АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/350/17Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 19 ОСОБА_1
Доповідач в апеляційній інстанції
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 січня 2017 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоОСОБА_2
суддівОСОБА_3, ОСОБА_4
при секретаріОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Ваш Авто» - ОСОБА_6 на заочне рішення Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 19 вересня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_7 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Ваш Авто» про захист прав споживача, визнання договору недійсним, відшкодування матеріальних збитків та моральної шкоди, усунення порушень прав споживача , -

в с т а н о в и л а :

02 серпня 2016 року ОСОБА_7 звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Ваш Авто» (далі ТОВ «Ваш Авто») про захист прав споживача, визнання договору недійсним, відшкодування матеріальних збитків та моральної шкоди, усунення порушень прав споживача, посилаючись на те, що 06 червня 2016 року в м. Кременчук, Полтавської області між ОСОБА_7 та ТОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто» було укладено договір № 004123 фінансового лізингу на придбання транспортного засобу трактора МТЗ 82.1.26.

Позивач зазначає у позові, що представником ТОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто» - ОСОБА_8 було запропоновано придбати трактор МТЗ, який був у використанні, за погодженою ціною у 75 100 грн. Позивачу було запропоновано укласти договір та сплатити кошти в сумі 47 700 грн. на їх рахунок. Із запропонованими в усній формі умовами договору ОСОБА_7 погодився та йому було надано для підпису заповнений ОСОБА_8 договір фінансового лізингу, без надання можливості ознайомлення з ним. Вказаний представник відповідача постійно переконував в порядності товариства, та чесності умов договору, не надававши можливості ознайомитись з умовами договору, який містить 12 аркушів друкованих дрібним шрифтом, що без належного освітлення позбавляло можливості прочитати договір.

Позивач вказує, що згідно квитанції, виданої представником відповідача ОСОБА_8 ним було сплачено кошти в сумі 47 700 гривень у відділенні ПАТ «А БАНК», на рахунок № 3800 в ПАТ «УкрСибБанк», як платіж згідно договору фінансового лізингу (як аванс), хоча в договорі фінансового лізингу зазначено рахунок в АТ «ОСОБА_9 Аваль». По приїзду додому в с. Подільське, Золотоніського району, ОСОБА_7В, ввечері ознайомився з умовами укладеного договору, та був шокований, що в ньому зазначена вартість трактора (предмета лізингу) в сумі 18 928,57 доларів США.

З тексту договору позивач дізнався, що в ньому не вказано, в якої особи буде придбано трактор, яким чином, і де він повинен передаватися йому, як споживачеві, та не визначено конкретного строку виконання відповідачем своїх зобовязань.

Позивач посилається, що згідно до умов договору не було зазначено істотних умов предмету лізингу, зокрема : рік випуску, комплектація і модифікація, тип та модифікація двигуна. Вказані обставини позбавляли позивача як споживача на отримання повної інформації про послугу. Тому позивач вважає, що вказані обставини укладання договору та умови договору вказують на несправедливість та непорядність представника відповідача і на обман позивача як споживача, оскільки він не мав та не має фінансової можливості виконати такі умови договору. Договір фінансового лізингу передбачав його право отримати у власність трактор лише за умови повної сплати його вартості та інших витрат. Крім того, позивач зобовязаний нести всі валютні ризики, згідно пункту 10.1 сплачувати «лізинговий платіж», який складається із щомісячного покриття витрат та виплат лізингових платежів.

Позивач ОСОБА_7 зазначає, що враховуючи наявність несправедливих умов спірного договору, відсутність у відповідача ліцензії для надання фінансових послуг та відсутність нотаріального посвідчення спірного договору № 004123 фінансового лізингу, необхідно визначити даний договір фінансового лізингу недійсним. Тому позивач ОСОБА_7 звернувся до суду з даним позовом та просив визнати недійсним договір фінансового лізингу № 004123 від 06 червня 2016 року, укладений між ним та ТОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто», стягнути з ТОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто» матеріальні збитки в розмірі 47 700 грн., моральну шкоду в розмірі 20 000 грн. та судові витрати, витрати на правову допомогу.

