Справа № 303/258/17-ц
Номер рядка статистичного звіту 56
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 березня 2017 року м. Мукачево

Мукачівський міськрайонний суд Закарпатської області у складі:

головуючого-судді Заболотного А.М.

при секретарі Штець І.І.

за участі позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі засідань в м. Мукачево цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до приватного нотаріуса Мукачівського міського нотаріального округу ОСОБА_3, виконавчий комітет Мукачівської міської ради, ПАТ «ВіЕс Банк» про зобовязання вчинити дії,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до приватного нотаріуса Мукачівського міського нотаріального округу ОСОБА_3, виконавчий комітет Мукачівської міської ради, ПАТ «ВіЕс Банк» про зобовязання вчинити дії, а саме просив зобовязати приватного нотаріуса Мукачівського міського нотаріального округу ОСОБА_4 та службу державної реєстрації речових прав нерухоме майно та їх обтяжень виконавчого комітету Мукачівської міської ради зняти заборону з квартири в м. Мукачево, вул. Індустріальна, 51/44, реєстраційний номер № 4381922 та вилучити запис у Державному реєстрі іпотек, реєстраційний номер № 4381922, накладених у звязку з укладенням договору іпотеки від 13.08.2010 року. Також просить стягнути з відповідача ПАТ «ВіЕс Банк» витрати на оплату юридичних послуг та судові витрати. Свої вимоги мотивує тим, що 17.06.2015 року Мукачівським міськрайонним судом Закарпатської області ухвалено рішення за первісним позовом ПАТ «ВіЕсБанк» до ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки та зустрічним позовом ОСОБА_1 до ПАТ «ВіЕсБанк» про припинення права іпотеки і повернення правовстановлюючих документів на квартиру, яким в задоволенні первісного позову було відмовлено та задоволено зустрічний позов. При цьому зокрема визнано іпотеку за договором іпотеки від 30.08.2010 року щодо предмета іпотеки квартири м. Мукачево, вул. Індустріальна, 51/44 припиненою внаслідок виконання основного зобовязання в повному обсязі по кредитному договору № КU004398 від 30.08.2010 року. Також зобовязано ПАТ «ВіЕс Банк» ПАТ «ВіЕс Банк» зняти заборону з квартири в м. Мукачево, вул. Індустріальна, 51/44 і повернути незаконно утримані правовстановлюючі документи на квартиру. Однак ПАТ «ВіЕсБанк» відмовляється виконувати рішення суду. Оскільки відповідачі добровільно відмовляються скасувати арешт майна, єдиною можливістю відновити порушене конституційне право позивача на вільне розпорядження та користування своєю власністю є скасування обмежень щодо належного йому майна, у звязку з чим змушений звернутися до суду за захистом своїх прав.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав повністю, просив позов задовольнити з наведених в ньому підстав.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечив, просив відмовити в його задоволенні. При цьому пояснив, що позовні вимоги жодним чином не обґрунтовані, до того ж між сторонами відсутній будь-який спір.

Заслухавши пояснення позивача, заперечення представника відповідача, дослідивши та перевіривши наявні у справі докази, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч. 3-4 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд сприяє всебічному і повному зясуванню обставин справи: розяснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обовязки, попереджає про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених ЦПК України.

Судом встановлено, що 17.06.2015 року Мукачівським міськрайонним судом Закарпатської області ухвалено рішення за первісним позовом ПАТ «ВіЕсБанк» до ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки та зустрічним позовом ОСОБА_1 до ПАТ «ВіЕсБанк» про припинення права іпотеки і повернення правовстановлюючих документів на квартиру, яким в задоволенні первісного позову було відмовлено та задоволено зустрічний позов. При цьому зокрема визнано іпотеку за договором іпотеки від 30.08.2010 року щодо предмета іпотеки квартири м. Мукачево, вул. Індустріальна, 51/44 припиненою внаслідок виконання основного зобовязання в повному обсязі по кредитному договору № КU004398 від 30.08.2010 року. Також зобовязано ПАТ «ВіЕс Банк» ПАТ «ВіЕс Банк» зняти заборону з квартири в м. Мукачево, вул. Індустріальна, 51/44 і повернути незаконно утримані правовстановлюючі документи на квартиру. Рішення набуло законної сили.

Також встановлено, що в провадженні Галицького відділу ДВС знаходиться виконавче провадження щодо виконання рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 17.06.2015 року. Відповідно до акту державного виконавця від 05.10.2016 року при примусовому виконанні рішення суду було встановлено, що при виході за адресою м. Львів, вул. Грабовського, 11 боржника було повідомлено про здійснення виконавчого провадження по виконанню рішення суду від 17.06.2015 року, однак боржник ухиляється від виконання рішення суду.

