Справа № 524/715/16-ц
Провадження №2/524/75/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.02.2017 року Автозаводський районний суд м. Кременчука в складі: головуючого - судді Нестеренка С.Г., при секретарі Бельченко Н.Л., з участю позивача ОСОБА_1, представника відповідача - Філії « Кременчуцький інститут » приватного вищого навчального закладу Дніпропетровського університету економіки і права ім. А. Нобеля ОСОБА_2, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кременчуці Полтавської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Філії « Кременчуцький інститут » приватного вищого навчального закладу Дніпропетровського університету економіки і права ім. А. Нобеля, приватного вищого навчального закладу Дніпропетровського університету економіки і права ім. А. Нобеля про перешкоджання трудовим правовідносинам, визнання недійсними конкурсів на заміщення вакантних посад та призначення на посади викладацького корпусу в Філії « Кременчуцький інститут » приватного вищого навчального закладу Дніпропетровського університету економіки і права ім. А. Нобеля, -

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2016 року до суду звернувся ОСОБА_1 з позовом до Філії « Кременчуцький інститут » приватного вищого навчального закладу Дніпропетровського університету економіки і права ім. А. Нобеля, приватного вищого навчального закладу Дніпропетровського університету економіки і права ім. А. Нобеля про перешкоджання трудовим правовідносинам, визнання недійсними конкурсів на заміщення вакантних посад та призначення на посади викладацького корпусу в Філії « Кременчуцький інститут » приватного вищого навчального закладу Дніпропетровського університету економіки і права ім. А. Нобеля (а.с.а.с. 1-6).

Зазначав, що упродовж кількох років намагався працевлаштуватися до Філії « Кременчуцький інститут » приватного вищого навчального закладу Дніпропетровського університету економіки і права ім. А. Нобеля, але відповідач не проводив конкурси на заміщення вакантних посад.

Після уточнення позовних вимог, позивач просив визнати конкурси на заміщення вакантних посад викладацького корпусу відповідача та призначення на посади поза конкурсом у 2011 - 2015 роках недійсними з відповідними правовими наслідками та компенсаціями позивачеві (а.с. 57).

Ухвалою суду від 29 грудня 2016 року не визнано у справі належним відповідачем - приватний вищий навчальний заклад «Дніпропетровський університет економіки і права імені ОСОБА_3».

У судовому засіданні ОСОБА_1 позов підтримав, просив задовольнити, посилаючись на обставини і підстави, викладені у позовній заяві.

Представник відповідача - Філії « Кременчуцький інститут » приватного вищого навчального закладу Дніпропетровського університету економіки і права ім. А. Нобеля ОСОБА_2 з позовом не погодився. Пояснив, що позивач жодного разу не звертався до Інституту із заявою про прийняття його на роботу та не подавав документи, хоча конкурси в Інституті в 2015 році проводились 2 рази, а саме 07 травня 2015 року та 27 травня 2015 року, про які повідомлялось в засобах масової інформації в газеті «Вісник Кременчука».

Представник відповідача приватного вищого навчального закладу Дніпропетровського університету економіки і права ім. А. Нобеля у судове засідання не прибув з невідомих суду причин, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, засобами рекомендованого поштового звязку, просив розглянути справу за його відсутності, про що надав письмову заяву.

Суд, вислухавши пояснення позивача, представника відповідачів, вивчивши матеріали справи, встановив наступне.

Судом достовірно встановлено, що приватний вищий навчальний заклад Дніпропетровського університету економіки і права ім. А. Нобеля є юридичною особою структурним підрозділом якого є Філія « Кременчуцький інститут » приватного вищого навчального закладу Дніпропетровського університету економіки і права ім. А. Нобеля.

Наказами директора Філії « Кременчуцький інститут » приватного вищого навчального закладу Дніпропетровського університету економіки і права ім. А. Нобеля від 01 квітня 2011 року, 03 жовтня 2011 року, 27 квітня 2012 року, 27 серпня 2013 року, 23 квітня 2015 року, 20 серпня 2015 року за №№ 31-1-К, 157-К, 50-К, 72-К, 29-К, 49-К відповідно, оголошувалися конкурси на заміщення вакантних посад науково-педагогічних працівників Кременчуцького інституту Дніпропетровського університету економіки і права ім. А. Нобеля.

Оголошення про проведення конкурсів були надруковані в друкованих засобах масової інформації, а саме в газеті «Вісник Кременчука».

04 грудня 2015 року позивач звертався до Філії « Кременчуцький інститут » приватного вищого навчального закладу Дніпропетровського університету економіки і права ім. А. Нобеля із заявою в якій просив повідомити де публікувалися оголошення навчального закладу на заміщення вакантних посад у 2014 2015 роках.

Більше, окрім даної заяви, позивач до Філії « Кременчуцький інститут » приватного вищого навчального закладу Дніпропетровського університету економіки і права ім. А. Нобеля з жодними заявами не звертався.

Відповідно до ст. 21 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Працівник має право реалізувати свої здібності до продуктивної і творчої праці шляхом укладення трудового договору на одному або одночасно на декількох підприємствах, в установах, організаціях, якщо інше не передбачене законодавством, колективним договором або угодою сторін.

Особливою формою трудового договору є контракт, в якому строк його дії, права, обов'язки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законами України.

Згідно ст. 24 КЗпП України трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Додержання письмової форми є обов'язковим:

1) при організованому наборі працівників;

2) при укладенні трудового договору про роботу в районах з особливими природними географічними і геологічними умовами та умовами підвищеного ризику для здоров'я;

3) при укладенні контракту;

4) у випадках, коли працівник наполягає на укладенні трудового договору у письмовій формі;

5) при укладенні трудового договору з неповнолітнім (стаття 187 цього Кодексу);

6) при укладенні трудового договору з фізичною особою;

7) в інших випадках, передбачених законодавством України.

