Справа № 473/3991/14-ц
РІШЕННЯ

іменем України

"16" травня 2017 р. Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області в складі:

головуючого - судді Вуїва О.В.,

при секретарі Заблоцькій М.М.,

за участю: представника позивачки ОСОБА_1, представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вознесенську цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Управління Державної архітектурно-будівельної інспекції у Миколаївській області, про зобов'язання вчинити певні дії, відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2014 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4 про зобов'язання вчинити певні дії, відшкодування моральної шкоди в якому вказувала, що вона є власником 67/100 часток житлового будинку №67 по вул. О. Матросова в м. Вознесенську Миколаївської області, а ОСОБА_4 - власником 33/100 часток цього майна.

У 2009 році відповідач самовільно, без згоди позивачки, без наявності дозвільних документів та затвердженого проекту на прилеглій до будинку земельній ділянці (що йому не належить) здійснив будівництво господарських будівель до житлового будинку (сіней, гаража, двох сараїв, вбиральні), а також встановив металеву огорожу, що призводить до руйнування належної позивачці частини будинку та господарських споруд, створює останній перешкоди в користуванні ділянкою та унеможливлює її приватизацію.

Застосовані до відповідача заходи реагування (винесення приписів про усунення порушень та притягнення до адміністративної відповідальності) позитивних результатів не принесли.

Тому ОСОБА_3 просила зобов'язати ОСОБА_4 знести самочинно побудовані господарські будівлі та привести земельну ділянку до первісного стану.

Також позивачка, вказуючи на те, що неправомірними діями ОСОБА_4 їй було завдано моральну шкоду, що виразилася в емоційних та душевних стражданнях, хвилюваннях, просила про стягнення з відповідача цієї шкоди, грошовий еквівалент якої визначила в 2 000 грн.

В судовому засіданні, що проводилося без особистої участі позивачки ОСОБА_3, її представник ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав у повному обсязі. При цьому уточнив, що позивачка вимагає зобов'язати відповідача знести самочинно добудовані до житлового будинку сіни, які тривалий час призводили до руйнування належної позивачці частини будинку (даху), однак на час розгляду справи цей недолік усунуто. Також пояснив, що остання вимагає знести самочинно побудовані гараж, сараї, вбиральню, вказуючи на те, що вказані будівлі затіняють частину городу, який знаходиться в користуванні ОСОБА_3 В іншій частині надав пояснення, аналогічні викладеним в позові.

В судовому засіданні, що проводилося без особистої участі відповідача ОСОБА_4, його представник ОСОБА_2 позовні вимоги не визнав. Заперечення проти позову обґрунтовував тим, що самочинно побудовані господарські будівлі та споруди відповідають будівельним та іншим нормам і правилам, жодним чином не порушують прав позивачки, а тому відсутні підстави для зобовязання їх знесення, приведення земельної ділянки до первісного стану, а відтак для стягнення моральної шкоди.

Представник третьої особи Управління ДАБІ у Миколаївській області в судове засідання не з'явився, проте в матеріалах справи є його заява про розгляд справи без його участі, вирішення питання щодо задоволення позову покладає на розсуд суду.

Оскільки матеріали містять достатньо для вирішення справи відомостей, а тому суд вважав можливим провести розгляд справи без особистої участі сторін та представника третьої особи.

Заслухавши пояснення представника позивачки ОСОБА_1, (який за його клопотанням та згодою також був допитаний в якості свідка), представника відповідача ОСОБА_2, дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів, суд прийшов до наступного.

Зокрема судом встановлено, що сторони є співвласниками житлового будинку №67 по вул. О. Матросова в м. Вознесенську Миколаївської області, а саме ОСОБА_3 належить 67/100 часток будинку, ОСОБА_4 - 33/100 часток цього майна. Земельна ділянка, на якій розташований будинок та яка призначена для його обслуговування знаходиться в комунальній власності.

