АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________
Справа № 676/609/16-ц
Провадження № 22-ц/792/66/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 березня 2017 року м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Апеляційного суду Хмельницької області

у складі: головуючого судді Купельського А.В.,

суддів: Спірідонової Т.В., Янчук Т.О.,

за участю: секретаря Лапка Ю.В.,

сторін: позивача ОСОБА_1, його представника ОСОБА_2

розглянула у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1, поданою представником за довіреністю ОСОБА_2, на рішення Камянець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 24 жовтня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_1 до товариства з додатковою відповідальністю «Адамс» про стягнення заробітної плати, поновлення на роботі, стягнення середньомісячного заробітку, стягнення моральної шкоди,

в с т а н о в и л а :

У лютому 2016 року ОСОБА_1, звертаючись до суду з вказаним позовом, зазначав, що з 3 жовтня 2007 року він був прийнятий на роботу на посаду охоронця, а 9 листопада 2010 року був переведений начальником караулу на сезон, до ВАТ „Адамс, правонаступником якого є ТзДВ „Адамс. Наказом №47-к від 9 грудня 2015 року позивач звільнений з посади охоронця, відповідно до п. 4 ст. 40 КЗпП України. В день звільнення з роботи, в порушення ч. 1 ст. 115 КЗпП України, відповідач не виплатив йому заробітну плату за попередні місяці, допустив заборгованість по виплаті зарплати.

У звязку з цим позивач, уточнивши позовні вимоги, просив суд скасувати наказ про звільнення позивача №47-к від 9 грудня 2015 року, поновити його на посаді охоронця в ТзДВ „Адамс, стягнути з товариства на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу з 9 грудня 2015 року до дня поновлення на роботі, стягнути на його користь з відповідача невиплачену заробітну плату у розмірі 16 468 грн., стягнути на його користь з товариства моральну шкоду у розмірі 5 000 грн.

Рішенням Камянець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 24 жовтня 2016 року позов задоволено частково. Стягнуто з товариства з додатковою відповідальністю „Адамс заборгованість по заробітній платі у сумі 9 668 грн. 16 коп. В задоволенні позову ОСОБА_1 до ТзДВ „Адамс про скасування наказу №47-к від 9 грудня 2015 року „Про звільнення ОСОБА_1 з посади охоронця згідно п. 4 ст. 40 КЗпП України з 30 листопада 2015 року, стягнення середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу з 9 грудня 2015 року по день ухвалення судового рішення, стягнення моральної шкоди у сумі 5 000 грн. відмовлено. Стягнуто з ТзДВ „Адамс на користь держави судовий збір у сумі 551 грн. 20 коп. Стягнуто зі ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у сумі 551 грн. 20 коп.

Не погоджуючись з таким рішенням, ОСОБА_1 в апеляційній скарзі просить його скасувати, ухвалити нове рішення, яким задовольнити його вимоги до відкритого акціонерного товариства „Адамс про стягнення нарахованої, але невиплаченої заробітної плати у розмірі 16 468 грн., поновлення на роботі і оплату за час вимушеного прогулу, стягнення моральної шкоди в сумі 5 000 грн.

Вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, при цьому суд неповно зясував усі фактичні обставини справи, не дослідив та не надав належної оцінки наявним в матеріалах справи доказам, не сприяв повному, обєктивному та неупередженому її розгляду, тому рішення суду не відповідає фактичним обставинам справи, є незаконним та необґрунтованим.

Посилається на те, що в матеріалах справи наявний наказ керівника ТзДВ „Адамс про встановлення охоронцям мінімальної заробітної плати на місяць. Апелянтом була виставлена вимога до відповідача про стягнення невиплаченої заробітної плати, згідно норм чинного законодавства, у розмірі 16 468 грн. Однак, відповідачем надано довідку про розмір заборгованості із заробітної плати позивачу за період з 01.08.2014 року по 09.12.2015 року у розмірі лише 9 668 грн.

Також апелянт відмічає, що судом не взято до уваги документи, які свідчать про причину відсутності позивача на роботі 30 листопада 2015 року. До того ж, лист ТзДВ „Адамс №123-к від 9 грудня 2015 року про звільнення ОСОБА_1 з роботи з 30 листопада 2015 року останній отримав лише 16 грудня 2015 року.

Апелянт стверджує, що судом першої інстанції не було досліджено графіку змінності охоронців товариства, чим порушено ст. 52 КЗпП України. Відповідачем, в свою чергу, не надано пояснень щодо фактичної кількості відпрацьованих годин, годинної ставки апелянта, а лише зазначено про відсутність табелів обліку робочого часу за весь період роботи апелянта у товаристві. Тому, як вважає апелянт, суд, ухваливши рішення по даній справі, дійшов висновків, які не відповідають обставинам справи. Окрім того, суд неправомірно відмовив у стягненні моральної шкоди, мотивуючи тим, що порушень чинного законодавства при звільненні позивача з роботи допущено не було, тоді як останньому при звільненні завдано душевних страждань. Разом з тим, в матеріалах справи наявна копія висновку по матеріалах перевірки від 01.04.2016 року, затвердженого т.в.о. начальника Камянець-Подільського РВП Камянець-Подільського ВП ГУНП у Хмельницькій області про негативну поведінку директора ТзДВ „Адамс та нанесення нею апелянту тілесних ушкоджень з приводу подання заяви до суду про виплату заборгованості по заробітній платі, що також завдало апелянту моральної шкоди.

Заслухавши доповідача, пояснення апелянта та його представника, перевіривши матеріали справи, ознайомившись з доводами апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, і це підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_1 наказом №305-к від 3 жовтня 2007 року прийнятий на роботу охоронцем комплексу с. Баговиця. Наказом №58-к від 9 листопада 2010 року його переведено начальником караулу на сезон. Згідно рішення установчих зборів ВАТ „Адамс перетворено в товариство з додатковою відповідальністю „Адамс (а.с. а.с. 3, 61).

30 листопада 2015 року відповідачем складено акт про відсутність позивача на робочому місці (а.с. 68).

Того ж дня відповідачем складено акт про відмову ОСОБА_1 надати письмове пояснення про його відсутність на робочому місці в цей же день з 13:00 до 16:30 (а.с. 67).

8 грудня 2015 року відповідачем складено акт про те, що охоронець ОСОБА_1 на письмове запрошення зявитися на підприємство до 8 грудня 2015 року для надання письмового пояснення з приводу відсутності його на роботі 30 листопада 2015 року, не зявився (а.с. 66).

У листі ТзДВ „Адамс від 9 грудня 2015 року повідомляється про те, що ОСОБА_1 звільнено з роботи з 30 листопада 2015 року згідно п. 4 ст. 40 КЗпП України, наказ №47-к від 9 грудня 2015 року (а.с. 4, 63).

Як вбачається з довідки, заборгованість з заробітної плати перед ОСОБА_1 з серпня 2014 року по листопад 2015 року складає 9 668 грн. 16 коп. (а.с. 56).

Частково задовольняючи позов, суд виходив з довідки про заборгованість заробітної плати у сумі 9 668 грн. 16 коп.

Відмовляючи у задоволенні позову в частині скасування наказу №47-к від 9 грудня 2015 року „Про звільнення ОСОБА_1 з посади охоронця згідно п. 4 ст. 40 КЗпП України з 30 листопада 2015 року, стягнення середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу з 9 грудня 2015 року по день ухвалення судового рішення, стягнення моральної шкоди у сумі 5 000 грн., суд виходив з того, що відповідачем не порушено чинне законодавство при звільненні позивача з роботи.

З таким висновком колегія суддів Апеляційного суду Хмельницької області погоджується частково.

Так, відповідно до п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.1992 року „Про практику розгляду судами трудових спорів при розгляді позовів про поновлення на роботі осіб, звільнених за п. 4 ст. 40 КЗпП, суди повинні виходити з того, що передбаченим цією нормою закону прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин.

Як вбачається з матеріалів справи товариством правомірно було складено акт про відсутність позивача на робочому місці протягом більш як 3 годин, внаслідок чого останнього без порушення чинного законодавства звільнено з роботи за п. 4 ст. 40 КЗпП України.

З зазначеним колегія суддів погоджується.

За таких обставин вірним є висновок суду про відмову в задоволенні позову про стягнення середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу та про поновлення позивача на посаді охоронця в ТзДВ „Адамс.

Між тим, висновок суду про відмову в задоволені вимог позивача про стягнення з відповідача моральної шкоди є необґрунтованим.

При звільненні позивачу не виплачено заборгованість по заробітній платі.

У разі порушення законних прав працівника, що призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків що вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя, власником або уповноваженим ним органом, відповідно до ст. 237-1 КЗпП України, відшкодовується моральна шкода.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

З матеріалів справи вбачається, що позивачу заробітна плата не виплачувалась більше року.

Обґрунтовуючи позовні вимоги в цій частині, позивач зазначав, що внаслідок невиплати йому заробітної плати, у нього було недостатньо коштів для організації його життя та своєї сім'ї.

Враховуючи вище викладене колегія суддів приходить до висновку про часткове відшкодування позивачу моральних страждань в сумі 1000 грн.

Посилання апелянта, що суд, приймаючи рішення про визначення суми коштів, що підлягали стягненню, не врахував наявний в матеріалах справи наказ керівника ТзДВ „Адамс від 3 жовтня 2007 року №305-к про встановлення охоронцям мінімальної заробітної плати на місяць (а.с. 61), не може бути судом покладено в основу рішення, оскільки заборгованість визначено з 2014 року, а в матеріалах справи знаходиться наказ керівника ТзДВ „Адамс від 23 грудня 2012 року №19 про встановлення місячного окладу охоронцям підприємства відповідно до закону виходячи з розміру мінімальної заробітної плати (а.с. 82).

Крім того, в матеріалах відсутні документи про кількість відпрацьованих позивачем днів чи годин. Позивач будь-яких доказів з цього приводу не надав.

Надані позивачем розрахунки заборгованості суперечать один одному і позивач усунути протиріччя в судовому засіданні не зміг.

У звязку з цим колегія судів була змушена погодитись з висновком суду першої інстанції щодо розміру заборгованості.

Не можуть бути підставою для спростування висновку суду про правомірність звільнення позивача, надані ОСОБА_1 документи, які свідчать про причину відсутності позивача на роботі 30 листопада 2015 року. Зазначені документи свідчать про те, що позивач не був на робочому місці і не повідомив керівництво про свою відсутність.

Твердження апелянта, що судом першої інстанції не було досліджено графіку змінності охоронців товариства, чим порушено ст. 52 КЗпП України, є необґрунтованим, оскільки зазначені документи суду не надані.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 307, 309, 316, 319 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Камянець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 24 жовтня 2016 року в частині відмови в задоволенні позову про стягнення моральної шкоди скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення.

Стягнути з товариства з додатковою відповідальністю «Адамс» на користь ОСОБА_1 1000 грн. у відшкодування моральної шкоди.

В решті рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий: /підпис/ ОСОБА_3

Суддя: /підпис/ ОСОБА_4

Суддя: /підпис/ ОСОБА_5

З оригіналом згідно:

суддя Апеляційного суду

Хмельницької області ОСОБА_3

___________________________________________________________________________

Головуючий у першій інстанції: ОСОБА_6 Категорія: 54, 55

Доповідач: Купельський А.В.