Заочним рішенням Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 19 вересня 2016 року позов ОСОБА_7 задоволено.

Визнано недійсним договір № 004123 фінансового лізингу та додатки до нього, укладений 06 червня 2016 року між ТОВ «Лізингова компанія «ВАШ АВТО», та ОСОБА_7.

Стягнуто з ТОВ «Лізингова компанія «ВАШ АВТО», на користь ОСОБА_7 матеріальні збитки в розмірі 47 700 грн. та моральну шкоду в розмірі 20 000 грн.

Стягнуто з ТОВ «Лізтнгова компанія «ВАШ АВТО» судові витрати по справі в розмірі 551,20 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, представник ТОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто» - ОСОБА_6 оскаржив його в апеляційному порядку. Апелянт посилається в апеляційній скарзі на те, що рішення ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального і порушенням норм процесуального права. Апелянт зазначає, що судом не надано належної оцінки фактам та доказам, які були надані відповідачем, не проаналізовані норми договору фінансово лізингу, вважає, що моральна шкода не доведена позивачем належними та допустимими доказами. Просить скасувати заочне рішенням Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 19 вересня 2016 року, постановити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_7 до ТОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто».

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача та його представника, які зявилися в судове засідання, перевіривши законність і обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення.

Відповідно до вимог ст. 309 ЦПК України, підставою для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення є порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягає застосуванню.

Порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні, і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Вирішуючи спір, задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з доведеності позивачем заявлених ним вимог, обґрунтовуючи рішення тим, що наявні несправедливі умови спірного договору, у відповідача відсутня відповідна ліцензія для надання фінансових послуг та відсутнє нотаріального посвідчення спірного договору № 004123 фінансового лізингу, тому є підстави для визнання спірного договору недійсним, стягнення матеріальних збитків та моральної шкоди.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відшкодування моральної шкоди, в іншій частині рішення висновки суду першої інстанції є правильними, такими що відповідає обставинам справи та вимогам закону.

Відповідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Як вбачається із матеріалів справи та встановлено в судовому засіданні 06 червня 2016 року між позивачем ОСОБА_7 та ТОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто» було укладено договір № 004123 фінансового лізингу, предметом якого став транспортний засіб «трактор МТЗ - 82.1.26» (а. с. 8-13).

Згідно п. 1.3 статті 1 Договору, відповідач взяв на себе зобов'язання придбати предмет лізингу у власність (отримати право власності на предмет лізингу) та передати предмет лізингу у користування лізингоодержувачу на строк і на умовах, передбаченим договором.

В п.1.7 договору зазначено, що предмет лізингу передається в користування лізингоодержувачу протягом строку, який становить не більше 120 робочих днів з моменту сплати лізингоодержувачем адміністративного платежу, авансового платежу, комісії за передачу предмета лізингу.

Того ж дня ОСОБА_7 сплатив кошти в сумі 47 700 грн. у відділенні ПАТ «А-Банк», на рахунок № 3800 в ПАТ «Укрсиббанк», як платіж згідно договору фінансового лізингу (а. с. 16).

Звертаючись до суду із позовом про визнання договору фінансового лізингу недійсним та стягнення коштів, позивач ОСОБА_7 посилався на те, що під час підписання договору від 06 червня 2016 року він вважав, що укладений між ним та відповідачем договір суперечить вимогам ЦК України, Закону України «Про фінансові послуги» та Закону України «Про захист прав споживачів», що є підставою для визнання його недійсним.

Відповідно до ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Частинами 1 та 3 статті 215 ЦК України визначено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 229 ЦК України, якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним.

Згідно розяснення п. 19 Постанови Пленум Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» вказано, що відповідно до статей 229 - 233 ЦК правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним.

Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину (стаття 229 ЦК), мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення.

