Справа № 308/1010/17
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27.02.2017 місто Ужгород

Суддя Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області Світлик О.М., при секретарі судового засідання Гайданці Г.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Ужгороді заяву позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову в цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання факту проживання однією сімєю без реєстрації шлюбу та визнання права власності на 1/2 будівельних матеріалів та обладнань, які були використанні для будівництва,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовною заявою до ОСОБА_2 про визнання факту проживання однією сімєю без реєстрації шлюбу та визнання права власності на 1/2 будівельних матеріалів та обладнань, які були використанні для будівництва.

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 27.02.2017 року відкрито провадження у цивільній справі № 308/1010/17 за вказаною позовною заявою.

06.02.2017 року через канцелярію суду зареєстровано заяву позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову шляхом накладення арешту на земельну ділянку, що знаходиться за адресою: м. Ужгород, вул. Підграцька, 21 та належить ОСОБА_2 на праві власності (державний акт на право власності на землю серія ЗК № 037119); заборони ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, вчиняти будь-які дії щодо відчуження домоволодіння за адресою: м. Ужгород, вул. Підграцька, 21.

В обґрунтування заяви позивач вказує на те, що у провадженні Ужгородського міськрайонного суду знаходиться справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання факту проживання однією сімєю без реєстрації шлюбу та визнання права власності на 1/2 будівельних матеріалів та обладнань, які були використані для будівництва.

Позов заявлений у звязку з тим, що з 13.02.1988 року по 02.09.2001 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який був розірваний рішенням Великоберезнянського районного суду.

Незважаючи на юридичне розлучення, позивач та відповідач залишились подружжям, оскільки продовжували проживати однією сімєю без реєстрації шлюбу. Весь час спільного проживання подружжя піклувалися один про одного, вели спільне господарство, мали спільні сімейні доходи та витрати. Тільки на початку 2016 року сімя фактично розпалась через подружню зраду жінки.

Заявник посилається на те, що у 2004 році подружжя за сімейні кошти придбало житловий будинок за адресою: м. Ужгород, вул. Підграцька, 21, площею 42.3 кв.м., розташований на земельній ділянці площею 0.0485 га, який було зареєстровано на відповідача, що підтверджується договором купівлі-продажу від 08.12.2004 року та державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЗК № 037119.

Зазначає, що на даній земельній ділянці за час спільного проживання подружжя збудувало у період з 2007 по 2015 роки новий житловий будинок, а куплений будинок знесли. До цього часу новий будинок у встановленому порядку не зареєстрований, а тому на нього відсутні правовстановлюючі документи.

Вказує, що на даний час після фактичного припинення шлюбних відносин, відповідачка стверджує, що побудований сторонами спільно будинок належить виключно їй, право спільної сумісної власності на побудову не визнає. Крім цього, на сьогоднішній час відповідачка по справі намагається продати будинковолодіння своїм родичам для чого відновлює необхідні правовстановлюючі документи (оскільки оригінали знаходяться у позивача). Вказане робиться для того, що у разі ухвалення рішення про поділ майна позивач не зміг отримати свою частку. На сьогоднішній час будинок не здано в експлуатацію та не зареєстровано належним чином, а тому на нього не можна накласти арешт. З урахуванням вказаних обставин та з метою недопущення утруднення виконання рішення суду позов слід забезпечити шляхом накладенням арешту на земельну ділянку, що знаходиться за адресою: м. Ужгород, вул. Підграцька, 21 та забороною відповідачу відчужувати будинковолодіння за адресою: м. Ужгород, вул. Підграцька, 21.

Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що заява підлягає до задоволення з наступних підстав.

Звернення з позовом до суду за захистом порушених прав, інтересів фізичних осіб та юридичних осіб, а також свобод фізичних осіб є одним із способів судового захисту.

Згідно зі ст. 151 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити, передбачені цим Кодексом, заходи забезпечення позову.

Інститут забезпечення позову при цьому, дає можливість суду до ухвалення рішення по суті вжити заходів щодо забезпечення заявленого позову у певних визначених випадках, враховуючи чітко визначені підстави.

Надаючи правову оцінку обґрунтованості поданої заяви, суд зазначає, що інститут забезпечення позову регламентовано ст. ст. 151, 153 ЦПК України, які встановлюють підстави для вжиття заходів забезпечення позову, а також способи забезпечення позову в цивільному процесі. Наявність такого інституту є однією з гарантій виконання рішення суду і спрямована на дотримання норми щодо обовязковості до виконання судових рішень, встановленої ст. 124 Конституції України.