Сторони за взаємною згодою визначили між собою порядок користування спільним житловим будинком

Також судом встановлено, що у 2009 році ОСОБА_4 самовільно, без згоди позивачки, без наявності дозвільних документів та затвердженого проекту на земельній ділянці, що йому не належить здійснив будівництво ряду господарських будівель до житлового будинку №67 по вул. О. Матросова в м. Вознесенську Миколаївської області.

Зокрема на земельній ділянці, на якій розташований будинок та яка призначена для його обслуговування (знаходиться в комунальній власності та користуванні сторін) відповідачем побудовано сіни а?-1 площею 16 кв.м.

Водночас на прилеглій земельній ділянці площею 0,0875 га., що розташована по вул. О. Матросова, 67 «а» в м. Вознесенську Миколаївської області, призначена для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд, що належить на праві власності ОСОБА_5 позивачем побудовано гараж Е-1 площею 31,7 кв.м., сарай Ж-1 площею 21,2 кв.м., сарай З-1 площею 20,1 кв.м., вбиральню И-1 площею 1,2 кв.м.

Аналізуючи вимоги, заперечення та доводи осіб, які беруть участь у справі, суд виходить з наступного.

Згідно ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (ч. 1 ст. 317 ЦК України).

Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

При здійсненні своїх прав та виконанні обов'язків власник зобов'язаний додержуватися моральних засад суспільства.

Власність зобов'язує.

Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі.

Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов'язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом (ч.ч. 1-5, 7 ст. 319 ЦК України).

Особливим видом власності є спільна власність (часткова, сумісна).

Зокрема право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою.

Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю.

Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності (ч.ч. 1-3 ст. 358 ЦК України).

Співвласник має право на відповідне збільшення своєї частки у праві спільної часткової власності, якщо поліпшення спільного майна, які не можна відокремити, зроблені ним своїм коштом за згодою всіх співвласників, з додержанням встановленого порядку використання спільного майна.

Співвласник житлового будинку, іншої будівлі, споруди може зробити у встановленому законом порядку за свій рахунок добудову (прибудову) без згоди інших співвласників, якщо це не порушує їхніх прав. Така добудова (прибудова) є власністю співвласника, який її зробив, і не змінює розміру часток співвласників у праві спільної часткової власності (ч.ч. 3-4 ст. 357 ЦК України).

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом (ч.ч. 1, 2 ст. 321 ЦК України).

В той же час власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном (ст. 391 ЦК України).

Застосовуючи положення статті 391 ЦК, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов'язані із позбавленням права володіння, суд має виходити із такого.

Відповідно до положень статей 391, 396 ЦК позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов'язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння.

Позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню незалежно від того, на своїй чи на чужій земельній ділянці або іншому об'єкті нерухомості відповідач вчиняє дії (бездіяльність), що порушують право позивача (п. 33 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року №5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав»).

Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в своїй постанові від 30 березня 2012 року №6 «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» роз'яснив наступне:

- п. 5. Відповідно до вимог статті 376 право на звернення до суду з позовом про знесення або перебудову самочинно збудованого об'єкта нерухомості мають як органи державної влади, так і органи місцевого самоврядування.

У випадках порушення прав інших осіб право на звернення до суду належить і таким особам за умови, що вони доведуть наявність порушеного права (стаття 391 ЦК), а також власнику (користувачу) земельної ділянки, якщо він заперечує проти визнання за особою, яка здійснила самочинне будівництво на його земельній ділянці, права власності на самочинно збудоване нерухоме майно (частина четверта статті 376 та стаття 391 ЦК);

-п. 17. Позов про знесення самочинно збудованого нерухомого майна може бути пред'явлено власником чи користувачем земельної ділянки або іншою особою, права якої порушено, зокрема, власником (користувачем) суміжної земельної ділянки з підстав, передбачених статтями 391, 396 ЦК, статтею 103 ЗК;

-п. 22. Знесення самочинного будівництва є крайньою мірою і можливе лише тоді, коли використано усі передбачені законодавством України заходи щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності;

-п. 23. При вирішенні питання про те, чи є відхилення від проекту істотним і таким, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, суди повинні в кожному випадку з'ясовувати, зокрема, наскільки збудована будівля за розміром відповідає площі, поверховості, розміщенню та іншим умовам, передбаченим проектом; як впливає допущене порушення з урахуванням місцевих правил забудови, громадських і приватних інтересів на планування, забудову, благоустрій вулиці, на зручність утримання суміжних ділянок тощо.

