Ухвала іменем україни 15 лютого 2017 року м. Київ Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі: головуючого Червинської М.Є., суддів: Завгородньої І.М., Мазур Л.М., Коротуна В.М., Попович О.В.,
розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, треті особи: орган опіки та піклування виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради, орган опіки та піклування Бориспільської районної державної адміністрації, про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 07 квітня 2016 року, ухвалу апеляційного суду Івано-Франківської області від 30 серпня 2016 року,

в с т а н о в и л а :

У червні 2015 року ОСОБА_3 звернулася до суду позовом до

ОСОБА_4 про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини.

В обґрунтування позовних вимог зазначала, що з 09 лютого 2008 року перебуває у шлюбі з ОСОБА_4 Від шлюбу у них народилась дитина - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Вказувала, що шлюбні відносини між нею та ОСОБА_4 фактично припинені, вони разом не проживають, не ведуть спільного господарства, подальшого сенсу підтримувати шлюбні відносини вона не вбачає. Спільна дитина сторін проживає разом із нею, їй забезпечені належні умови проживання та виховання, при цьому ОСОБА_4 надано можливість безперешкодного спілкування та зустрічей із сином.

Беручи до уваги зазначене просила розірвати шлюб між нею та

ОСОБА_4, передати їй на виховання сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 07 квітня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Івано-Франківської області від 30 серпня 2016 року, позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено.

Розірвано шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_4, зареєстрований 09 лютого 2008 року у відділі реєстрації актів цивільного стану Бориспільського міськрайонного управління юстиції Київської області, актовий запис № 17.

Малолітню дитину ОСОБА_5 залишено проживати з матір'ю

ОСОБА_3

Витрати, пов'язані з реєстрацією розірвання шлюбу в органах державної реєстрації актів цивільного стану, покладено на ОСОБА_3

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить змінити рішення суду першої та апеляційної інстанцій в частині визначення місця проживання малолітнього сина ОСОБА_5 з матір'ю ОСОБА_3, прийняти в цій частині нове рішення про відмову в задоволенні позову.

В частині розірвання шлюбу рішення судів першої та апеляційної інстанцій не оскаржуються, а тому не підлягають перегляду в касаційному порядку.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_3 та її представника ОСОБА_6, обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_3 про визначення місця проживання дитини, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й суд апеляційної інстанції, виходив із того, що відсутні докази, які б свідчили про існування виняткових обставин, за наявності яких малолітню дитину ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, слід розлучити з його матір'ю.

Колегія суддів погоджується із зазначеними висновками судів першої та апеляційної інстанцій з огляду на таке.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 09 лютого 2008 року сторони зареєстрували шлюб у відділі реєстрації актів цивільного стану Бориспільського міськрайонного управління юстиції Київської області, про що в книзі реєстрації шлюбів зроблено запис за № 17. Від шлюбу у сторін

ІНФОРМАЦІЯ_1 року народився син - ОСОБА_5

Відповідно до довідки № 136 від 08 вересня 2015 року

ОСОБА_5 навчається у Рогозівській загальноосвітній школі І-ІІІ ступенів Бориспільської районної ради Київської області у 1 класі.

Згідно з довідкою Рогозівської сільської ради № 448 від

26 червня 2015 року ОСОБА_5 з дня свого народження проживає за адресою: АДРЕСА_1.

При цьому відповідно до висновку про скасування реєстрації місця проживання громадянки ОСОБА_3 та її неповнолітньої дитини ОСОБА_5 від 22 липня 2015 року, затвердженого заступником начальника Івано-Франківського МВ УДМС в Івано-Франківській області, реєстрацію місця проживання ОСОБА_3 та її неповнолітнього сина ОСОБА_5 по

АДРЕСА_2 з одночасним зняттям з реєстрації місця проживання в АДРЕСА_1 визнано таким, що суперечить чинному законодавству та здійснене Івано-Франківським МВ УДМС неправомірно, у зв'язку із чим анульовано зазначену реєстрацію.

Відповідно до копії розпорядження Бориспільської районної державної адміністрації № 412 від 01 жовтня 2015 року встановлено порядок зустрічей ОСОБА_3 з малолітнім сином ОСОБА_5, що проживає з батьком.

Органом опіки і піклування виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради надано висновок щодо доцільності визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, з матір'ю ОСОБА_3

Відповідно до висновку органу опіки та піклування Бориспільської районної державної адміністрації № 7-46-970 від 13 березня 2016 року вважається за можливе визначити місце проживання малолітнього

ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, з його батьком ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_1.

Відповідно до ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

За ч. ч. 1, 2 ст. 161 цього Кодексу якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення.

Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

У принципі 6 Декларації прав дитини проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 14 грудня 2016 року у справі № 6-2445цс16.

Враховуючи встановлені судами попередніх інстанцій обставини, а саме те, що ОСОБА_3 має постійне місце проживання, постійне місце роботи та джерело існування, створила всі умови для проживання, виховання та розвитку малолітнього ОСОБА_5, при цьому судами не встановлено виняткових обставин у розумінні положень ст. 161 СК України та принципу 6 Декларації прав дитини, які б свідчили про неможливість проживання ОСОБА_5 разом з матір'ю ОСОБА_3, правильним є висновок судів попередніх інстанцій про наявність підстав для визначення місця проживання ОСОБА_5 з матір'ю ОСОБА_3 та відсутність правових підстав, передбачених вказаними нормами матеріального права, для розлучення дитини зі своєю матір'ю.

Доводи касаційної скарги зазначених висновків судів попередніх інстанцій не спростовують, зводяться до переоцінки доказів та незгоди з висновками судів щодо їх оцінки.

Докази та обставини, на які посилається ОСОБА_4 у касаційній скарзі, були предметом розгляду судами першої та апеляційної інстанцій та при їх дослідженні і встановленні судами було дотримано норми матеріального та процесуального права.

З огляду на наведене колегія суддів дійшла висновку, що доводи касаційної скарги та зміст оскаржуваних судових рішень не дають підстав для висновку про те, що судами першої та апеляційної інстанцій при розгляді справи в частині визначення місця проживання дитини були допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, які відповідно до ст. ст. 338-341 ЦПК України є підставами для скасування судових рішень.

Керуючись ст. ст. 336, 337, 343-345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 07 квітня 2016 року, ухвалу апеляційного суду Івано-Франківської області від 30 серпня 2016 року в частині визначення місця проживання дитини залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.Є. Червинська

Судді: І.М. Завгородня

В.М.Коротун

Л.М.Мазур

О.В.Попович