УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 лютого 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Червинської М.Є.,

суддів: Завгородньої І.М., Коротуна В.М..,

Мазур Л.М., Попович О.В.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа - Білокамінська сільська рада Золочівського району Львівської області, про усунення перешкод у приватизації земельної ділянки за касаційною скаргою ОСОБА_4, подану представником - ОСОБА_6, на рішення апеляційного суду Львівської області від 5 вересня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду з указаним позовом, у якому просив усунути перешкоди у приватизації земельної ділянки площею 0,20 га для обслуговування житлового будинку господарських будівель і споруд, що розташовані по АДРЕСА_1, шляхом подальшого проведення приватизації без підпису суміжного користувача ОСОБА_4 в актах встановлення і узгодження меж земельних ділянок.

Свої вимоги позивач мотивував тим, що відповідач відмовляється підписати акт узгодження меж земельної ділянки, який є складовою проведення кадастрової зйомки. Вважає таку відмову невмотивованою, оскільки на вказаній земельній ділянці знаходиться належний йому на праві власності житловий будинок, а земельна ділянка, площею 0,54 га була передана йому у приватну власність згідно рішення № 185 від 24 грудня 1993 року.

Рішенням Золочівського районного суду Львівської області від 12 травня 2016 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Львівської області від 5 вересня 2016 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення про задоволення позову. Усунуто перешкоди ОСОБА_3 у здійсненні приватизації земельної ділянки площею 0,20 га для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що розташовані по АДРЕСА_1, шляхом надання права подальшого проведення приватизації без підпису суміжного землекористувача - ОСОБА_4. Вирішено питання про судовий збір.

У касаційній скарзі, поданій представником, ОСОБА_4 просить скасувати рішення апеляційного суду, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, та ухвалити нове рішення про відмову в позові.

Відповідно до п. 6 розд. ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-МІІІ «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Заслухавши доповідь судді судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені в скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Суд першої інстанції, відмовляючи в позові, виходив із відсутності порушень прав позивача.

Апеляційний суд, скасовуючи рішення місцевого суду та ухвалюючи нове рішення про задоволення позову, виходив із того, що суміжний землекористувач ОСОБА_4 безпідставно відмовляється підписати акт встановлення і погодження меж земельної ділянки, відсутність підпису відповідача як суміжного землекористувача в акті погодження меж порушує право позивача на приватизацію земельної ділянки.

Проте з такими висновками апеляційного суду погодитись не можна.

За положенням ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Згідно із ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав.

Порушення права пов'язано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.

При оспорені або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб'єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.

З урахуванням цих норм суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси позивача, виходячи із підстав позову та встановлених обставин, і залежно від встановленого вирішити питання про задоволення позовних вимог (повністю чи частково) або відмову в їх задоволенні.

Судом установлено, що відповідно до свідоцтва про право власності на житловий будинок від 5 листопада 1991 року позивачу на праві приватної власності належить будинок, який розташований по АДРЕСА_1, а ОСОБА_4 з 27 липня 2010 року є власником житлового будинку АДРЕСА_2.

Рішенням 21-ї сесії 6-го демократичного скликання Білокамінської сільської ради Золочівського району Львівської області від 17 жовтня 2014 року ОСОБА_3 надано дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) площею 0,20 га - для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд в межах АДРЕСА_1, за рахунок земель житлової та громадської забудови, з яких: 0,05 га - під будівлями, 006 га - сади, 009 га - рілля.

Відповідач як суміжний землекористувач відмовляється підписати позивачу акт встановлення меж земельної ділянки та виготовлений ним проект технічної документації із землеустрою для передачі йому у приватну власність земельної ділянки розміром 0,20 га, з тих підстав, що передача у власність вказаної земельної ділянки позивачу порушує його право на користування спірною земельною ділянкою, яка належить їй на праві власності.

Статтями 116, 118 ЗК України визначено підстави й порядок набуття громадянами і юридичними особами права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності.

Відповідно до частини другої статті 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом, зокрема, відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування.

Стаття 16 ЦК України визначає перелік способів захисту порушених прав та інтересів у суді.

Усунення перешкод у реалізації права на приватизацію земельної ділянки шляхом визнання безпідставною відмови від підпису під актом як спосіб захисту права чинним законодавством не передбачено.

Частиною 3 ст. 158 ЗК України визначено, що органи місцевого самоврядування вирішують земельні спори у межах населених пунктів щодо меж земельних ділянок, що перебувають у власності і користуванні громадян, та додержання громадянами правил добросусідства, а також спори щодо розмежування меж районів у містах.

За змістом ст. 198 ЗК України погодження меж земельної ділянки із суміжними власниками та землекористувачами необхідне при кадастровій зйомці, як комплексу робіт, виконуваних для визначення та відновлення меж земельних ділянок.

За таких обставин колегія суддів суду касаційної інстанції, погоджується з висновками місцевого суду про те, що дана вимога позивача не узгоджується із способами захисту прав на земельну ділянку, визначеними ст. 152 ЗК України, саме по собі визнання судом неправомірною відмову відповідача в дачі згоди на приватизацію спірної земельної ділянки не поновить порушене право позивача, за захистом якого він звернулась до суду, в обраний ним спосіб.

Разом із тим, приватизація ОСОБА_3 земельної ділянки без погодження меж суміжним землекористувачем не позбавляє останнього права звернутися до суду за захистом своїх прав у тому випаду, якщо він вважає, що передання у власність земельної ділянки у таких межах порушує його права.

Крім того, надаючи позивачу право на погодження та затвердження землевпорядної документації, апеляційний суд вийшов за межі своїх повноважень, оскільки таке право належить виключно до повноважень органу місцевого самоврядування.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_3

Безпідставно скасувавши законне й обґрунтоване рішення суду першої інстанції, апеляційний суд припустився помилки в застосуванні процесуального та матеріального закону.

За таких обставин колегія суддів дійшла висновку, що рішення апеляційного суду підлягає скасуванню із залишенням у силі рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст. 336, 339, 344, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4, подану представником - ОСОБА_6, задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Львівської області від 5 вересня 2016 року скасувати та залишити в силі рішення Золочівського районного суду Львівської області від 12 травня 2016 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

ГоловуючийМ.Є. Червинська
Судді:І.М. Завгородня
В.М. Коротун
Л.М. Мазур
О.В. Попович