АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
№22-ц/796/2406/2017 Головуючий у1-й інстанції - Ярошенко С.В.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 березня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палатиз розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого - Панченка М.М.,

суддів - Борисової О.В., Ратнікової В.М.,

при секретарі - Крічфалуши С.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 19 грудня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання матері, -

В С Т А Н О В И Л А:

У жовтні 2016 року позивач ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3, в якому просила стягнути з відповідача на свою користь аліменти в порядку ст. 202 СК України у розмірі ј частини усіх доходів відповідача.

В обґрунтування позовних вимог посилалася на те, що ОСОБА_3 є донькою позивача та не надає матеріальної допомоги непрацездатній матері. Так, ОСОБА_4 зазначала, що вона є пенсіонером за віком, не працює. Крім того, позивач вказувала, що зазнає значних щомісячних витрат на оренду житла, оскільки відповідач не впускає позивача до будинку, який вони разом будували. Таким чином, ОСОБА_4 вважає, що вона потребує матеріальної допомоги, яку відповідач у добровільному порядку надавати відмовляється.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 19 грудня 2016 року позов задоволено частково. Стягнуто з відповідача на користь позивача аліменти у розмірі 1/10 частини від усіх доходів відповідача щомісячно, починаючи з 21 жовтня 2016 року і довічно. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

В поданій апеляційній скарзі представник відповідача просить зазначене рішення скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити в повному обсязі. Посилається на те, що позивач не потребує матеріальної допомоги та отримує додаткові, окрім пенсії, доходи. Крім того, скаржник зазначав, що ОСОБА_4 ухилялася від виконання материнських обов'язків по відношенню до ОСОБА_3, що в силу ст. 204 СК України звільняє відповідача від обов'язку сплачувати аліменти на утримання матері.

Заслухавши доповідь судді Панченка М.М., пояснення осіб, що з'явились до суду, з'ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія приходить до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, встановлено судом та не заперечується сторонами, відповідач ОСОБА_3 є донькою позивача ОСОБА_4.

Судом також встановлено, що позивач є непрацездатною особою та отримує пенсію за віком у розмірі 1837 грн. 21 коп. щомісячно /а.с. 7/.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_4 про стягнення аліментів, суд першої інстанції, з висновками якого погоджується колегія суддів, виходив з того, що позивач, як непрацездатний пенсіонер, потребує матеріальної допомоги, а відповідач зобов'язаний та має відповідну можливість таку допомогу надавати.

Так, за змістом ст. 202 СК України, повнолітні дочка, син зобов'язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги.

Якщо мати, батько були позбавлені батьківських прав і ці права не були поновлені, обов'язок утримувати матір, батька у дочки, сина, щодо яких вони були позбавлені батьківських прав, не виникає.

Згідно ст. 203 СК України, дочка, син крім сплати аліментів зобов'язані брати участь у додаткових витратах на батьків, викликаних тяжкою хворобою, інвалідністю або немічністю.

Таким чином, право на утримання має той з батьків, який є непрацездатним та потребує матеріальної допомоги.

Відповідно до ч. 3 ст. 75 СК України, непрацездатним вважається той із подружжя, який досяг пенсійного віку, встановленого законом, або є інвалідом I, II чи III групи.

Застосовуючи аналогію закону, колегія суддів приходить до висновку, що ОСОБА_4 є непрацездатною в розумінні ст. 202 СК України, оскільки досягла пенсійного віку, встановленого законом.

Крім того, з матеріалів справи також об'єктивно вбачається факт потреби позивача у матеріальній допомозі, враховуючи розмір пенсії ОСОБА_4 та наявність у позивача необхідності орендувати житло, нести повсякденні побутові витрати.

Так, з договорів оренди квартири від 11.04.2016 року та 16.10.2016 року, укладених між позивачем та ОСОБА_5, вбачається, що позивач орендує квартиру АДРЕСА_1, а розмір щомісячної плати за оренду житла становить 2000 грн.

Статтею 204 СК України визначено підстави звільнення дітей від сплати аліментів на утримання батьків.

Так, за змістом указаної норми права, дочка, син можуть бути звільнені судом від обов'язку утримувати матір, батька та обов'язку брати участь у додаткових витратах, якщо буде встановлено, що мати, батько ухилялися від виконання своїх батьківських обов'язків.

Згідно п. 21 Постанови Пленуму ВСУ №3 від 15.05.2006 року, обов'язок повнолітніх дочки, сина утримувати своїх непрацездатних батьків, які потребують матеріальної допомоги, не є абсолютним. У зв'язку з цим суд на вимогу дочки, сина, до яких пред'явлено позов про стягнення аліментів, зобов'язаний перевірити їхні доводи про ухилення батьків від виконання своїх обов'язків щодо них.

Між тим, при розгляді справи судом не встановлено факту ухилення ОСОБА_4 від виконання батьківських обов'язків відносно відповідача. Будь-яких належних, достатніх та допустимих доказів протилежного відповідачем суду не надано. Факт проживання відповідача разом з батьком та окремо від матері сам по собі не може свідчити про ухилення позивача від виконання материнських обов'язків по відношенню до ОСОБА_3.

При цьому, при визначенні розміру аліментів в сумі 1/10 частини від усіх видів доходу відповідача судом першої інстанції враховано матеріальний стан сторін, їх стан здоров'я, а також наявність додаткових зобов'язань, зокрема, наявність у відповідача малолітньої дитини, яка також потребує відповідного догляду та витрат.

Крім того, судом також дотримано положення ч. 2 ст. 205 СК України та враховано можливість отримання позивачем матеріальної допомоги від іншої дитини, до якої не пред'явлено позов.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції ухвалено на повно з'ясованих обставинах з дотриманням норм матеріального та процесуального права і не може бути скасоване з підстав, наведених в апеляційній скарзі.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 312-315, 317, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 відхилити, а рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 19 грудня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: