АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Номер справи 665/571/16-ц Головуючий у І інстанції Кузьменко А.Д.
Номер провадження 22-ц/791/199/17 Доповідач Семиженко Г.В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 березня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Херсонської області у складі:

головуючого Семиженка Г.В.,

суддів: Пузанової Л.В.,

ОСОБА_1,

секретар Мирненко А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Херсоні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» на рішення Чаплинського районного суду Херсонської області від 01 листопада 2016 року у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИЛА:

у березні 2016 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом посилаючись на те, що на підставі договору між сторонами від 16 жовтня 2008 року відповідач отримав кредит у вигляді встановлення кредитного ліміту на платіжну картку в розмірі 1200 гривень під 36 % річних з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки, свої зобовязання за кредитним договором не виконав, у позові поставлено питання про стягнення з відповідача на користь позивача кредитної заборгованості станом на 29 лютого 2016 року у розмірі 13089,47 гривні, яка складається з 543,77 гривні заборгованості за кредитом, 8216,20 гривні заборгованості по сплаті процентів за користування кредитом, 3230 гривень заборгованості по сплаті пені та комісії, 500 гривень штрафу в фіксованій частині та 599,50 гривні штрафу в процентній складовій.

Рішенням Чаплинського районного суду Херсонської області від 01 листопада 2016 року у задоволенні позовних вимог відмовлено у звязку з пропуском строку давності на звернення до суду.

В апеляційній скарзі Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» з посиланням на незаконність та необґрунтованість рішення суду поставлено питання про його скасування та ухвалення нового рішення про задоволення позову у повному обсязі з підстав, що у ньому зазначені, в обґрунтування скарги зазначено, що судом першої інстанції невірно застосовано ст. ст. 257, 258 ЦК України, позивач звернувся із позовом у березні 2016 року, тому підлягали стягненню суми, нараховані з березня 2013 року по березень 2016 року, посилання суду першої інстанції на пропуск строку позовної давності свідчить про неповне зясування обставин справи під час дослідження доказів та невідповідність висновків суду цим обставинам, погашення кредиту і процентів повинно було здійснюватися позичальником кожного місяця, початок позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання кожного із цих зобовязань, вимоги даної банківської установи про стягнення заборгованості за тілом кредиту та процентам, нарахованим в межах останніх трьох років, які передували зверненню банка до суду з вказаним позовом, підлягали задоволенню.

У судовому засіданні при апеляційному розгляді справи представник позивача наполягала на задоволенні скарги, відповідач щодо вимог скарги заперечував.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Між сторонами у справі виникли правовідносини, врегульовані анкетою-заявою про приєднання до Умов і правил надання банківських послуг в Приватбанку, вказаними Умовами та тарифами банку, ст. ст. 1049, 1050, 1054 ЦК України, за якими позивач надав відповідачу грошові кошти (кредит), а він зобов'язався повернути кредит та сплатити проценти, проте не виконав такого обовязку, з подачею заяви про застосування строку позовної давності ним фактично визнано вимоги позову обґрунтованими, але такими, що задоволенню не підлягають у звязку з пропуском строку позовної давності.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

За ст. ст. 549, 611 цього Кодексу у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки, якою є грошова сума (штраф, пеня) або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання, сплата штрафу передбачена Умовами, тарифами банку.

За положеннями ст. ст. 256-258, 261, 264, 266-267 ЦК України загальна позовна давність строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, становить три роки, до вимог про стягнення неустойки такий строк становить один рік, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила, початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд, зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо), позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові, перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку.

Ст. 253 цього Кодексу встановлено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок, у даному випадку позивачка мала обовязок сплачувати в погашення кредиту періодичні платежі, отже строк позовної давності належить обраховувати щодо кожного з платежів.

З матеріалів справи вбачається, що 16 жовтня 2008 року ОСОБА_2 подав позивачу заяву про надання кредиту у розмірі 500 гривень, у якій погодився з Умовами та правилами надання банківських послуг в Приватбанку, відповідно до тарифів обовязковий щомісячний платіж в погашення кредиту становить 7 %, але не менше 50 гривень та не більше залишку заборгованості, за користування кредитними коштами встановлена комісія, за порушення умов договору встановлена відповідальність у вигляді сплати штрафу, за розрахунком позивача заборгованість відповідача за договором станом на 29 лютого 2016 року становить 13089,47 гривні з вказаними у позові складовими, з виписки по рахунку вбачається, що останній раз відповідач користувався кредитними коштами 30 грудня 2011 року, ним було знято з рахунку 950 гривень, отже з врахуванням обовязку щомісячного погашення боргу в розмірі 7% від вказаної суми вона мала бути погашена не пізніше лютого 2013 року, строк давності, про застосування якого просив відповідач, сплив у лютому 2016 року, з позовом до суду позивач звернувся 31 березня 2016 року, отже позовна вимога про стягнення заборгованості за тілом кредиту та комісії за користування ним подана з пропуском позовної давності.

За положеннями ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом, у разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно статті 599 ЦК України зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Оскільки кошти за кредитним договором в належному розмірі відповідачем повернуто не було, проценти за кредитом та штраф за невиконання такого обовязку підлягають стягненню з нього у межах строку позовної давності відповідно за три роки та один рік до дня звернення позивача з позовом до суду.

З розрахунку заборгованості, не спростованого відповідачем, в межах строку позовної давності своє підтвердження знайшли сума заборгованості за відсотками 8136,85 гривні, 802,2 гривні штрафу, всього 8939,05 гривні.

Таким чином суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку про відсутність законних підстав для задоволення позовних вимог, позов підлягає частковому задоволенню у вказаних вище межах.

На підставі наведеного колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити, рішення у справі скасувати з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 309, 314 ЦПК України, колегія суддів

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» задовольнити.

Рішення Чаплинського районного суду Херсонської області від 01 листопада 2016 року скасувати.

Позов Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» в рахунок погашення кредитної заборгованості 8939,05 гривні, яка складається з 8136,85 гривні заборгованості по сплаті відсотків, 802,2 гривні штрафу.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» 2893,8 гривні у відшкодування витрат по сплаті судового збору.

Рішення суду набирає законної сили з моменту проголошення, на нього протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ ОСОБА_3

Судді: _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ ОСОБА_4

_ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ ОСОБА_1