- АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 травня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва у складі:

головуючого - судді Гаращенка Д.Р.

суддів Невідомої Т.О., Усика Г.І.

при секретарі Дука В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Солом'янського районного суду м. Києва від 11 листопада 2016 року у справі за заявою ОСОБА_1 про визнання виконавчих листів такими, що не підлягають виконанню,

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Солом'янського районного суду м. Києва від 11 листопада 2016 року відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 про визнання виконавчих листів такими, що не підлягають виконанню.

Не погоджуючись із ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на незаконність та необґрунтованість, порушення норм матеріального та процесуального права, просив ухвалу скасувати і постановити нову про задоволення заяви.

В обґрунтування своїх апеляційних вимог, апелянт посилався на те, суд першої інстанції не правильно відмовив у задоволенні заяви, не врахувавши положення ст.ст.559, 609 ЦК України.

На думку апелянта, враховуючи, що боржник - юридична особа ліквідований, то відповідно і порука припинилася та поручитель не має нести відповідальність за боржника.

ОСОБА_1 у судовому засіданні підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити.

Представник позивача заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив її відхилити.

Інші особи, які брали участь у справі в судове засідання не з'явилися, були належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, про причину неявки суду не повідомили. Відповідно до ч. 2 ст. 305 ЦПК України колегія суддів вважає за можливе провести судове засідання за їх відсутності.

Справа № 760/7111/16-ц
№ апеляційного провадження: 22-ц/796/5708/2017
Головуючий у суді першої інстанції: Усатова І.А.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Гаращенко Д.Р.
Вислухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до наступного.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 5 грудня 2008 року позов ВАТ ТФБ «Контракт» задоволено, стягнуто солідарно з ПП «Валмар», ПП «Атол М» та ОСОБА_1 на користь ВАТ ТФБ «Контракт» 3 201 167 грн. 57 коп. грошових коштів; стягнуто солідарно з ТОВ «Асканія фроузен Фудс», ПП «Атол М» і ОСОБА_1 на користь ВАТ ТФБ «Контракт» 678 795 грн. 06 коп. грошових коштів; стягнуто солідарно з ПП «Атол М», ОСОБА_1, ПП з іноземними інвестиціями «ТД «Смачко» на користь ВАТ ТФБ «Контракт» 2 103 914 грн. 07 коп. грошових коштів; вирішено питання про розподіл судових витрат.

Ухвалою Верховного Суду України від 21 квітня 2011 року касаційну скаргу ТОВ «АсканіяФроузен Фудс» задоволено частково.

Рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 5 грудня 2008 року в частині позовних вимог до приватного підприємства «Атол М», приватного підприємства «Валмар», ТОВ «Асканія Фроузен Фудс», ПП з іноземними інвестиціями «ТД «Смачко» скасовано та закрито провадження у справі за позовом ВАТ ТФБ «Контракт» до ПП «Атол М», ПП «Асканія Фроузен Фудс», ПП з іноземними інвестиціями «ТД «Смачко», в решті - залишено без змін.

24.02.2012 по вищевказаній справі видано виконавчі листи.

Постановою Господарського суду м. Києва від 28 лютого 2012 року по справі №44/464-6 ПП «Атол-М» визнано банкрутом.

Згідно із запису з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань про державну реєстрацію припинення юридичної особи від 27 листопада 2014 року діяльність ПП «Атол-М» припинено.

Відмовляючи у задоволенні заяви, суд першої інстанції виходив з того, що право на стягнення з поручителя заборгованості було реалізоване кредитором до ліквідації боржника, а тому це не припиняє зобов'язань поручителя.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції та відхиляє доводи апелянта про те, що оскільки боржник - юридична особа ліквідований, то відповідно і порука припинилася та поручитель не має нести відповідальність за боржника, виходячи з наступного.

Згідно ч.1 ст.559 ЦК України, порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

Відповідно до ст.609 ЦК України, зобов'язання припиняється ліквідацією юридичної особи (боржника або кредитора), крім випадків, коли законом або іншими нормативно-правовими актами виконання зобов'язання ліквідованої юридичної особи покладається на іншу юридичну особу, зокрема за зобов'язаннями про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю.

Тобто дійсно, у разі ліквідації юридичної особи її зобов'язання припиняються і, відповідно припиняється порука.

Проте, згідно із частиною п'ятою статті 11 ЦК України у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки можуть виникати з рішення суду.

Відповідно до пункту 9 частини другої статті 129 Конституції України, статті 14 ЦПК України однією з основних засад судочинства є обов'язковість рішень суду.

За статтею 14 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України.

Таким чином, положення статті 559 ЦК України стосовно припинення поруки з припиненням забезпеченого нею зобов'язання не може застосовуватися до правовідносин, у яких обов'язок поручителя щодо виконання зобов'язання за основним договором виник з рішення суду, а не лише з договору поруки.

Правовий аналіз зазначених норм матеріального права свідчить про те, що припинення основного зобов'язання внаслідок ліквідації юридичної особи - боржника за цим зобов'язанням не припиняє поруки, якщо кредитор реалізував своє право на стягнення заборгованості до припинення юридичної особи - боржника.

Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 25 листопада 2015 року в справі № 6-172цс15, яка, відповідно до положень ст. 360-7 ЦПК України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

В даному випадку, кредитор реалізував своє право вимоги як до боржника, так і до поручителя до ліквідації юридичної особи - боржника, а тому відсутні підстави вважати поруку ОСОБА_1 припиненою.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно вирішив поставлене заявником питання, а тому ухвала Солом'янського районного суду м. Києва від 11 листопада 2016 року є обґрунтованою та такою, що постановлена з додержанням вимог закону. Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, на законність ухвали суду першої інстанції не впливають.

Керуючись ст.ст. 218, 303-305, 307, 312-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Ухвалу Солом'янського районного суду м. Києва від 11 листопада 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та не підлягає оскарженню.

Головуючий

Судді