При укладенні трудового договору громадянин зобов'язаний подати паспорт або інший документ, що посвідчує особу, трудову книжку, а у випадках, передбачених законодавством, - також документ про освіту (спеціальність, кваліфікацію), про стан здоров'я та інші документи.

Працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Особі, запрошеній на роботу в порядку переведення з іншого підприємства, установи, організації за погодженням між керівниками підприємств, установ, організацій, не може бути відмовлено в укладенні трудового договору.

Забороняється укладення трудового договору з громадянином, якому за медичним висновком запропонована робота протипоказана за станом здоров'я.

У відповідності ст. 221 КЗпП України трудові спори розглядаються:

1) комісіями по трудових спорах;

2) районними, районними у місті, міськими чи міськрайонними судами.

Такий порядок розгляду трудових спорів, що виникають між працівником і власником або уповноваженим ним органом, застосовується незалежно від форми трудового договору.

Установлений порядок розгляду трудових спорів не поширюється на спори про дострокове звільнення від виборної платної посади членів громадських та інших об'єднань громадян за рішенням органів, що їх обрали.

У ст. 231 КЗпП України встановлено, що у районних, районних у місті, міських чи міськрайонних судах розглядаються трудові спори за заявами: працівника чи власника або уповноваженого ним органу, коли вони не згодні з рішенням комісії по трудових спорах підприємства, установи, організації (підрозділу).

Відповідно ст. 232 КЗпП України безпосередньо в районних, районних у місті, міських чи міськрайонних судах розглядаються трудові спори за заявами:

1) працівників підприємств, установ, організацій, де комісії по трудових спорах не обираються;

2) працівників про поновлення на роботі незалежно від підстав припинення трудового договору, зміну дати і формулювання причини звільнення, оплату за час вимушеного прогулу або виконання нижчеоплачуваної роботи, за винятком спорів працівників, вказаних у частині третій статті 221 і статті 222 цього Кодексу;

3) керівника підприємства, установи, організації (філіалу, представництва, відділення та іншого відокремленого підрозділу), його заступників, головного бухгалтера підприємства, установи, організації, його заступників, а також службових осіб органів доходів і зборів, яким присвоєно спеціальні звання, і службових осіб центральних органів виконавчої влади, що реалізують державну політику у сферах державного фінансового контролю та контролю за цінами; керівних працівників, які обираються, затверджуються або призначаються на посади державними органами, органами місцевого самоврядування, а також громадськими організаціями та іншими об'єднаннями громадян, з питань звільнення, зміни дати і формулювання причини звільнення, переведення на іншу роботу, оплати за час вимушеного прогулу і накладання дисциплінарних стягнень, за винятком спорів працівників, вказаних у частині третій статті 221 і статті 222 цього Кодексу;

4) власника або уповноваженого ним органу про відшкодування працівниками матеріальної шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації;

5) працівників у питанні застосування законодавства про працю, яке відповідно до чинного законодавства попередньо було вирішено власником або уповноваженим ним органом і виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником) підприємства, установи, організації (підрозділу) в межах наданих їм прав;

6) працівників про оформлення трудових відносин у разі виконання ними роботи без укладення трудового договору та встановлення періоду такої роботи.

Безпосередньо в районних, районних у місті, міських чи міськрайонних судах розглядаються також спори про відмову у прийнятті на роботу:

1) працівників, запрошених на роботу в порядку переведення з іншого підприємства, установи, організації;

2) молодих спеціалістів, які закінчили вищий навчальний заклад і в установленому порядку направлені на роботу на дане підприємство, в установу, організацію;

3) вагітних жінок, жінок, які мають дітей віком до трьох років або дитину-інваліда, а одиноких матерів (батьків) - при наявності дитини віком до чотирнадцяти років;

4) виборних працівників після закінчення строку повноважень;

5) працівників, яким надано право поворотного прийняття на роботу;

6) інших осіб, з якими власник або уповноважений ним орган відповідно до чинного законодавства зобов'язаний укласти трудовий договір.

Позивач не надав суду належні і допустимі докази на підтвердження заявленого позову.

Будь-які, права та інтереси позивача, зокрема трудові, не були порушені відповідачами, а тому позов не підлягає задоволенню.

За таких обставин, суд вважає, що позов є необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню.

Враховуючи, що позов не підлягає задоволенню, а позивач відповідно ст.. 4 ЗУ «Про судовий збір» (в редакції станом на день подання позову) звільнений від сплати судового збору, то судовий збір не підлягає стягненню зі сторін у справі.

Керуючись ст. ст. 21, 24, 221, 231, 232 КЗпП України, ст. ст. 14, 57 59, 208, 209, 212 215, 218, 223 ЦПК України,

В И Р І Ш И В:

Відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позову до Філії « Кременчуцький інститут » приватного вищого навчального закладу Дніпропетровського університету економіки і права ім. А. Нобеля, приватного вищого навчального закладу Дніпропетровського університету економіки і права ім. А. Нобеля про перешкоджання трудовим правовідносинам, визнання недійсними конкурсів на заміщення вакантних посад та призначення на посади викладацького корпусу в Філії « Кременчуцький інститут » приватного вищого навчального закладу Дніпропетровського університету економіки і права ім. А. Нобеля.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного Суду Полтавської області через Автозаводський районний суд м. Кременчука упродовж десяти діб з дня проголошення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строків подання апеляційної скарги або розгляду справи Апеляційним судом, якщо рішення не скасовано.

Повне рішення виготовлено 02 березня 2017 року.

Суддя: