в боржників ОСОБА_6 та ОСОБА_3 та переданих на зберігання ОСОБА_5, суд,-

в с т а н о в и в :

скаржник звернувся в суд зі скаргою на письмову вимогу державного виконавця Франківського ВДВС м.Львова - ОСОБА_2 від 16.01.2017р., щодо повернення речей, вилучених в боржника ОСОБА_6 та переданих на зберігання скаржнику.

В обґрунтування заявленої скарги скаржник покликається на те, що під час проведення виконавчих дій 24.12.2015р. щодо виселення боржників було проведено опис та арешт тільки майна ОСОБА_3 , жодних речей ОСОБА_6 не було вилучено. Встановити які саме речі належать ОСОБА_6 неможливо. Крім того, відповідно до п.7 ст.66 ЗУ «Про виконавче провадження», передане для зберігання майно боржника повертається йому державним виконавцем на підставі акта після відшкодування боржником витрат, повязаних із зберіганням такого майна. У разі якщо боржник відмовляється відшкодувати витрати, повязані із зберіганням майна, вони компенсуються за рахунок реалізації майна боржника або його частини. Скаржник неодноразово звертався до державного виконавця з проханням вчинити дії щодо відшкодування витрат за зберігання речей на підставі наданих ним актів, проте жодних коштів не отримав. Крім того, виконання оскаржуваної вимоги передбачає не тільки безкоштовне повернення речей боржників, а і доставку їх за рахунок скаржника на квартиру, яка належить стягувачу, що безпосередньо впливає на майнові права ОСОБА_5 Також скаржник зазначає, що державним виконавцем не були виконані вимоги п.5. ч.1. ст.39 ЗУ «Про виконавче провадження» та не закінчене виконавче провадження №48481891 щодо виселення ОСОБА_6, хоча ухвалою ВССУ від 23.11.2016р. по справі №6-1760св16 було скасовано рішення суду в частині виселення ОСОБА_6, на підставі якого було видано виконавчий лист та відкрито виконавче провадження №48481891.

ОСОБА_5 просить суд визнати дії державного виконавця Франківського ВДВС м.Львова ОСОБА_2, щодо звернення з вимогою №В-9 92 від 16.01.2017р. про повернення речей, вилучених в боржника та переданих на зберігання ОСОБА_5 незаконними та заборонити державному виконавцю Франківського ВДВС м.Львова ОСОБА_2 вчиняти дії щодо повернення речей, вилучених в боржників та переданих на зберігання ОСОБА_5 до відшкодування зберігачеві витрат, повязаних зі зберіганням речей боржників.

Скаржник в судовому засіданні надав пояснення, аналогічні викладеним у скарзі. Просив скаргу задовольнити.

Державний виконавець Франківського ВДВС ЛМУЮ ОСОБА_2 в судовому засіданні проти скарги заперечив, пояснивши, що ОСОБА_6 звернулася до нього у січні 2017 року з заявою про повернення речей, вилучених 24.12.2015р., оскільки ухвалою ВССУ від 23.11.2016р. по справі №6-1760св16 було скасовано судове рішення в частині виселення ОСОБА_6, тому, на її думку, відсутні підстави для арешту та вилучення її майна. Державний виконавець також пояснив, що 22.03.2016р. та 06.06.2016р. ОСОБА_3 зверталась в Франківський відділ державної виконавчої служби м.Львова з заявами про видачу всіх вилучених речей, стверджуючи, що зазначені речі належать саме їй. Крім того 30.06.2016р. Франківським районним судом м. Львова була винесена ухвала, щодо визнання незаконною бездіяльність державного виконавця Франківського ВДВС ЛМУЮ щодо неповернення боржнику ОСОБА_3 вилученого майна, що також підтверджує, що державним виконавцем були арештовані та вилучені саме речі ОСОБА_3, тому неможливо достовірно встановити, які саме вилучені речі належать ОСОБА_6

ОСОБА_3 та її представник ОСОБА_4 в судовому засіданні проти скарги заперечили, оскільки вважають дії державного виконавця Франківського ВДВС м.Львова ОСОБА_2, щодо звернення з вимогою про повернення речей, вилучених в боржників ОСОБА_6 та ОСОБА_3 та переданих на зберігання ОСОБА_5 цілком правомірними.

ОСОБА_6 в судове засідання не зявилася, хоча була належно та вчасно повідомлена про день, час та місце розгляду скарги, а тому суд вважає за можливим розглянути скаргу у її відсутності.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали скарги та всі надані сторонами докази та письмові заперечення, суд дійшов до наступного висновку.

Судом встановлено, що 24.12.2015р. державним виконавцем Франківського ВДВС м.Львова - ОСОБА_7, разом з представником стягувача, представниками правоохоронних органів були вчиненні дії в межах ЗУ «Про виконавче провадження» щодо виселення ОСОБА_3 та ОСОБА_6, а саме : державним виконавцем було проведено опис та арешт майна, відповідно до приписів ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження» (зазначене підтверджується актом опису та арешту від 24.12.2015 року) та передано зазначене майно на відповідальне зберігання ОСОБА_5

22.03.2016р. та 06.06.2016р. ОСОБА_3 зверталась в Франківський відділ державної виконавчої служби м.Львова з заявами про видачу всіх вилучених в неї речей.

30.06.2016р. Франківським районним судом м. Львова була винесена ухвала, щодо визнання незаконною бездіяльність державного виконавця Франківського ВДВС ЛМУЮ щодо неповернення боржнику ОСОБА_3 вилученого майна.

Державний виконавець Франківського ВДВС м.Львова ОСОБА_2 пояснив, що йому невідомо та фактично неможливо встановити, які саме вилучені речі належать ОСОБА_6, а які ОСОБА_3

Ухвалою ВССУ від 23.11.2016р. по справі №6-1760св16 рішення апеляційного суду Львівської області від 09 червня 2015 року в частині вирішення зустрічних позовних вимог ОСОБА_8 до ОСОБА_6 про виселення скасовано, справу в цій частині направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції; ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 02 вересня 2015 року в частині залишення без змін рішення апеляційного суду Львівської області від 09 червня 2015 року щодо вирішення зустрічних позовних вимог ОСОБА_8 до ОСОБА_6 про виселення скасовано; рішення апеляційного суду Львівської області від 09 червня 2015 року у частині залишення без змін рішення Франківського районного суду м. Львова від 03 жовтня 2014 року щодо вирішення зустрічних позовних вимог ОСОБА_8 до ОСОБА_6 про визнання особи такою, що втратила право на користування квартирою та вселення, залишено без змін.

Відповідно до ст.39 ЗУ «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню у разі скасування рішення, на підставі якого виданий виконавчий документ, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню. Постанова про закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених частиною першою цієї статті, виноситься в день настання відповідних обставин або в день, коли виконавцю стало відомо про такі обставини.

Згідно ст.40Закону України «Про виконавче провадження» у разі закінчення виконавчого провадження (крім офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у звязку із закінченням виконавчого провадження.

Враховуючи, що було скасовано судове рішення в частині виселення ОСОБА_6, на підставі якого було видано виконавчий лист та відкрито виконавче провадження №48481891 щодо виселення ОСОБА_6, державний виконавець Франківського ВДВС м.Львова ОСОБА_2, з метою закінчення виконавчого провадження №48481891, правомірно звернувся до ОСОБА_5 з вимогою від 16.01.2017р. про повернення речей ОСОБА_6 Беручи до уваги те, що 24.12.2015р. проводились виконавчі дії, щодо виселення ОСОБА_6, суд приходить до висновку, що речі, вилучені під час проведення виконавчих дій, підлягають поверненню ОСОБА_6 на підставі ухвали ВССУ від 23.11.2016р. по справі №6-1760св16.

Відповідно до ст.24 Закону України «Про виконавче провадження», виконавчі дії провадяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна.

Право власності на житлове приміщення за адресою: м.Львів, вул. Гайворонського 7/4, зареєстровано 09.07.2014р. за ОСОБА_8 на підставі свідоцтва про придбання нерухомого майна з прилюдних торів №1130 від 09.07.2014р.

Відповідно до довідки (форми №2) №532 від 13.08.2014р., виданою ЛКП «Затишне» за адресою: м.Львів, вул. Гайворонського 7/4 зареєстрованих немає.

Проте, враховуючи, що вилучення речей відбувалося за адресою: м. Львів, вул. Гайворонського, 7/4, за якою і досі фактично проживає ОСОБА_6, суд прийшов до висновку, що виконавчі дії щодо повернення речей правомірно мають проводитися саме за цією адресою.

Згідно п.3 ст.58 ЗУ «Про виконавче провадження», у разі якщо зберігачем призначено іншу особу, крім боржника або члена його сімї, вона може одержувати за зберігання майна винагороду, розмір та порядок виплати якої визначаються договором між зберігачем та виконавцем.

Відповідно до п.7 ст.66 Закону України «Про виконавче провадження», передане для зберігання майно боржника повертається йому державним виконавцем на підставі акта після відшкодування боржником витрат, повязаних із зберіганням такого майна. У разі якщо боржник відмовляється відшкодувати витрати, повязані із зберіганням майна, вони компенсуються за рахунок реалізації майна боржника або його частини.

Скаржник стверджує, що відповідно до актів про надання послуг за зберігання речей боржника в період з січня 2016 року по січень 2017 року загальна сума витрат повязаних зі зберіганням речей боржника становить 22 500 грн. Державний виконавець підтвердив, що в матеріалах виконавчого провадження містяться відповідні акти, та ОСОБА_5 звертався з вимогою щодо відшкодування зберігачеві витрат повязаних зі зберіганням речей боржника.

Суд приходить до висновку, що акти про надання послуг не можуть вважатися належними доказами витрат скаржника повязаних зі зберіганням речей боржника, оскільки ОСОБА_5 не доведено, що саме майно боржника зберігається за адресою: м.Львів, вул. Ткацька 9.

Відповідно до п.1. ст.74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що скарга ОСОБА_5 на дії державного виконавця, щодо звернення з вимогою про повернення речей, вилучених в боржників ОСОБА_6 та ОСОБА_3 та переданих на зберігання ОСОБА_5 не підлягає задоволенню, оскільки державний виконавець здійснював свої дії відповідно до вимог ЗУ "Про виконавче провадження".

Керуючись ст.ст. 18, 19, 39 ЗУ "При виконавче провадження", ст.ст.383-387 ЦПК України, суд,-

п о с т а н о в и в :

в задоволенні скарги ОСОБА_5 на дії державного виконавця відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п'яти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Франківського

районного суду м. Львова: ОСОБА_1