Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний №316/1774/16 Головуючий у 1 інстанції: Вільямовська Н.О.
Провадження № 22-ц/778/1929/17 Суддя-доповідач: Подліянова Г.С.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«16» травня 2017 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого Подліянової Г.С.,

суддів: Дашковської А.В.,

Кримської О.М.,

за участю секретаря Бабенко Т.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Енергодарського міського суду Запорізької області від 06 березня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, яка діє за себе та в інтересах малолітнього ОСОБА_5, третя особа: орган опіки та піклування в особі служби у справах дітей Енергодарської міської ради Запорізької області, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,

ВСТАНОВИЛА:

У листопаді 2016 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4, яка діє за себе та в інтересах малолітнього ОСОБА_5, третя особа: орган опіки та піклування в особі служби у справах дітей Енергодарської міської ради Запорізької області, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

В обґрунтування позовних вимог зазначав, що з 06.04.2010 року він разом з ОСОБА_4 перебував у шлюбі, від якого мають дитину ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1. Під час шлюбу він разом з дружиною та дитиною проживали в квартирі за адресою: АДРЕСА_1. Зазначена квартира є його особистою власністю. 03.12.2013 року Енергодарським міським судом Запорізької області шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 був розірваний. З осені 2013 року ОСОБА_4 разом з дитиною переїхали в інше місця проживання. 15.08.2014 року він та ОСОБА_6 уклали шлюб. 11.09.2015 року від шлюбу народилась дитина - ОСОБА_7. На даний час він разом з дружиною та дитиною ОСОБА_7 проживають в квартирі за адресою: АДРЕСА_2, яка належить його дружині ОСОБА_8 Разом з тим, в квартирі за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровано троє осіб: ОСОБА_3, ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_2.

Посилаючись на зазначенні обставини просив суд визнати ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_3 таким, що втратив право користування житловим приміщенням квартири за адресою: АДРЕСА_1.

Рішенням Енергодарського міського суду Запорізької області від 06 березня 2017 року в задоволенні позовних вимого відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно зі ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог. заявлених у суді першої інстанції.

Згідно зі ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін. якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не морже бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із недоведеності, безпідставності позовних вимог та поважності причин непроживання відповідача у спірному житловому приміщенні.

Даний висновок відповідає вимогам закону та матеріалам справи.

Установлено, що ОСОБА_3 є єдиним власником квартири за адресою АДРЕСА_1, що підтверджено витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності ( а.с. 15).

З 06.04.2010 року ОСОБА_3 та ОСОБА_4 перебували в зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про шлюб Серія НОМЕР_1 ( а.с. 6).

Від шлюбу сторони мають дитину - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішенням Енергодарського міського суду Запорізької області від 03.12.2013 року шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 розірвано ( а.с. 8).

Після розірвання шлюбу дитина залишилися проживати з матір'ю ОСОБА_4

ОСОБА_4 та неповнолітній син ОСОБА_5 , батьком якого є позивач ОСОБА_3 проживали, в належній останньому квартирі за адресою АДРЕСА_1, в якості членів сім'ї власника, син ОСОБА_5 зареєстрований в зазначеній квартирі.

Відповідно до ч. ч. 1,4 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово.Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я, в якому вона проживає.

Діти, які не є власниками майна, що належить на праві власності їх батькам набувають права користування таким майном в силу прямого припису Закону (ст. ст. 3, 176 СК України, ст. 405 ЦК України). При цьому дане право не залежить від фактичного стану сімейних відносин.

За положенням ч. 2 ст. 18 Закону України "Про охорону дитинства" діти - члени сім'ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем.

Права членів сім'ї власника на користування житловим приміщенням врегульовані ст. 405 ЦК України, відповідно до вимог якої члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Отже, незалежного від того, що після розірвання шлюбу між сторонами спільна дитина залишилася проживати з матір'ю, вона не позбавлена права користуватися жилим приміщенням, яке належить батьку.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_4 з неповнолітнім сином ОСОБА_5 не проживає у спірній квартирі з осени 2013 року з поважних причин, оскільки між сторонами виникли неприязні стосунки, відповідач зверталася з заявою у правоохоронні органи за фактом спричинення тілесних ушкоджень колишнім чоловіком ОСОБА_3, про що свідчить довідка головного управління національної поліції в Запорізькій області Кам'янсько-Дніпровського відділу поліції Енергодарське відділення поліції № 151 від 13.01.2017 року ( а.с. 108 ).

ОСОБА_9 разом з неповнолітньою дитиною проживає в орендованій квартирі за адресою АДРЕСА_4, про що свідчить договір оренди від 02.06.2015 року ( а.с. 70-71), доказів того, що вона має майно, яке б належало їй на праві власності матеріали справи не містять.

Згідно ст. 11 Закону України "Про охорону дитинства", кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Відповідно до ст. 18 Закону України "Про охорону дитинства" держава забезпечує право дитини на проживання в таких санітарно-гігієнічних та побутових умовах, що не завдають шкоди її фізичному та розумовому розвитку.

Діти - члени сім'ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися найманим приміщенням на рівні з власником або наймачем.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд першої інстанції, правильно застосував положення ст. 405 ЦК України, ст. 150 ЖК УРСР, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст. 212 ЦПК України) встановив фактичні обставини справи, дійшов до правильного правового висновку, що не має законних підстав для визнання втрати права користування вищезазначеною квартирою малолітнім ОСОБА_3

Висновок суду відповідає вимогам закону та матеріалам справи.

Доводи апеляційної скарги висновок суду не спростовують.

Оскільки під час розгляду справи судом не були порушені норми матеріального й процесуального права, а наведені в скарзі доводи висновок суду не спростовують, тому суд апеляційної інстанції не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України , колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду Запорізької області

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Енергодарського міського суду Запорізької області від 06 березня 2017 року у цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді: