пр. № 4-с/759/71/17
ун. № 759/9445/14-ц
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 березня 2017 року Святошинський районний суд м. Києва

в складі: головуючого - судді Кириленко Т.В.

при секретарі Євфіменко К.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві справу за скаргою ОСОБА_1 на дії державного виконавця Святошинського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві, зацікавлені особи Публічне акціонерне товариство «Родовід Банк», суд, -

В С Т А Н О В И В:

Заявник звернулась до суду зі скаргою, в якій просить визнати незаконною та скасувати постанову державного виконавця ВДВС Святошинського РУЮ у м. Києві про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 07.11.2016 р., постанову про розшук майна боржника від 12.12.2016р. по виконавчому провадженню з виконання виконавчого листа №2/759/3852/14 від 26.09.2016р., зобов'язати ВПВР управління ДВС ГУЮ у Дніпропетровській обл. відкликати повідомлення про арешт та заборону відчуження майна, закінчити виконавче провадження.

Вимоги скарги обгунтовані недотриманням державним виконавцем вимог Закону України «Про виконавче провадження» щодо повідомлення заявниці про відкриття виконавчого провадження, а також вимог ч. 2 ст. 26 Закону, зокрема, відсутня квитанція про сплату авансового внеску в розмірі 2 відсотків суми, що підлягає стягненню.

Представник Святошинського районного відділу ВДВС м. Києва ГТУЮ у м. Києві в судове засідання не з'явився, про день слухання справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив, а тому суд вважає можливим слухати справу у відсутність його представника.

Зацікавлена особа ПАТ «Родовід Банк» в судове засідання не з?явився, про день розгляду справи повідомлений належним чином.

Суд, вислухавши пояснення представника заявника, дослідивши матеріали справи, вважає, що скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Відповідно до ст. 383 ЦПК України, учасники виконавчого провадження та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Як встановлено в судовому засіданні, рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 03.12.2014 р. /т. 1 ас. 92-95/, частково скасованим рішенням Апеляційного суду м. Києва від 9.12.2015р., стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Родовід Банк» заборгованість за кредитним договором в розмірі 10 379,21 дол. США, пеню в розмірі 388,96 грн., судовий збір 328,86 грн. /т. 1 ас 198-205/. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03.03.2016 р. рішення Апеляційного суду м. Києва залишено без змін /т. 2 а.с. 21-22/.

На виконання вказаного рішення видано виконавчий лист і 21.10.2016р. головним державним виконавцем Святошинського районного ВДВС м. Києва ГТУЮ у м. Києві на підставі заяви ПАТ «Родовід Банк» від 4.10.2016р. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 52702827.

07.11.2016 р. державним виконавцем винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження. 06.12.2016 р. винесено постанову про розшук майна боржника, оголошено в розшук автомобіль «Шевролет» держномер НОМЕР_1, що належить ОСОБА_1

Відповідно до ст. 124 Конституції України, судові рішення ухвалюється іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

Статтею 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 № 1404-VIII (далі - Закон) визначено, що виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право: накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку; накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають у касах, на рахунках у банках, інших фінансових установах та органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів (крім коштів на рахунках платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, коштів на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом), на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей (п. 6, п. 7 ст. 18 Закону).

Пунктом 1 ч. 1 ст. 26 Закону (в редакції від 02.06.2016 № 1404-VIII) зазначено, що виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону за заявою стягувача про примусове виконання рішення. До заяви про примусове виконання рішення стягувач додає квитанцію про сплату авансового внеску в розмірі 2 відсотків суми, що підлягає стягненню, але не більше 10 мінімальних розмірів заробітної плати (ч. 2 ст. 26 Закону). Виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов'язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей (ч. 5 ст. 26 Закону).

Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ № 6 від 07.02.2014р. «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» зазначається, що при розгляді скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суди повинні враховувати, що Законом про виконавче провадження передбачено заборону на зловживання процесуальними правами під час здійснення виконавчого провадження. Так, державний виконавець зобов'язаний вживати передбачені Законом про виконавче провадження заходи примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії (частина перша статті 11), а особи, які беруть участь у виконавчому провадженні, зобов'язані сумлінно користуватися усіма наданими їм правами з метою забезпечення своєчасного та в повному обсязі вчинення виконавчих дій (частина сьома статті 12).

Згідно ч. 1 ст. 48 Закону, звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації. Про звернення стягнення на майно боржника виконавець виносить постанову. Виконавець проводить перевірку майнового стану боржника у 10-денний строк з дня відкриття виконавчого провадження (ч. 8 ст. 48 Закону).

Пунктом 7 розділу VІІІ Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 29.09.2016 № 2832/5 встановлено, що розпочинаючи виконання рішення про стягнення коштів, виконавець зобов'язаний винести постанову відповідно до абзацу другого частини першої статті 48 Закону.

Відповідно до ч. 2 ч. 2 ст. 56 Закону, арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Арешт на рухоме майно, що не підлягає державній реєстрації, накладається виконавцем лише після проведення його опису. Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна.

Згідно ч. 1 ст. 28 Закону, копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі - документи виконавчого провадження) доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простою кореспонденцією або доставляються кур'єром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, які надсилаються рекомендованим листом з повідомленням про вручення. Боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

Документи виконавчого провадження надсилаються стягувачу та боржнику за їхніми адресами, зазначеними у виконавчому документі. У разі зміни стороною місця проживання чи перебування або місцезнаходження документи виконавчого провадження надсилаються за адресою, зазначеною у відповідній заяві сторони виконавчого провадження.

Згідно зі ст. 31 цього ж Закону, копії постанов державного виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі - документи виконавчого провадження), що державний виконавець зобов'язаний довести до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам із супровідними листами простою кореспонденцією, крім постанов про відкриття виконавчого провадження або відмову у відкритті виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу відповідно до статті 47 цього Закону, що надсилаються рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Відповідно до ст. 31 ЗУ «Про виконавче провадження», за наявності обставин, що перешкоджають проведенню виконавчих дій (хвороба сторони виконавчого провадження, відрядження сторони виконавчого провадження, стихійне лихо тощо), або з інших підстав, внаслідок виникнення яких сторони були позбавлені можливості скористатися правами, наданими їм цим Законом, виконавець може відкласти проведення виконавчих дій з власної ініціативи або за заявою стягувача чи боржника на строк до 10 робочих днів.

За таких обставин слід дійти висновку про відсутність передбачених законом підстав для скасування постанов державного виконавця, оскільки накладаючи арешт на майно боржника та оголошуючи заборону його відчуження, а також при винесенні постанови про розшук майна боржника, державний виконавець діяв відповідно до вимог чинного законодавства, а несвоєчасне отримання копії постанови про відкриття виконавчого провадження лише давало можливість і не було обов?язком для відкладення виконавчих дій за заявою сторони виконавчого провадження або з власної ініціативи державного виконавця.

Крім того, заявник зазначає, що було порушено її право на добровільне виконання рішення суду від 03.12.2014 р. Проте суду не надано жодних доказів щодо добровільної сплати заборгованості банку, відсутні докази виконання рішення суду і під час судового розгляду даної скарги.

Вказане свідчить про повну обізнаність скаржника про наявність боргу, відсутність реального виконання судового рішення та про зловживання заявником своїми процесуальними правами.

Твердження представника заявника про те, що державним виконавцем було відкрито виконавче провадження без додання квитанції про сплату авансового внеску в розмірі 2 відсотків суми, що підлягає стягненню не знайшло свого підтвердження в судовому засіданні, оскільки доказів цього надано не було, заява про відкриття виконавчого провадження датована 4.10.2016р., тобто до вступу в дію Закону від 02.06.2016р. № 1404-VIII.

Крім того, перевірка наявності чи відсутності квитанції про сплату авансового внеску покладається на державного виконавця та не впливає на права чи свободи боржника.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 18, 24, 28, 31, 48, 56 Закону України «Про виконавче провадження» ст. ст. 383-387 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В:

В задоволенні скарги ОСОБА_1 на дії державного виконавця Святошинського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві, зацікавлені особи Публічне акціонерне товариство «Родовід Банк» - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду м. Києва через районний суд протягом 5 днів.

СУДДЯ