Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 лютого 2017 року м.Торецьк

Дзержинський міський суд Донецької області у складі :

судді Мигалевича В.В.,

за участю секретаря Голубової О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Дзержинського міського суду Донецької області цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа Пята Донецька державна нотаріальна контора, про визнання заповіту недійсним,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання заповіту недійсним. В обґрунтування зазначених вимог зазначила наступне.

08.03.2014 року померла дружина її батька ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, після смерті якої залишилася спадщина у вигляді двокімнатної квартири, розташованої у Ленінському районі АДРЕСА_1.

09.03.2014 року помер її батько ОСОБА_4, який перебував у офіційному шлюбі з померлою ОСОБА_3, та на момент смерті мешкав з нею однією сімєю, та був зареєстрований за адресою : ІНФОРМАЦІЯ_2.

У звязку з тим, що її батько не встиг висловити своє волевиявлення, але постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, він вважається таким, що прийняв спадщину.

У відповідності до положень ст. 1276 ЦК України вона є спадкоємцем 1 черги, і у встановлений законом строк звернулася до нотаріуса з питань відкриття спадщини за законом.

Під час виконання нотаріальних дій були зясовані обставини, що померла ОСОБА_3 залишила заповіт на користь відповідача, який був посвідчений Пятою державною нотаріальною конторою 07.03.2014 року.

Відповідачка ніколи не була знайома з її батьком, вона не проявляла ніколи ні дружніх, ні родинних відносин до померлої, взагалі не знає де розташована заповідальна на її користь квартира, ніякої матеріальної та моральної допомоги вона не надала за час тривалої хвороби померлої.

Відповідачка зі своєю донькою, взагалі скориставшись тим, що її батько у звязку з раптово поставленим йому діагнозом неоперабельний рак 4 стадії та погіршення стану його здоровя, не мав змоги більш їздити до дружини у Міську психоневрологічну лікарню № 2, яка у цій лікарні перебувала на лікуванні вже тривалий час, не дочекавшись покращення стану та офіційної виписки ОСОБА_3, за тиждень до смерті 28.02.2014 року забрали її з лікарні без офіційної виписки, привезли її додому та покинули на призволяще.

На час посвідчення заповіту ОСОБА_3 був встановлений діагноз ВИЛ 4 стадії та токсоплазмоз головного мозку, а тому вона вважає, що в цей час ОСОБА_3 не могла усвідомлювати значення своїх дій, про що також свідчить підпис на заповіті, де зазначено лише прізвище заповідача.

З цих підстав просить визнати заповіт ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2, посвідчений 07 березня 2014 року Пятою Донецькою державною нотаріальною конторою недійсним та стягнути з відповідачки судові витрати.

Позивач в судове засідання не прибула, надала до суду заяву з проханням справу слухати за її відсутністю, наполягала на задоволенні позовних вимог.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не прибула, надавши до суду заяву з проханням справу розглядати за відсутністю останньої та за участю її представника за довіреністю ОСОБА_5, який в свою чергу, також надав письмову заяву з проханням справу розглядати за його відсутністю, зазначивши, що не заперечує проти задоволення вимог позивача.

Представник третьої особи - Пятої Донецької державної нотаріальної контори надав заяву з проханням розглянути справу без їх участі.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги повністю, враховуючи наступне

Відповідно до вимог ст. ст. 10, 11, 59, 60, 61 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, обставини, визнані сторонами, не підлягають доказуванню, а обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 є донькою ОСОБА_4, померлого 09.03.2014 року (а.с. 10, 11,12).

Згідно свідоцтва про шлюб, виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Київського районного управління юстиції м. Донецька, ОСОБА_4 уклав шлюб з ОСОБА_3. (а.с. 9)

09.03.2014 року ОСОБА_4 помер. (а.с. 10).

08.03.2014 року померла ОСОБА_3, яка згідно медичної документації страждала на ВІЛ-інфекцію, 4 клінічна стадія, імуносупресія, кандіоз рото глотки, токсоплазмоз ний енцефаліт з множинними очатами у головному музку, дизартрією, помірним атактичним синдромом на фоні вираженої імуносупресії. (а.с. 39-41).

Згідно витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі, ОСОБА_1 03.09.2014 року звернулася до нотаріуса для вступу в права спадкоємця після смерті свого батька ОСОБА_4 (а.с. 8).

Судом встановлено, що до своєї смерті ОСОБА_3 склала заповіт 07.03.2014 року на користь відповідачки, який посвідчений нотаріусом Пятої донецької державної нотаріальної контори.

Згідно відповіді завідуючої Пятої донецької державної нотаріальної контори, 05.09.2014 року до нотконтори із заявою (№ 875, спадкова справа № 447/2014) про прийняття спадщини за заповітом до майна ОСОБА_3, померлої 08.03.2014 року, звернулася ОСОБА_2, до теперішнього часу свідоцтво про право на спадщину не видавалося. (а.с. 62)

Згідно ч.2 ст. 1257 ЦК України за позовом заінтересованої особи, суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

Відповідно до п. 18 Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо він був складений особою під впливом фізичного або психічного насильства, або особою, яка через стійкий розлад здоров'я не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними. Для встановлення психічного стану заповідача в момент складання заповіту, який давав би підставу припустити, що особа не розуміла значення своїх дій і (або) не могла керувати ними на момент складення заповіту, суд призначає посмертну судово-психіатричну експертизу.

У справі була проведена амбулаторна посмертна судово-психіатрична експертиза.

Згідно висновку амбулаторної судово-психіатричної експертизи № 140 (експертиза посмертна) від 19.10.2015 року, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 на час підписання заповіту 7 березня 2014 року страждала ВІЛ-енцефалопатією з токсоплазмозним енцефалітом, з вираженим інтелектуально-мнестичним зниженням, який досягає ступені деменції з апатією, зниженням активності, вялістю, заторможеністю, гіподинамічнистю. ОСОБА_3 за своїм психічним і фізичним станом здоровя не могла вільно і в повній мірі усвідомлювати свої дії і керувати ними в період з грудня 2013 року по березень 2014 року. В період підписання заповіту 7 березня 2014 року ОСОБА_3, яка померла 08.03.2014 року, не могла розуміти значення своїх дій та керувати ними. (а.с. 71-74)

Згідно ч.1 ст. 225 ЦК України, правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

З пункту 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11. 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», вбачається, що правила статті 225 ЦК України поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала в такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо).

На підставі викладеного, даючи правову оцінку вимогам позивачки щодо визнання недійсним заповіту, висновку посмертної судово - психіатричної експертизи, суд приходить до висновку що спадкодавець ОСОБА_3 в день складання заповіту 07.03.2014 року не могла розуміти значення своїх дій та керувати ними, що є підставою для визнання заповіту недійсним.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.10, 60, 145, 213-215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги задовольнити.

Визнати недійсним заповіт ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2, посвідчений 07 березня 2014 року Пятою Донецькою державною нотаріальною конторою.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 243 (двісті сорок три) грн. 60 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до Апеляційного суду Донецької області, через Дзержинський міський суд Донецької області. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: