РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 лютого 2017 року Волноваський районний суд Донецької області

в складі: головуючого - судді Мохова Є.І.,

при секретарі Бридня О.Л.,

представника позивача ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Волноваха цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та поділ майна подружжя,-

ВСТАНОВИВ:

11.08.2016 року до Волноваського районного суду Донецької області звернулася ОСОБА_4 з позовом, з урахуванням уточнень, про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та поділ майна подружжя, мотивуючи свої вимоги тим, що вона з відповідачем перебувала у зареєстрованому шлюбі з 04.10.1975 року, який розірвано ВДРАЦС Волноваського РУЮ 30.08.2013 року. Під час перебування у шлюбі, а саме 20 липня 1999 року, вони придбали на підставі договору купівлі-продажу будинок №27 по вулиці Челюскіна у місті Волноваха Донецької області. Договір та право власності зареєстрували на її чоловіка відповідача у справі. У звязку з тим, що будинок було придбано в період шлюбу, вважає, що даний будинок є спільною сумісною власністю та просить визнати за нею право власності на 1/2 частину будинку № 27 по вул. Челюскіна у місті Волноваха Донецької області, загальною площею 58,5 кв.м., житловою площею 20,4 кв.м., разом з господарськими будівлями та спорудами.

Представник позивача ОСОБА_1 в судовому засіданні наполягав на задоволенні уточненої позовної заяви.

Відповідач та його представник ОСОБА_3 в судовому засіданні заперечували проти задоволення позовної заяви, посилаючись на те, що позивач з 2006-2007 року не проживає в даному будинку. Відповідачем було здійснено добудування в будинку в результаті чого житлова площа збільшилась та зараз складає 31,5 кв.м. Крім того, самочинно добудовано господарські будівлі. Оскільки право власності на самочинно зведені будівлі не набувається, самочинно зведений спірний будинок не є обєктом спільної власності подружжя, а тому розподілу не підлягає.

Вислухавши пояснення сторін, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Суд, керуючись вимогами ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України, враховує правовий висновок, викладений Верховним судом України у постанові № 6-1662цс15 від 04 листопада 2015 року, за яким відповідно до частини першої статті 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи. Згідно із частиною першою Прикінцевих положень СК України цей Кодекс набрав чинності з 1 січня 2004 року. Спірне майно придбано подружжям до 2004 року, тобто до набрання чинності СК України, а тому при вирішенні справи судам необхідно застосовувати положення КпШС України, який був чинний на момент виникнення спірних правовідносин.

Згідно матеріалів справи, спірний будинок був придбаний у 1999 році, тобто під час дії ЦК УРСР, Закону України «Про власність» та КпШС України.

Відповідно до ст. 16 Закону України «Про власність» майно, нажите подружжям за час шлюбу, належить їм на праві спільної сумісної власності. Здійснення ними цього права регулюється цим Законом і Кодексом про шлюб та сім'ю України.

Відповідно до ст. 22 Кодексом про шлюб та сім'ю України майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку.

Виходячи з того, що будинок був придбаний відповідачем в період перебування у зареєстрованому шлюбі та підтримання фактичних шлюбних відносин з позивачкою, такий будинок на підставі ст. 22 Кодексу про шлюб та сім'ю України є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя та підлягає поділу.

За ст. 28 Кодексу про шлюб та сім'ю України, в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними.

Окрім того, суд вважає за доцільне та необхідне проаналізувати чинне на момент розгляду даної справи судом цивільне законодавство, яким визначено правовий режим майна, що було набуто подружжям під час шлюбу.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 60 Сімейного кодексу України, який діє на момент розгляду справи в суді, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Частиною 1 статті 69 Сімейного кодексу України, передбачено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Відповідно до ч. 1 ст. 70 Сімейного кодексу України, у разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Згідно ст. 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення.

Відповідно до ч.2,3 ст. 10 ЦПК України, сторони, які беруть участь у справі мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно ч.1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Так у судовому засіданні встановлено, що згідно свідоцтва про шлюб, виданого повторно відділом ДРАЦС Волноваського РУЮ, актовий запис №187 шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 було зареєстровано 04.10.1975 року (а.с.5).

З договору купівлі продажу жилого будинку від 20 липня 1999 року, посвідченого державним нотаріусом Волноваської державної нотаріальної контори ОСОБА_5 20 липня 1999 року, та зареєстрованого в реєстрі за №1-1720 встановлено, що ОСОБА_2 набув у власність будинок №27 по вулиці Челюскіна в м. Волноваха (а.с.8).

Відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу ОСОБА_2 та ОСОБА_4 розірвали шлюб 30 серпня 2013 року (а.с.6).

З інформаційної довідки та технічного паспорту на вищевказаний будинок, виготовленого КП «Волноваське БТІ» встановлено, що будинок має загальну площу 58,4 кв.м., житлову площу 22,7 кв.м. (а.с.7, 9-11).

З технічного паспорту на вказаний будинок, який виготовлений інженером ОСОБА_6, встановлено, що будинок має загальну площу 58,5 кв.м., житлову площу 31,5 кв.м. (а.с.17-18).

Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_7 та ОСОБА_6, які розробляли технічні паспорти на будинок, показали, що розбіжності в технічних паспортах викликані погрішностями при замірах, у звязку з переобладнанням стін. Внутрішнє переобладнання стін та будинку не тягне за собою визнання його самочинним будівництвом.

Свідок ОСОБА_8, який був продавцем будинку у 1999 році показав, що зовні будинок відповідає тому, який він був на момент продажу.

Свідок ОСОБА_9, який є сином позивача та відповідача, показав, що будинок був придбаний батьками у шлюбі, мати висилала батькові гроші, за які він здійснив переобладнання будинку, стін. На той час у його батька доходів не було.

Аналізуючи викладене, враховуючи позовні вимоги ОСОБА_4, вказані в уточненій позовній заяві, суд приходить до висновку, що будинок №27 по вулиці Челюскіна в м. Волноваха Донецької області, загальною площею 58,5 кв.м., житловою площею 20,4 кв.м., яка вказана в договорі купівлі-продажу будинку, є спільною сумісною власністю подружжя, оскільки придбаний у період шлюбу, для потреб та користування всієї сімї. Суд не приймає до уваги доводи відповідача про те, що будинок є самочинно зведеним будівництвом, оскільки це спростовано розробниками технічної документації, допитаними в якості свідків в судовому засіданні, а належних та допустимих доказів, що даний будинок є самочинно зведеним будівництвом, відповідач та його представник не надали.

Питання про розподіл судових витрат позивачем не порушено.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст.3, 10, 11, 60, 88,209, 212-215 ЦПК України, ст. ст. 60,61,63,68,69,70,71 СК України суд,-

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та поділ майна подружжя задовольнити повністю.

Визнати будинок №27 по вулиці Челюскіна в місті Волноваха Донецької області житловою площею 20,4 кв.м., загальною площею 58,5 кв.м. разом з господарськими будівлями та спорудами спільною сумісною власністю ОСОБА_4 та ОСОБА_2.

Визнати за ОСОБА_4 та ОСОБА_2 право власності на ? частину за кожним будинку №27 по вулиці Челюскіна в місті Волноваха Донецької області житловою площею 20,4 кв.м., загальною площею 58,5 кв.м. разом з господарськими будівлями та спорудами.

Повний текст рішення складено 03 березня 2017 року.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Донецької області через Волноваський районний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня оголошення рішення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Є.І.Мохов