Забезпечення позову це вжиття судом, у провадженні якого перебуває справа, до вирішення справи визначених законом заходів щодо створення можливості реального виконання у майбутньому рішення суду. Це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду у випадку задоволення позовних вимог.

З матеріалів справи вбачається, що предметом позову є: визнання факту проживання однією сімєю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 без реєстрації шлюбу з 2001 року по 2016 рік; визнання за ОСОБА_1 права власності 1/2 частини затрачених будівельних матеріалів, обладнання тощо, які були використанні під час будівництва за адресою: м. Ужгород, вул. Підграцька, 21 у період з 2007 року по 2015 роки.

Згідно ч. 1, ч. 5 ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа, а про вжиття заходів забезпечення позову, суд постановляє ухвалу.

Відповідно до ч. 3 ст. 151 ЦПК України, забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

При цьому, згідно з п. п. 1, 2, ч. 1 ст. 152 ЦПК України позов забезпечується, в тому числі, шляхом накладення арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб, забороною вчиняти певні дії.

У вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв'язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Згідно з п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» №9 від 22.12.2006 року, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахування доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.

Відповідно до ч. 3 ст. 152 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Приймаючи до уваги наведені норми процесуального законодавства, з врахуванням розяснення Верховного Суду України, виходячи з оцінки обґрунтованості доводів позивача, щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову з урахуванням розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника, щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін; наявності звязку між заходом, щодо забезпечення позову і предметом позовної вимоги, в тому числі, спроможності заходів, який заявник просить вжити у порядку забезпечення позову, забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; ймовірності утруднення виконання, або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; суд вважає, що заява про забезпечення позову як обґрунтована підлягає до задоволення.

На підставі викладеного, зважаючи на те, що між сторонами виник спір про визнання факту проживання однією сімєю без реєстрації шлюбу та визнання права власності на 1/2 будівельних матеріалів та обладнань, які були використанні для будівництва, спір розглядається в суді, суд вважає, що заява позивача про забезпечення позову є підставною.

При вирішенні заявленого клопотання суд виходить із того, що у випадку підставності позовних вимог, можуть виникнути обєктивні перешкоди у виконанні рішення суду, якщо відповідач протягом судового розгляду вчинить дії по відчуженню майна на користь третіх осіб.

Таким чином, з метою охорони матеріально-правових інтересів позивача та виключення можливості невиконання рішення суду за результатами судового розгляду даної справи у контексті з положеннями ст. 1 ЦПК України, заяву слід задовольнити.

Враховуючи положення ч. 7 ст. 153 ЦПК України, за якими у разі постановлення ухвали без повідомлення особи, щодо якої просять вжити заходи забезпечення позову, копія ухвали надсилається особі, щодо якої вжито заходи забезпечення позову, негайно після її виконання, орган державної виконавчої служби належить зобовязати надіслати суду повідомлення про виконання ухвали.

Керуючись ст. ст. 151-153, 208-210, 294, 296 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

Заяву позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову в цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання факту проживання однією сімєю без реєстрації шлюбу та визнання права власності на 1/2 будівельних матеріалів та обладнань, які були використанні для будівництва задовольнити.

Вжити заходи забезпечення позову, наклавши арешт на земельну ділянку, що знаходиться за адресою: м. Ужгород, вул. Підградська № 21, Закарпатська область та належить ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, (місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_2) на праві власності на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЗК № 037119, та заборонити ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, вчиняти будь-які дії щодо відчуження домоволодіння за адресою: м. Ужгород, вул. Підградська, № 21, Закарпатської області, до вирішення справи по суті.

Ухвала про забезпечення позову підлягає негайному виконанню в порядку, встановленому для виконання судових рішень.

Копію ухвали надіслати заявнику негайно після її постановлення, а особі, щодо якої вжито заходи забезпечення позову, негайно після її виконання.

Ухвалу суду для виконання надіслати до Ужгородського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області, якому повідомити суд про виконання ухвали.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Закарпатської області через Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області протягом пяти днів з дня її проголошення, а у разі якщо ухвалу постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга може бути подана протягом пяти днів з дня отримання її копії.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги на ухвалу, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Головуюча О.М. Світлик