АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 554/6495/16-ц Номер провадження 22-ц/786/423/17Головуючий у 1-й інстанції Тімошенко Н. В. Доповідач ап. інст. Лобов О. А.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 травня 2017 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області в складі:

головуючого судді Лобова О.А.

суддів: Абрамова П.С., Хіль Л.М.

за участю секретаря Гнатюк О.С.

розглянула у відкри тому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Октябрського районного суду м.Полтави від 22 грудня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача,

в с т а н о в и л а :

У серпні 2016 року ОСОБА_3 звернувся до суду з вказаним позовом, просив ухвалити рішення, яким розірвати шлюб, зареєстрований 25 вересня 1999 року за № 1421, між ним та ОСОБА_2, обґрунтовуючи заявлені вимоги фактичним припиненням шлюбних відносин з відповідачкою та неможливістю зберегти сім'ю.

Рішенням Октябрського районного суду м.Полтави від 22 грудня 2016 року шлюб, зареєстрований 25 вересня 1999 року Центральним відділом реєстрації актів цивільного стану Полтавського міського управління юстиції за актовим записом № 1421, між ОСОБА_3 і ОСОБА_2 розірвано. Після розірвання шлюбу позивачу присвоєно прізвище "ОСОБА_3", відповідачу "ОСОБА_2". Вирішено питання судового збору.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 посилаючись на порушення норм матеріального і процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати, постановити нове про відмову в задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги посилається на те, що суд першої інстанції неналежним чином оцінив надані сторонами докази та не надав строк для примирення.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги і позовних вимог, заявлених в суді першої інстанції, вислухавши пояснення осіб, які приймають участь у розгляді справи, дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід відхилити з наступних підстав:

Відповідно до п.1ч.1ст.307, ст.308 ЦПК України апеляційний суд за результатами розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції вправі відхилити апеляційну скаргу та залишити рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З матеріалів справи вбачається, що 25 вересня 1999 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 Центральним відділом реєстрації актів цивільного стану Полтавського міського управління зареєстровано шлюб за актовим записом № 1421(а.с.3).

Згідно копії свідоцтва про народження у шлюбі сторони мають доньку ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.4).

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції, встановивши фактичні взаємини подружжя, виходив з того, що фактичні шлюбні відносини припинені з грудня 2008 року, сторони проживають окремо, позивач не бажає відновлювати сімейно-шлюбні відносини. Примирення між подружжям не можливе.

Судова колегія погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції, який відповідає обставинам по справі і вимогам діючого законодавства.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Згідно ст.56 СК України кожен з подружжя має право на припинення шлюбних відносин.

Відповідно до вимог ст.111, ст.112 СК України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не буде суперечити моральним засадам суспільства. З'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини - інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

У п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», роз'яснено, що проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з'ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя.

Посилання відповідача в апеляційній скарзі на ту обставину, що суд практично не вжив заходів щодо примирення подружжя, так як не дав строк на примирення, тобто формально не вжив заходи для примирення сім'ї, не спростовують висновок суду про те, що збереження сім'ї неможливе, оскільки сторонами за час перебування даної справи в провадженні Апеляційного суду Полтавської області - з 31 січня 2017 року по 20 квітня 2017 року, жодних спроб до примирення сторонами не здійснено. Під час апеляційного розгляду справи ОСОБА_3 до апеляційного суду з заявою про відмову від позову про розірвання шлюбу не звертався, що свідчило б про його бажання припинити шлюб.

Крім того, під час розгляду справи судом першої інстанції, позивач наполягав на розірванні шлюбу, оскільки не бажав підтримувати з відповідачем шлюбні стосунки і вважає, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить його інтересам.

Зважаючи на те, що сторони фактично не підтримують шлюбні стосунки, проживають окремо, спільного господарства не ведуть, позивач заперечує проти можливості відновлення таких стосунків з відповідачкою та звернувся до суду із позовом про розірвання шлюбу і, враховуючи, що примушення чоловіка до збереження шлюбу є порушенням його права на особисту свободу, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції обґрунтовано задовольнив позовні вимоги та розірвав шлюб.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 про те, що вона категорично заперечує проти задоволення позову, оскільки бажає зберегти сім'ю, не можуть бути взяті колегією суддів до уваги, так як примушення чоловіка до збереження шлюбу є порушенням його права на особисту свободу.

Посилання відповідача в апеляційній скарзі на те, що розірвання шлюбу суперечить інтересам неповнолітньої доньки сторін, оскільки дитина має рости та розвиватись у повноцінній родині, також відхиляються колегією суддів, оскільки положеннями ч. 2 ст. 141 СК України передбачено, що розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Твердження ОСОБА_2 про неможливість розірвання шлюбу у зв'язку з її вагітністю колегія суддів відхиляє, так як наданий нею протокол ультразвукового дослідження малого тазу жінки №622 від 15 травня 2017 року не є належним і допустимим доказом того, що ОСОБА_2 є дійсно вагітною.

З урахуванням вищевикладеного, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги не є суттєвими і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст.303, ст.308, ст.315, ст.319 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Октябрського районного суду м.Полтави від 22 грудня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий суддя: О.А.Лобов

Судді : П.С.Абрамов

Л.М.Хіль

З оригіналом згідно

Суддя О.А.Лобов