Не є помилкою щодо якості речі неможливість її використання або виникнення труднощів у її використанні, що сталося після виконання хоча б однією зі сторін зобовязань, які виникли з правочину, і не повязане з поведінкою іншої сторони правочину. Не має правового значення помилка щодо розрахунку одержання користі від вчиненого правочину.

Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним.

Відповідно до ч. 1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що повязані з його недійсністю.

У разі недійсності правочину кожна із сторін зобовязана повернути другій стороні в натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Згідно з ст.1 Закону України «Про фінансовий лізинг» фінансовий лізинг це вид цивільно-правових відносин, що виникають із договору фінансового лізингу.

За договором фінансового лізингу лізингодавець зобовязується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі).

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України «Про фінансовий лізинг» визначено, що відносини, які виникають у звязку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями ЦК України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, поставку з урахуванням особливостей, що встановлюються цим Законом.

Пунктом 3 ч. 1 ст. 11 Закону України «Про фінансовий лізинг» передбачено, що лізингоодержувач має право вимагати розірвання договору лізингу або відмовитися від нього у передбачених законом та договором лізингу випадках.

Виходячи з положень статей 1 та 2 Закону України «Про фінансовий лізинг», укладений між сторонами договір фінансового лізингу є за своєю правовою природою змішаним договором, який поєднує в собі ознаки договору купівлі-продажу із розстроченням платежу та договором найму автотранспортного засобу.

Відповідно до п.5 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» фінансовий лізинг вважається фінансовою послугою, а тому на правовідносини між сторонами розповсюджується й положення Закону України «Про захист прав споживачів».

Пунктом 12.3 вказаного договору встановлено, що в інших випадках, не передбачених даним договором, лізингоодержувач має право розірвати даний договір виключно з підстав, які чітко передбачені чинним законодавством України на момент такого розірвання.

Стаття 18 Закону України "Про захист прав споживачів" містить самостійні підстави визнання угоди (чи її умов) недійсною.

Так, за змістом частини пятої цієї норми у разі визнання окремого положення договору, включаючи ціну договору, несправедливим може бути визнано недійсним або змінено саме це положення, а не сам договір.

Тільки у разі, коли зміна окремих положень або визнання їх недійсними зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача такі положення підлягають зміні або договір може бути визнаний недійсним у цілому (частина шоста статті 18 Закону).

Визначення поняття "несправедливі умови договору" закріплено в частині другій статті 18 цього Закону умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживачу.

Аналізуючи норму статті 18 Закону України "Про захист прав споживачів" можна дійти висновку, що для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (пункт 6 частини першої статті 3, частина третя статті 509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обовязків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві.

Несправедливими є, зокрема, умови договору про: виключення або обмеження прав споживача стосовно продавця (виконавця, виробника) або третьої особи у разі повного або часткового невиконання чи неналежного виконання продавцем (виконавцем, виробником) договірних зобовязань, включаючи умови про взаємозалік, зобовязання споживача з оплати та його вимог у разі порушення договору з боку продавця (виконавця, виробника); встановлення жорстких обовязків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; (пункти 2,3 частини третьої статті 18 Закону «Про захист прав споживачів); надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у звязку з розірвання або невиконанням ним договору (пункт 4 частини третьої статті 18 Закону).

Згідно пункту 4 частини першої статті 34 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» діяльність з надання будь-яких фінансових послуг, що передбачають пряме або опосередковане залучення фінансових активів від фізичних осіб може здійснюватись лише фінансовими установами після отримання відповідної ліцензії.

Послуга з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах є фінансовою послугою (пункт 11-1 статті 4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг»).

Відповідно до частини першої статті 227 ЦК України правочин юридичної особи, вчинений нею без відповідного дозволу (ліцензії), може бути визнаний судом недійсним.

Судом не встановлено наявності ліцензії у відповідача для здійснення фінансових послуг щодо залучення фінансових активів від фізичних осіб, що свідчить про відсутність такого дозволу (ліцензії), та що суперечить вимогам законодавства.

Відповідно до частини другої статті 806 ЦК України до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом.

Також, виходячи з аналізу норм чинного законодавства за своєю правовою природою є змішаним договором та містить елементи договору оренди (найму) та договору купівлі-продажу транспортного засобу, що випливає зі змісту договору відповідно до статті 628 ЦК України.

Згідно статті 799 ЦК України договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі; договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню.

Відповідно до частини першої статті 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

По справі встановлено, що договір фінансового лізингу від 06 червня 2016 року, укладений між ОСОБА_7 та ТОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто», нотаріально посвідчено не було.

Доводи апелянта щодо того, що договір фінансового лізингу повинен відповідати вимогам параграфу 6 «Лізинг» глави 58 «Найм» ЦК України на Закону України «Про фінансовий лізинг», які не містять вимог про обовязкове нотаріальне посвідчення договору фінансового лізингу є безпідставним та не підлягає задоволенню, оскільки вимоги ст. 799 ЦК України вказують, що договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_7 про визнання договору недійсним, відшкодування матеріальних збитків, усунення порушень прав споживача, прийшов до правильного висновку, оскільки відповідачем не дотримано вимог чинного законодавства при укладенні спірного договору фінансового лізингу, що призвело до не надання товариством послуг, які були предметом договору, тому у суду першої інстанції були підстави для задоволення позову та застосування наслідків його недійсності, з чим повністю погоджується колегія суддів.

Доводи апелянта про те, що відшкодування моральної шкоди не передбачено за договірними відносинами чи визнання договору недійсним та , що моральна шкода не доведена позивачем належними та допустимими доказами та не обґрунтована судом в рішенні, оскільки судом не встановлено, яким чином оспорюваний правочин міг завдати моральної шкоди, та якими діями чи бездіяльністю представників товариства або сама діяльність товариства могла спричинити моральну шкоду, є обґрунтованими та підлягають задоволенню в цій частині .

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Статтею 23 ЦК України встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає:

1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я;

2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів;

3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна;

4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування.

Із матеріалів справи вбачається, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами заподіяння йому моральної шкоди та не обґрунтований розмір моральної шкоди.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що доводи апелянта щодо відмови у стягненні моральної шкоди підлягають задоволенню, тому враховуючи обставини справи, вимоги закону щодо підстав задоволення відшкодування моральної шкоди, апеляційна скарга підлягає до часткового задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню в частині задоволення позовних вимог щодо стягнення моральної шкоди з ухваленням в цій частині нового рішення про відмову в задоволенні вимог про стягнення моральної шкоди в розмірі 20 000 гривень.

Згідно ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно ч. 2 ст. 10 ЦПК України сторони на інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведеності перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України.

Обовязок доказування та подання доказів, встановлений ст. 60 ЦПК України, в якій зазначено, що кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК України.

З врахуванням того, що судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення неправильно застосовано норми матеріального права щодо стягнення моральної шкоди, колегія суддів приходить до висновку про необхідність скасування оскаржуваного рішення в частині відшкодування моральної шкоди з ухваленням в цій частині нового рішення, про відмову в задоволенні вимог про стягнення моральної шкоди.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316, 317 ЦПК України, колегія суддів,

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Ваш Авто» - ОСОБА_6 задовольнити частково.

Заочне рішення Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 19 вересня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_7 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Ваш Авто» про захист прав споживача, визнання договору недійсним, відшкодування матеріальних збитків та моральної шкоди, усунення порушень прав споживача в частині стягнення з ТОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто» на користь ОСОБА_7 моральної шкоди в розмірі 20 000 грн. скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення.

Відмовити в стягненні з ТОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто» на користь ОСОБА_7 моральної шкоди в розмірі 20 000 грн.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржене у касаційному порядку до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів.

Головуючий :

Судді :