Номер провадження: 22-ц/785/1104/17
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Погорєлова С. О.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.02.2017 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого - Погорєлової С.О.

суддів - Сидоренко І.П., Цюри Т.В.

при секретарі - Колмакові В.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника Органу опіки та піклування Суворовської районної державної адміністрації Одеської міської ради на заочне рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 05 листопада 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2, правонаступником після смерті якої є ОСОБА_3 до ОСОБА_4, яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітнього сина ОСОБА_5, треті особи Суворовський районний відділ в м. Одесі ГУДМС України в Одеській області, служба у справах дітей Одеської міської ради про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -

встановила:

ОСОБА_2 звернулася до суду із позовом до відповідачки, який було уточнено, про усунення перешкод в користуванні квартирою № 38 в будинку № 114 по вул. Капітана Кузнєцова в м. Одесі, шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням (а. с. 2-5, 38-40).

В обґрунтування свого позову посилалась на те, що їй на праві приватної власності належить квартира АДРЕСА_1. В 2007 році до неї звернулася її онука ОСОБА_4 з проханням зареєструвати її та її новонародженого сина ОСОБА_6 за договором піднайму строком на 5 років. Відповідачка разом із сином жодного дня не проживали у квартирі позивачки. Після закінчення строку договору піднайму ОСОБА_4 з сином добровільно не знялись з реєстраційного обліку та продовжують проживати за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1 у родичів чоловіка відповідача. Наявність реєстрації відповідача в квартирі перешкоджає позивачці повноцінно користуватись своєю власністю та призводить до додаткових витрат по оплаті житлово-комунальних послуг. У звязку із чим, ОСОБА_2 звернулася до суду із зазначеним позовом.

Заочним рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 05 листопада 2016 року позов ОСОБА_2 задоволено. Визнано ОСОБА_4 та її сина ОСОБА_5 такими, що втратили право користування квартирою № 38 в будинку № 114 по вул. Капітана Кузнєцова в м. Одесі (а. с. 54).

В апеляційній скарзі апелянт просить рішення скасувати, ухвалити нове, яким у задоволенні позову в частині визнання малолітнього ОСОБА_5 таким, що втратив право користування квартирою відмовити, в іншій частині рішення залишити без зміни, посилаючись на його необґрунтованість, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права (а. с. 63-66).

ОСОБА_2 померла 22 лютого 2016 року.

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 11.11.2016 року ОСОБА_3 залучений до участі в справі в якості правонаступника ОСОБА_2, померлої 22 лютого 2016 року.

Відповідно до ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Колегія суддів не перевіряє правильність висновків суду першої інстанції в частині визнання ОСОБА_4 такою, що втратили право користування квартирою № 38 в будинку № 114 по вул. Капітана Кузнєцова в м. Одесі, оскільки в цій частині рішення суду не оскаржується.

Судом установлено, що квартира АДРЕСА_2. Кузнєцова в м. Одесі належить ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу від 20.02.2004 року, посвідченого приватним нотаріусом ОСОБА_7, зареєстрованого в реєстрі за № 700 (а. с. 6).

23.09.2007 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 був укладений договір про передачу житлового приміщення, а саме квартири АДРЕСА_2. Кузнєцова в м. Одесі в піднайм, строком на 5 років. Вказаний договір був зареєстрований в дільниці № 7 КП «ЖКС «Північний» (а. с. 7).

14.09.2007 року ОСОБА_4 та іі малолітній син ОСОБА_5 були зареєстровані за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2. Кузнєцова,114 квартира № 38. ОСОБА_4 в якості піднаймача, а ОСОБА_5 в якості сина піднаймача. Договір припинив діяти з 23 вересня 2012 року (а. с. 13).

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив з того, що в звязку з припиненням дії договору піднайму житлового приміщення та відсутності відповідача з сином в квартирі понад один рік, у ОСОБА_4, як у члена сімї власника квартири, припинилось право користування. Дитина відповідача була зареєстрована відповідно до норм ст. 29 ЦК України, однак враховуючи те, що право реєстрації неповнолітнього сина в квартирі є похідним від права на проживання матері, тому вимога про втрату права користування житловим приміщенням ОСОБА_5 також підлягає задоволенню.

Проте повністю погодитись з таким висновком суду не можна.

На підставі ч. 1 ст. 99 ЖК України піднаймачі самостійного права на займане жиле приміщення не набувають незалежно від тривалості проживання.

ОСОБА_4 та малолітній ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3 ніколи не вселялись в квартиру АДРЕСА_2. Кузнєцова в м. Одесі.

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 23 березня 2010 року (справа № 2-3961), яким батьки малолітнього ОСОБА_5 були позбавлені батьківських прав встановлено, що малолітній ОСОБА_5 проживає разом з ОСОБА_8 із самого народження, а батьки дитини по даній адресі зявлялись дуже рідко і вихованням дитини не займались. Данні про постійне проживання ОСОБА_5 разом з дідусем та бабусею, із самого народження, підтверджуються довідкою, наданою органом самоорганізації населення комітету мікрорайону «Ленінський» в м. Одесі від 04 лютого 2010 року.