У необхідних випадках для з'ясування питань, що виникають при розгляді таких справ і потребують спеціальних знань, суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може призначити відповідну експертизу згідно з вимогами статті 143 ЦПК.

Відсутність відповідної експертизи у разі необхідності її проведення може бути підставою для відмови в позові, при цьому факт відхилення від проекту та порушення будівельних норм і правил має довести особа, яка пред'явила позов про знесення самочинного будівництва (частина сьома статті 376 ЦК, частина перша статті 60 ЦПК);

-п. 24. Знесення нерухомості, збудованої з істотним відхиленням від проекту, що суперечить суспільним інтересам абопорушує права інших осіб, істотним порушенням будівельних норм і правил (у тому числі за відсутності проекту), можливе лише за умови, що неможлива перебудова нерухомості відповідно до проекту або відповідно до норм і правил, визначених державними правилами та санітарними нормами, або якщо особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від такої перебудови.

В інших випадках суд за позовом відповідного державного органу чи органу місцевого самоврядування може на підставі частини сьомої статті 376 ЦК зобов'язати забудовника здійснити перебудову житлового будинку, будівлі, споруди або іншого об'єкта нерухомості, який побудовано чи будується з істотними відхиленнями від проекту або з істотним порушенням основних будівельних норм і правил, у тому разі, коли таке будівництво суперечить суспільним інтересам, порушує права інших осіб, коли порушення будівельних норм і правил є істотним, а також є технічна можливість виконати перебудову.

Якщо технічна можливість перебудови об'єкта нерухомості відсутня або забудовник відмовляється від такої перебудови, суд, незалежно від поважності причин відмови, за позовом зазначених органів або особи, права чи інтереси якої порушено таким будівництвом, ухвалює рішення про знесення житлового будинку або іншого нерухомого майна;

-п. 25. Відхилення від проекту забудови об'єкта нерухомості або від вимог будівельних норм і правил, які не є істотними, не порушують прав інших осіб та інтересів суспільства, не суперечать санітарно-технічним вимогам і правилам експлуатації, не впливають на міцність і безпечність цього об'єкта (зокрема, відхилення у житловому будинку від внутрішнього планування зі збереженням чи незначним відхиленням від установленого проектом розміру житлової площі, незначна зміна його зовнішніх габаритів, місця розташування тощо), не можуть бути підставою для задоволення вимог про перебудову чи про знесення об'єкта нерухомості.

Таким чином позов фізичної особи про усунення порушень права власності, не пов'язаних із позбавленням володіння майном шляхом зобовязання забудовника знести самочинно збудоване нерухоме майно підлягає задоволенню за наступних обставин:

-наявності об'єкта, який відноситься до категорії самочинно збудованого нерухомого майна;

-істотної невідповідності такого об'єкта будівельним, санітарним, протипожежним, іншим нормам і правилам;

-неможливості перебудови самочинно збудованого нерухомого майна відповідно до встановлених норм і правил або відмови особи, яка здійснила будівництво, від такої перебудови;

-порушення внаслідок наявності самочинно збудованого нерухомого майна права власності особи, яка звернулася до суду з відповідним позовом.

Вказані обставини повинні бути встановлені в сукупності, оскільки відсутність однієї з них є підставою для відмови в задоволенні позову.

Доведення вказаних обставин покладається на сторону позивача, що відповідає вимогам ст.ст. 10, 60 ЦПК України.

Проте вищевказані обставини не знайшли свого повного та належного підтвердження в судовому засіданні.

Зокрема стороною позивача не надано та в матеріалах справи відсутні жодні докази, що б свідчили про те, що сіни а?-1 площею 16 кв.м., гараж Е-1 площею 31,7 кв.м., сарай Ж-1 площею 21,2 кв.м., сарай З-1 площею 20,1 кв.м., вбиральня И-1 площею 1,2 кв.м. збудовані відповідачем з істотним порушенням будівельних, санітарних, протипожежних, інших норм і правил.

Навпаки, як вбачається з повідомлення відділу містобудування та архітектури Вознесенської міської ради Миколаївської області від 22 липня 2015 року №18/15 об'єкти самочинного будівництва відповідають будівельним нормам і правилам, а саме вимогам ДБН 360-92** «Планування та забудова міських та сільських поселень».

Згідно висновку судової будівельно-технічної експертизи від 09 березня 2017 року №120 об'єкти самочинного будівництва відповідають будівельним нормам і правилам, а саме вимогам ДБН 360-92**. Для більш детального обстеження відповідності об'єктів державним будівельним нормам та стандартам необхідні акти обстеження технічного стану та виготовлена на основі цих актів проектно-кошторисна документація, виконані сертифікованим спеціалістом, але дану документацію експерту на дослідження не надано. Надати прогноз щодо майбутнього впливу будівель на інше майно не є можливим, оскільки це залежить від багатьох факторів, зокрема природних, умов експлуатації об'єктів тощо.

Також ОСОБА_3 в судовому засіданні не довела, що зведення самочинних будівель будь-яким чином призвело до порушення її прав.

Зокрема твердження сторони позивача про те, що влаштування сіней а?-1 призводять до руйнування належної останній частини будинку (даху) не можуть бути прийняті судом до уваги, оскільки:

-вказані доводи не підтверджені жодними доказами;

-місце розміщення та конфігурація сіней вказують на те, що цей об'єкт прибудований до частини будинку, що знаходиться в користуванні відповідача на відстані від приміщення, яким користується ОСОБА_3;

-з наданих в судовому засіданні пояснень (показань) представника позивачки (свідка) ОСОБА_1 вбачається, що вказаний недолік на час розгляду справи усунуто.

Доводи сторони позивача про те, що влаштування гаражу Е-1, сараїв Ж-1, З-1, вбиральні И-1 призводять до затінення частини городу, який знаходиться в користуванні ОСОБА_3, не можуть бути прийняті судом до уваги, оскільки вказані доводи не підтверджені жодними доказами. При цьому, як вбачається з матеріалів справи (а.с. 12-18, 48, 132-143) вказані будівлі розташовані на земельній ділянці, що належить ОСОБА_5 на відстані від городу, яким користується позивачка. В матеріалах справи відсутні будь-які докази, що свідчать про затінення або інші порушення правил добросусідства, передбачених ст. 103 ЗК України.

Крім цього стороною позивача не надано доказів, що б свідчили про неможливість перебудови самочинно збудованого нерухомого майна відповідно до встановлених норм і правил або відмови особи, яка здійснила будівництво, від такої перебудови (за наявності порушень прав позивачки).

Що стосується тверджень сторони позивача про те, що самочинно збудоване нерухоме майно створює ОСОБА_3 перешкоди в приватизації земельної ділянки для обслуговування житлового будинку, то суд вважає такі твердження безпідставними. Зокрема порядок набуття і реалізації права громадян на землю передбачені главами 19, 31 ЗК України, Законом України «Про землеустрій», Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

При цьому ч. 7 ст. 118 ЗК України передбачено вичерпний перелік підстав для відмови компетентного органу в наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, ч. 17 ст. 186 ЗК України вичерпний перелік підстав для відмови у погодженні документації із землеустрою, а ч. 1 ст. 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» - вичерпний перелік підстав для відмови в державній реєстрації прав. Жодна з цих норм не містить положень про те, що наявність на земельній ділянці самочинно збудованого нерухомого майна є підставою для відмови у передачі вказаної ділянки у власність.