Частина 1 ст. 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Положення цієї статті базуються на нормах Конституції України, які закріплюють обовязок держави забезпечувати захист прав усіх субєктів права власності і господарювання (ст. 13), захист прав і свобод людини і громадянина судом (ч. 1 ст. 55).

Відтак, особа може звернутися до суду за захистом свого права не в будь-який спосіб, а в порядку та у формі, встановлених нормами ЦПК України та ЦК України, зокрема, заява повинна містити чітко сформульоване прохання (позовні вимоги), відповідне обґрунтування таких вимог, що лише і дає можливість належно вирішити такі вимоги по суті.

Предметом цього спору є вимога позивача про зобовязання зняти заборону з квартири в м. Мукачево, вул. Індустріальна, 51/44, реєстраційний номер № 4381922 та вилучити запис у Державному реєстрі іпотек, реєстраційний номер № 4381922, накладених у звязку з укладенням договору іпотеки від 13.08.2010 року з тих підстав, що іпотека є припиненої в силу рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 17.06.2015 року.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про іпотеку», іпотека це вид забезпечення виконання зобовязання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобовязання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. При цьому іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. Іпотека має похідний характер від основного зобовязання і є дійсною до припинення основного зобовязання або до закінчення строку дії іпотечного договору (ст. 3 Закону України «Про іпотеку»). В ст. 4 Закону України «Про іпотеку» зазначено, що обтяження нерухомого майна іпотекою підлягає державній реєстрації відповідно до закону.

Статтею 17 Закону України «Про іпотеку» визначено, що іпотека припиняється у разі: припинення основного зобовязання або закінчення строку дії іпотечного договору; реалізації предмета іпотеки відповідно до цього Закону; набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки; визнання іпотечного договору недійсним; знищення (втрати) переданої в іпотеку будівлі (споруди), якщо іпотекодавець не відновив її; з інших підстав, передбачених цим Законом. До того ж відомості про припинення іпотеки підлягають державній реєстрації у встановленому законодавством порядку.

Відносини, що виникають у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, розміщене на території України, та обтяжень таких прав регулюються Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Так, в ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. В силу норм ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державній реєстрації прав підлягає зокрема іпотека. В свою чергу, ч. 1 ст. 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено, що державним реєстратором, крім інших, є громадянин України, який має вищу освіту за спеціальністю правознавство, відповідає кваліфікаційним вимогам, встановленим Міністерством юстиції України, та перебуває у трудових відносинах з субєктом державної реєстрації прав та нотаріус. Тобто держава в цій частині делегує нотаріусам владні повноваження.

Як передбачено ч. 3 ст. 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», що державний реєстратор перевіряє документи на наявність підстав для проведення реєстраційних дій, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення. При цьому державний реєстратор самостійно приймає рішення за результатом розгляду заяв у сфері державної реєстрації прав. Втручання, крім випадків, передбачених цим Законом, будь-яких органів влади, їх посадових осіб, юридичних осіб, громадян та їх обєднань у діяльність державного реєстратора під час проведення реєстраційних дій забороняється і тягне за собою відповідальність згідно із законом (ст. 11 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Також проведення державної реєстрації прав здійснюється на підставі поданої заяви та необхідних доданих до неї документів, що визначено у ст.ст. 18, 20, 22 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». До того ж у ст. 37 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено можливість та відповідно порядок оскарження рішень, дій або бездіяльності у сфері державної реєстрації прав.

Одночасно судом також встановлено, що відповідно до ст. 74 Закону України «Про нотаріат», одержавши повідомлення установи банку, підприємства чи організації про погашення позики (кредиту), повідомлення про припинення іпотечного договору або договору застави, а також припинення чи розірвання договору довічного утримання, звернення органів опіки та піклування про усунення обставин, що обумовили накладення заборони відчуження майна дитини, нотаріус знімає заборону відчуження жилого будинку, квартири, дачі, садового будинку, гаража, земельної ділянки, іншого нерухомого майна.

Відповідно до п. 5.1. глави 15 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року № 296/5, нотаріус знімає заборону відчуження майна зокрема при одержанні повідомлення кредитора про погашення позики, про припинення (розірвання, визнання недійсним) договору застави (іпотеки), за рішенням суду та в інших випадках, передбачених законом. При цьому судом звертається увага на те, що вказаний Порядок надає право заінтересованій особі звертатися до будь-якого нотаріуса, не обмежуючись необхідністю звернення до нотаріуса, який накладав заборону. Особливостями є те, що якщо заборону знімає нотаріус, який її не накладав, він направляє за місцем зберігання справи, що містить відомості про накладання заборони, повідомлення про зняття заборони. Слід звернути увагу також на те, що особою, яка звертається до нотаріуса за зняттям заборони у звязку з припиненням іпотеки, може бути як іпотекодержатель, так і іпотекодавець, за умови подання ним безспірних доказів виконання зобовязання.

Таким чином наведеними вище положеннями законодавства чітко врегульовано зокрема порядок внесення записів до Державного реєстру прав, змін до них та їх скасування, а також порядок оскарження відповідних прийнятих рішень, в тому числі з приводу обтяжень нерухомого майна, накладених у звязку з укладенням договору іпотеки.

При цьому суд звертає увагу на те, що у розумінні закону, субєктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

Дійсно, як передбачено ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно з ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

В той же час відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Статтею 30 ЦПК України передбачено, що сторонами у цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні та юридичні особи, а також держава.

За змістом наведених норм позовне провадження характеризується наявністю матеріально-правового спору між сторонами. Сторонами у справах позовного провадження є позивач - особа, яка вважає, що її цивільне право порушене і, яка предявила вимогу про захист порушеного права, і відповідач - особа, яку відповідно до принципу диспозитивності цивільного процесу визначає позивач і яка, виходячи із заявленої тим правової позиції, порушує (не визнає, оспорює, заперечує) його право та має відповідати за позовом, у результаті задоволення якого повинна вчинити відповідні дії (утриматися від таких), може бути примушена до вчинення відповідних дій з метою поновлення прав позивача тощо (ст. 26 ч. 1, ст.ст. 30, 33 ЦПК України). Правомірній вимозі відповідає обовязок належного відповідача усунути порушення права.

Як вже було зазначено вище, що позивач обрав такий спосіб захисту своїх прав як предявлення позову до приватного нотаріуса Мукачівського міського нотаріального округу ОСОБА_3, виконавчого комітету Мукачівської міської ради, ПАТ «ВіЕс Банк» про зобовязання вчинити дії, а саме просив зобовязати приватного нотаріуса Мукачівського міського нотаріального округу ОСОБА_4 та службу державної реєстрації речових прав нерухоме майно та їх обтяжень виконавчого комітету Мукачівської міської ради зняти заборону з квартири в м. Мукачево, вул. Індустріальна, 51/44, реєстраційний номер № 4381922 та вилучити запис у Державному реєстрі іпотек, реєстраційний номер № 4381922, накладених у звязку з укладенням договору іпотеки.

Разом з тим, позивач предявляючи позов до приватного нотаріуса Мукачівського міського нотаріального округу ОСОБА_3, виконавчого комітету Мукачівської міської ради та ПАТ «ВіЕс Банк», жодним чином не обґрунтував та відповідно в матеріалах справи відсутні будь-які докази, чим саме відповідачі порушують, не визнають або оспорюють його право в межах заявленого позову. При цьому як пояснив безпосередньо вказав в судовому засіданні позивач, що жодної письмової відмови від відповідачів щодо зняття заборони чи вилучення запису з Державного реєстру іпотек не приймалося. Більше того, суду не представлено жодних доказів, зокрема витягу з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію обтяження, що могли би слугувати доказом на підтвердження того, що на час звернення до суду з позовом існує заборона відчуження нерухомого майна, обтяженого за договором іпотеки.

При цьому суд звертає увагу на те, що ч. 4 ст. 10 ЦПК України встановлено обовязок суду сприяти всебічному і повному зясуванню обставин справи, зокрема шляхом розяснення особам їхніх прав та обовязків, попередження про наслідки вчинення чи не вчинення певних процесуальних дій і сприянню здійснення їхніх прав у певних випадках. Разом з тим виходячи з принципів диспозитивності та змагальності цивільного процесу, суд не вправі з власної ініціативи встановлювати якісь обставини, що мають значення для справи, зокрема шляхом витребування доказів. У ході судового розгляду судом створені усі необхідні умови для реалізації сторонами відповідача своїх прав на подання заяв про забезпечення доказів, зокрема клопотання про витребування письмових доказів, якщо такі в сторони відсутні.

В п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 01.11.1996 року № 9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» вказано, що при вирiшеннi цивiльних справ суд має виходити з поданих сторонами доказiв.

З врахуванням вищенаведеного, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок у їх сукупності та враховуючи безпідставність звернення з заявленою вимогою до відповідачів із врахуванням в тому числі відсутності будь-якої відмови відповідачів вчинити дії, про які позивач просить суд зобовязати вчинити, що свідчить також про відсутність порушених відповідачами прав та інтересів позивача, а відтак суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 14, 57-60, 209, 212-215, 218, 223, 224, 225, 294 ЦПК України, ст. 16, 317, 321, 391 ЦК України, суд,-

в и р і ш и в:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до приватного нотаріуса Мукачівського міського нотаріального округу ОСОБА_3, виконавчий комітет Мукачівської міської ради, ПАТ «ВіЕс Банк» про зобовязання вчинити дії відмовити.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Закарпатської області через Мукачівський міськрайонний суд протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя А.М.Заболотний