За правилами ч. 3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ.

Суд на зазначені вище положення закону та встановлені ним обставини справи уваги не звернув та не врахував, що відповідачка з дитиною в спірну квартиру не вселялась, це приміщення не було їх постійним місцем проживання, вони з ОСОБА_2 спільного господарства не вели, порядок користування квартирою не визначали, що унеможливлює набуття відповідачкою, і, відповідно, дитиною права користування квартирою.

Таким чином, колегія суддів вважає, що оскільки права користування спірною квартирою ОСОБА_4 та малолітній ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3 не набули, то немає підстав для визнання малолітнього ОСОБА_5 таким, що втратив право користування квартирою.

Мати малолітнього ОСОБА_5 - ОСОБА_4 та батько малолітнього ОСОБА_5 ОСОБА_9, згідно рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 23.03.2010 року (справа № 2-3961/10), позбавлені батьківських прав. Цим же рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 23 березня 2010 року опікуном над дитиною призначений дідусь - ОСОБА_8 (а. с. 74).

Розпорядженням Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради № 329/01-06 від 21.04.2010 року ОСОБА_5, 10.05.2007 року наданий статус дитини, позбавленої батьківського піклування (а. с. 75).

Вказані обставини не були відомі суду, що обумовило неповне зясування обставин, які мають значення для правильного вирішення страви та неправильного визначення судом субєктного складу учасників процесу.

Апелянт в апеляційній скарзі посилається на порушення приписів п. 3 ч. 1 ст. 247 СК України.

Відповідно п. 3 ч. 1 ст. 247 СК України, дитина, над якою встановлено опіку або піклування, має право: на збереження права користування житлом, у якому вона проживала до встановлення опіки або піклування. У разі відсутності житла така дитина має право на його отримання відповідно до закону.

Таким чином, судова колегія вважає, що малолітній ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_3 не набув права користування квартирою № 38 в будинку № 114 по вул. Кап. Кузнєцова в м. Одесі, а проживав з народження (до встановлення опіки) по місту проживання ОСОБА_8, який в подальшому став його опікуном, за адресою: м. Одеса, вул. Житомирська, 15, і, відповідно за приписами п. 3 ч. 1 ст. 243 СК України має право на збереження права користування житлом по цієї адресі.

Положення Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» не ставить місце фактичного проживання особи в залежність від місця її реєстрації, а тому місцем проживання особи може бути будь-яке жиле приміщення, у якому особа проживає постійно або тимчасово, яке належить цій особі на праві власності або праві користування, що визнається власником жилого приміщення.

Таким чином, місцем проживання неповнолітньої або малолітньої особи є фактичне місце проживання її батьків або одного з них, з ким вона дійсно проживає.

Однак місце проживання дитини за фактичним місцем проживання батьків не вважається безумовним, якщо суд установить інше постійне місце проживання дитини.

За правилами ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання дітей сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, осіб, стосовно яких опіку чи піклування, здійснюються за погодженням з органом опіки та піклування.

Проте, в матеріалах справи відсутності відомості про те, що позивачка зверталась до органу опіки та піклування Суворовської районної адміністрації із заявою про погодження зняття з реєстраційного обліку ОСОБА_5 по спірній адресі.

З урахуванням наведеного колегія суддів дійшла висновку, про те, що ОСОБА_2, звертаючись до суду із позовом про усунення перешкод в користуванні квартирою № 38 в будинку № 114 по вул. Кап. Кузнєцова в м. Одесі, шляхом визнання ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4 таким, що втратив право користування вказаною квартирою, невірно обрала спосіб захисту цивільного права. При указаних обставинах, судова колегія вважає, що суд першої інстанції не визначився з характером спірних правовідносин, нормами права, які підлягають застосуванню, що призвело до неправильного вирішення справи, у звязку з чим рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 05 листопада 2016 року підлягає скасуванню в частині визнання ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3 таким, що втратив право користування квартирою № 38 в будинку № 114 по вул. Капітана Кузнєцова в м. Одесі з ухваленням нового рішення по суті заявлених вимог в цій частині.

Керуючись п. 2 ч. 1 ст. 307, п. 3, 4 ч.1 ст. 309, 314, 316, 317, 319 ЦПК України колегія суддів,-

вирішила:

Апеляційну скаргу представника Органу опіки та піклування Суворовської районної державної адміністрації Одеської міської ради задовольнити частково.

Заочне рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 05 листопада 2016 року скасувати в частині визнання ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3 таким, що втратив право користування квартирою № 38 в будинку № 114 по вул. Капітана Кузнєцова в м. Одесі.

В цій частині ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_2, правонаступником після смерті якої є ОСОБА_3 про визнання ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3 таким, що втратив право користування квартирою № 38 в будинку № 114 по вул. Капітана Кузнєцова в м. Одесі відмовити.

В решті рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржено в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя: С.О.Погорєлова

Судді: Т.В.Цюра

ОСОБА_10