Водночас не можуть бути прийняті до уваги й доводи сторони позивача про встановлення відповідачем на території домоволодіння металевої огорожі, що створюють ОСОБА_3 перешкоди в користуванні ділянкою, оскільки:

-в судовому засіданні представниками сторін були надані пояснення про те, що вказана металева огорожа була встановлена ОСОБА_4 взамін огорожі з іншого матеріалу, яка була розташована на цьому ж місці. Огорожа була влаштована попередніми співвласниками майна, які за усною угодою визначили між собою порядок користування будинком та земельною ділянкою. Цей порядок перейшов до сторін, як нових співвласників майна та був прийнятий ними. Останні за взаємною згодою користуються відокремленими приміщеннями будинку з окремими входами та господарськими будівлями, окремими частинами ділянки, влаштували окремі виходи на вулицю. Вказані пояснення також знайшли своє підтвердження матеріалами справи;

-в судовому засіданні представник відповідача пояснив, що ОСОБА_4 жодним чином не заперечує проти зміни порядку користування майном, що є в спільній власності сторін, зокрема не заперечує проти знесення огорожі, перенесення її в інше місце або влаштування додаткового проходу, однак звертав увагу суду на те, що з відповідною пропозицією ОСОБА_3 не зверталася. Вказані твердження іншою стороною не спростовані.

Крім цього суд вважає необхідним врахувати наступне.

Господарські (присадибні) будівлі це допоміжні (нежитлові) приміщення, до яких належать сараї, хліви, гаражі, літні кухні, майстерні, вбиральні, погреби, навіси, котельні, бойлерні, трансформаторні підстанції тощо.

Господарські (присадибні) споруди це земельні поліпшення, що не належать до будівель та приміщень, призначені для виконання спеціальних технічних функцій, до яких належать колодязі, вигрібні ями, огорожі, ворота, хвіртки, замощення тощо.

Тобто огорожа не належить до господарських будівель, а є господарською спорудою.

Проте, згідно позову, предметом спору є знесення самочинно збудованих господарських будівель, вимог відносно споруд позов не містить.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог. Вихід за межі цих вимог закон забороняє.

За встановлених обставин суд вважає вимоги позивачки про зобов'язання вчинити певні дії безпідставними, а тому в їх задоволенні слід відмовити в цілому.

Також не можуть бути задоволені вимоги ОСОБА_3 про відшкодування моральної шкоди в зв'язку з наступним.

Згідно ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до ч. 1, п. 2 ч. 2 ст. 23 ЦК України (на які посилається позивачка) особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів.

В своєму позові ОСОБА_3 зазначала, що завдана їй моральна шкода виразилася в емоційних та душевних стражданнях, хвилюваннях.

В судовому засіданні представник позивачки ОСОБА_1 уточнив, що моральна шкода є наслідком постійних конфліктів між сторонами на побутовому рівні.

Однак стороною позивача не надано суду доказів, що б підтвердили те, що внаслідок здійснення ОСОБА_4 самочинного будівництва будь-яким чином порушені права ОСОБА_3, наявність та розмір моральної шкоди, наявність причинного зв'язку між діями відповідача та негативними наслідками для відповідачки.

За встановлених обставин суд не знаходить достатніх підстав для відшкодування моральної шкоди.

Суд відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України за наслідками розгляду справи розподіляє між сторонами судові витрати наступним чином:

-понесені відповідачем судові витрати, а саме витрати на проведення судової експертизи в розмірі 3 169,44 грн. слід компенсувати за рахунок позивачки;

-понесені позивачкою судові витрати відшкодуванню не підлягають.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 88, 209, 212, 213, 214, 215, 218 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Управління Державної архітектурно-будівельної інспекції у Миколаївській області, про зобов'язання вчинити певні дії, відшкодування моральної шкоди відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 3 169 (три тисячі сто шістдесят дев'ять) гривень 44 копійки в порядку відшкодування витрат на проведення судової експертизи.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Миколаївської області через Вознесенський міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: /підпис/ ОСОБА_6

Згідно з оригіналом: суддя: