Провадження № 2/522/6139/17
Справа № 522/3772/17
23 травня 2017 року м. Одеса
Приморський районний суд м. Одеси у складі:
головуючого судді Домусчі Л.В.
при секретарі Шевчик В. І.,
розглянувши у судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, визначення місця проживання дітей та стягнення аліментів,
ВСТАНОВИВ:
27.02.2017 року позивачка звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2, у якому просить, на підставі ст. ст. 110, 112 СК України розірвати шлюб між нею та відповідачем, а також визначити місце проживання дітей сторін разом з нею. 10.03.2017 року позивачка доповнила позовні вимоги та просила також стягнути з відповідача аліменти на утримання двох неповнолітніх дітей.
В позовній заяві позивачка посилається на те, що сімейне життя між подружжям не склалося, сторони перестали розуміти, чути один одного, зявились різні погляди на життя. Почуття поваги та кохання подружжям один до одного втрачено. Суперечок про поділ майна сторони не мають. Спільні діти сторін проживать з позивачкою, тобто матрю. Подальше спільне життя як подружжя та збереження шлюбу буде суперечить їх інтересам. На даний момент їх шлюб носить формальний характер, тому подальше сумісне життя з відповідачем та збереження сімї неможливі.
У судове засідання 23.05.2017 року не зявилася ОСОБА_1, але від неї надійшла заява, відповідно до якої позивачка просила справу розглядати без її участі, залишити шлюбне прізвище та задовольнити позовні вимоги.
Відповідач ОСОБА_2 у судові засідання 24.04.2017 та 23.05.2017 року не зявився, хоча був повідомлений належним чином у встановленому порядку про дату, час та місце судового засідання. Заяви про розгляд справи без його участі не надавав.
Згідно ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд, у звязку з неявкою відповідача та неповідомленням про поважність причин такої неявки в судове засідання, ухвалив слухати справу у його відсутність, згідно ч. 4 ст. 169 ЦПК України, у порядку ст. 224-225 ЦПК України, при заочному розгляді на підставі наявних у справі доказів.
Суд, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, додані до неї документи приходить до висновку, що даний позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов'язки у шлюбі та сім'ї.
Згідно зі ст. ст. 110, 112 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Тоді суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя і постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.
Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 21 листопада 2008 року у Відділі реєстрації актів цивільного стану по місту Умані Уманського міськрайонного управління юстиції Черкаської області (актовий запис № 747). Свідоцтво про шлюб І - СР № 049627. (а.с.9). З свідоцтва вбачається, що дошлюбне прізвище позивачки «Колісніченко».
Від спільного шлюбу сторони мають двох неповнолітніх дітей:
-ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1, свідоцтво про народження серії І-ЖД №181260, видане Третім приморським відділом реєстрації актів цивільного стану, актовий запис №676; (а.с. 6)
-- ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, свідоцтво про народження серії І-ЖД №467195, видане Відділом ДРАЦС у м. Одесі ОМУЮ, актовий запис №2765 (а.с. 7)
Фактичні шлюбні відносини припинені, однією сімєю сторони не проживають, спільне домогосподарство не ведеться.
На час розгляду справи майнові вимоги, будь-кого з сторін, суду не предявлені. Відповідно до вищезазначеного суд вважає, що майнового спору між сторонами немає, примирення між ними неможливе.
Враховуючи те, що однією з основних засад сучасного сімейного права є свобода шлюбу, суд вважає, що у звязку з відсутністю вільної згоди позивача на продовження шлюбу, подальше збереження шлюбу суперечить його інтересам, а також принципу добровільності шлюбу, у звязку з чим, є неможливим.
Згідно ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу.
Відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у звязку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище.
Згідно ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України.
Відповідно до ч. 1 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
З урахуванням викладеного, оцінивши шлюбні взаємовідносини сторін суд вважає, що між сторонами склалися відносини, при яких збереження сімї неможливо, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б їх інтересам, як це передбачено ст. 112 Сімейного Кодексу України, тому шлюб між сторонами носить формальний характер і підлягає розірванню.
Неповнолітні діти, проживають з позивачкою тобто їх матірю та відповідно перебувають на її утриманні.
Статтею 161 СК України визначено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення.
Відповідно до принципу 6 Декларації прав дитини від 20.11.1959 року, дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона повинна, якщо це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і, в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітню дитину не слід, крім тих випадків, що мають виключні обставини, розлучати з матір'ю.
Враховуючи вищенаведені обставини, керуючись принципами максимального забезпечення прав та інтересів дітей, суд вважає, що визначення місця проживання дітей разом із матір'ю буде в повній мірі сприяти розвитку та інтересам доньки та сина сторін.
Разом з тим, з врахуванням вимог ст. 10 ЦПК України, суд вважає, за необхідне роз'яснити відповідачу, що батько дитини у разі визначення місця проживання дитини з матір'ю не обмежений у своєму праві на спілкування з нею та участі у її вихованні, і може реалізувати свої права шляхом домовленості з матір'ю дитини щодо встановлення часу спілкування або за рішенням органу опіки та піклування, або за рішенням суду.
Щодо позовних вимог в частині стягнення з відповідача аліментів, суд задовольняє вимоги позивачки на підставі наступного.
Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини, що була ратифікована Постановою ВР N 789-XII від 27.02.1991 р., Держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Також слід зазначити, що відповідно до п. 17 розяснень Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року №3 зазначено, що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом.
Частина 1 статті 182 СК України зазначає, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.
Згідно ч.8 ст.7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім'ї.
Відповідно до ч.2 ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Частиною 1 статті 191 СК України встановлено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову.
Згідно ч.1 ст.181 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.
З урахуванням положень ст.181 СК України, суд визначає аліменти у чітко визначеній частині заробітку (доходу) батька, який не залежить від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку чи відсотків від нього, тим більше такий розмір аліментів не може вирівнюватися в залежності від зміни розміру прожиткового мінімуму кожного року, оскільки це суперечить ст.184 СК України та принципам такого способу визнання розміру аліментів.
Згідно з ч.1 ст. 179 СК України аліменти, які одержані для утримання дитини, є власністю того з батьків, на імя кого вони виплачуються, і мають використовуватись за цільовим призначенням.
Відповідно до норм чинного законодавства та в світлі правового висновку ВСУ від 06.11.2013 року по справі №6-113 цс 13 суд вважає за необхідне вирішити питання про подальшу індексацію суми аліментів.
Зокрема, відповідно до правового висновку Верховного Суду України у справі № 6-113 цс 13, розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, на підставі ч.2 ст. 184 Сімейного Кодексу України, підлягає індексації за аналогією закону згідно п.8 ст. 8 ЦПК України у порядку, передбаченому Законом України «Про індексацію грошових доходів населення».
При цьому, згідно п. 8 ст. 8 ЦПК України якщо спірні відносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого - суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права).
Так, статтею ст.1 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.
Відповідно до ч.5 ст.2 вищевказаного Закону «Про індексацію грошових доходів населення» індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.
Оскільки спеціального закону про індексацію аліментів не прийнято, а в Україні діє Закон України «Про індексацію грошових доходів населення», то індексація аліментів проводиться у порядку, визначеному цим законом.
Після всебічного, повного дослідження й оцінки наявних матеріалів справи суд дійшов висновку про необхідність задоволення позовних вимог у повному обсязі.
На підставі викладеного та керуючись ст. 51 Коституції України, Конвенцією ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, ст.ст.. 1, 3, 10, 11, 15, 57, 60, 169 ч.4, 179, 197 ч.2, 208-209, 212-215, 218, 224-226 ЦПК України; ст.ст.. 104, 105, 110, 112,113, 179, 181, 184 Сімейного Кодексу України, суд
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, визначення місця проживання дітей та стягнення аліментів - задовольнити
Розірвати шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, зареєстрований 21 листопада 2008 року у Відділі реєстрації актів цивільного стану по місту Умані Уманського міськрайонного управління юстиції Черкаської області (актовий запис № 747). Свідоцтво про шлюб І - СР № 049627.
Залишити за позивачкою ОСОБА_1 шлюбне прізвище «Офліян».
Місце проживання дітей ОСОБА_4 (18.12.2015 р.н.) та ОСОБА_3 ( 21.06.2009р. н.) залишити з матірю ОСОБА_1.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1) аліменти на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_4 (18.12.2015 р.н.) та ОСОБА_3 ( 21.06.2009р. н.) щомісячно в розмірі 1/3 частини від заробітку та будь-яких доходів відповідача, але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку,починаючи з 10.03.2017 року до досягнення старшою дитиною ОСОБА_3 повноліття, а саме до 21.06.2027 року, після чого стягувати щомісячно в розмірі 1/4 частини від заробітку та будь-яких доходів відповідача, але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, до досягнення молодшою дитиною ОСОБА_4 повноліття, тобто до 18.12.2033 року з урахуванням індексації.
Допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1) аліменти на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_4 (18.12.2015 р.н.) та ОСОБА_3 ( 21.06.2009р. н.) у межах суми платежу за один місяць.
Копію рішення суду з набранням ним законної сили направити до відповідного органу реєстрації актів цивільного стану.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення, в порядку ст.294 ЦПК України.
Суддя: Домусчі Л. В.