Номер справи 220/125/17
Номер провадження № 2/220/157/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 травня 2017 року Великоновосілківський районний суд Донецької області у складі:

головуючого - судді Якішиної О.М.

за участю секретаря Чернякової В.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа Орган опіки та піклування Новопетриківсьої сільської ради Великоновосілківського району Донецької області, про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням,

ВСТАНОВИВ:

31.01.2017 року позивач звернулась до суду з позовом про визнання ОСОБА_2 та її малолітню доньку ОСОБА_3 такими, що втратили право користування житловим будинком № 31 по вул. Центральній у с. Новопетриківка Великоновосілківського району Донецької області.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що вона є власникрм домоволодіння № 31 по вул. Центральній в с. Новопетриківка Великоновосілківського району Донецької області. В зазначеному житловому будинку зареєстровані її донька ОСОБА_2 та онука ОСОБА_2 У березні 2013 року відповідач разом з чоловіком та донькою забрали свої речі та виїхали з будинку. З цього часу вони в будинку не проживають, оплату комунальних послуг не здійснюють, їх речей в будинку немає, перешкод в користуванні житлом відповідачам ніхто не чинив. Реєстрація відповідачів перешкоджає їй у реалізації своїх прав, як власника майна, тому просить визнати відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі та пояснила, що відповідач разом з чоловіком поїхали з с. Новопетриківка через відсутність роботи та зараз проживають десь у Харківській області, проте точно вона не знає, оскільки сторони не спілкуються. З вересня 2013 року у даному будинку проживає сімя, яка має намір купити цей будинок, однак реєстрація відповідачів перешкоджає позивачці в цьому.

Відповідач, яка діє також в інтересах малолітньої дитини, в судове засідання не з'явилась, будучи оповіщеною про день та час розгляду справи у встановленому законом порядку.

Представник третьої особи позовні вимоги підтримав та пояснив, що відповідач ОСОБА_2 разом з чоловіком та донькою виїхали з с. Новопетриківка у 2013 році і з того часу не повертались, будинком, в якому зареєстровані, не цікавляться, до сільської ради не звертались. Вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню.

Суд, вислухавши представників позивача та третьої особи, допитавши свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5, дослідивши матеріали справи, задовольняє позов, вважаючи його обґрунтованим, і при цьому виходить з наступного.

Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом позивач ОСОБА_1 є власником домоволодіння № 31 по вул. Центральній в с. Новопетриківка Великоновосілківського району Донецької області (а.с. 12-15).

Згідно довідки Новопетриківської сільської ради Великоновосілківського району Донецької області № 56 від 23.01.2017 року, у житловому будинку № 31 по вул. Центральній в с. Новопетриківка Великоновосілківського району Донецької області зареєстровані ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 16).

Згідно довідки Новопетриківської сільської ради Великоновосілківського району Донецької області № 57 від 23.01.2017 року, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 зареєстровані, але не мешкають у житловому будинку № 31 по вул. Центральній в с. Новопетриківка Великоновосілківського району Донецької області з березня 2013 року по теперішній час (а.с. 17).

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_6 пояснив, що з 01 вересня 2013 року він проживає у житловому будинку № 31 по вул. Центральній в с. Новопетриківка Великоновосілківського району Донецької області, де зареєстровані його дружина та діти. Коли заселявся до будинку, ОСОБА_2 разом з сімєю вже виїхали і протягом всього часу з моменту заселення він її не бачив, вона не приїздила, будинком не цікавилась, її речей в будинку немає. Витрати, повязані з утриманням будинку, несе він. Він має намір придбати це будинок, однак не має змоги оформити угоду купівлі-продажу в звязку з реєстрацією відповідачів.

Свідок ОСОБА_5 пояснила, що проживає у ІНФОРМАЦІЯ_3 і є сусідкою сторін. Підтвердила, що з 2013 року відповідач разом з сімєю виїхала з будинку і не проживає на території села. З вересня 201 року в ньому проживає нова сімя.

Відповідно до ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду.

Відповідно до ч.1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до п. 1 ст. 8 Європейської конвенції про захист прав людини та основних свобод гарантує кожній особі, окрім інших прав, право на повагу до її житла. Воно охоплює насамперед право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла. Це покладає на Україну в особі її державних органів зобовязання «вживати розумних і адекватних заходів для захисту прав» (рішення у справі Powell and Rayner v. the U.K. від 21.02.1990 р.). Такий загальний захист поширюється як на власника квартири (рішення у справі Gillow v. the U.K. від 24.11.1986 р.), так і на наймача (рішення у справі Larkos v. Cyprus від 18.02.1999 р.).

Пункт 2 ст. 8 Конвенції чітко визначає підстави, за яких втручання держави у використання особою прав, зазначених в п. 1 цієї статті, є виправданим. Таке втручання має бути передбачене законом і необхідне в демократичному суспільстві, а також здійснюватися в інтересах національної і громадської безпеки або економічного добробуту країни, для охорони порядку і запобігання злочинності, охорони здоровя чи моралі, захисту прав і свобод інших осіб. Цей перелік підстав для втручання є вичерпним і не підлягає розширеному тлумаченню. Водночас державі надаються широкі межі розсуду, які не є однаковими і в кожному конкретному випадку залежать від цілей, зазначених у п. 2 ст. 8 Конвенції.

Судом достовірно встановлено, що відповідач та її малолітня донька не проживають у житловому будинку № 31 по вул.. Центральній у с. Новопетриківка Великоновосілківського району Донецької області з 2013 року, їх речей у будинку немає, будинком вони не користуються, витрати, пов'язані з оплатою комунальних послуг, не сплачує, перешкод у користуванні житловим приміщенням їм ніхто не чинив.

Відповідно до ч. 1 ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути обмежений у здійсненні цього права.

А тому власник житла має право вимагати усунення перешкод у користуванні належним йому майном шляхом визнання зареєстрованих в ньому осіб такими, що втратили право на користування. З огляду на викладене, позовні вимоги підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 10,11,60,88,212-215 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, та малолітню ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, такими, що втратили право користування жилим приміщенням житловим будинком № 31 по вул.. Центральній у с. Новопетриківка Великоновосілківського району Донецької області.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Донецької області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя О.М. Якішина