У х в а л а

5 вересня 2017 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Охрімчук Л.І.,

Лященко Н.П.,

Романюка Я.М.,

розглянувши заяву ОСОБА_4 про перегляд Верховним Судом України рішення Апеляційного суду Київської області від 8 вересня 2016 року та ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 3 квітня 2017 року у справі за заявою ОСОБА_4, заінтересована особа - Відділ державної міграційної служби України у Макарівському районі Київської області, про встановлення факту, що має юридичне значення,

в с т а н о в и л а :

Макарівський районний суд Київської області рішенням від 17 серпня 2016 року заяву ОСОБА_4 задовольнив: встановив факт, що ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженець м. Каушани Молдавської РСР є громадянином України саме з 29 жовтня 1992 року за належністю до громадянства України.

Апеляційний суд Київської області 8 вересня 2016 року скасував зазначене рішення суду першої інстанції та ухвалив нове рішення, яким відмовив у задоволенні заяви ОСОБА_4 про встановлення факту, що має юридичне значення.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ ухвалою від 3 квітня 2017 року касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилила, рішення Апеляційного суду Київської області від 8 вересня 2016 року залишила без змін.

29 червня 2017 року ОСОБА_4, за дорученням якого діє ОСОБА_5, звернувся до Верховного Суду України із заявою про перегляд рішення Апеляційного суду Київської області від 8 вересня 2016 року та ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 3 квітня 2017 року з передбачених пунктами 2, 4 частини першої статті 355 ЦПК України підстав: неоднакового застосування судом касаційної інстанції норм процесуального права, зокрема статей 110, 256, 257 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України); невідповідності судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

Обґрунтовуючи підставу подання заяви про перегляд зазначених судових рішень, передбачену пунктом 2 частини першої статті 355 ЦПК України, заявник посилається на ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27 листопада 2013 року, 21 травня 2014 року, 28 січня 2015 року , в яких, на його думку, по-іншому застосовано вказані норми процесуального права.

На підтвердження підстави перегляду вищевказаних судових рішень, передбаченої пунктом 4 частини першої статті 355 ЦПК України, заявник посилається на постанову Верховного Суду України від 1 липня 2015 року.

Перевіривши наведені в заяві доводи, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України дійшла висновку про те, що в допуску справи до провадження необхідно відмовити з огляду на таке.

Пунктом 4 частини першої статті 355 ЦПК України визначено, що підставою для подання заяви про перегляд судових рішень у цивільних справах є невідповідність судового рішення суду касаційної інстанції, про перегляд якого подано заяву, викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

При цьому під судовими рішеннями у подібних правовідносинах слід розуміти такі рішення, де тотожними є предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені судом фактичні обставини справи, а також наявне однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 355 ЦПК України заява про перегляд судових рішень може бути подана з підстави неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм процесуального права - при оскарженні судового рішення, яке перешкоджає подальшому провадженню у справі або яке прийнято з порушенням правил підсудності або встановленої законом компетенції судів щодо розгляду цивільних справ.

Постановляючи ухвалу від 3 квітня 2017 року, про перегляд якої порушує питання заявник, суд касаційної інстанції, залишивши без змін рішення апеляційного суду, погодився з його висновком про відсутність правових підстав для задоволення заяви з огляду на те, що зазначений факт не підлягає встановленню в судовому порядку.

Разом з тим в ухвалах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, наданих заявником для порівняння, містяться такі висновки:

- в ухвалі 27 листопада 2013 року суд касаційної інстанції, залишивши в силі рішення суду першої інстанції, погодився з його висновком про наявність правових підстав для встановлення факту проживання позивача із своєю дружиною на час відкриття спадщини з огляду на те, що позивач постійно проживав зі спадкодавицею однією сім'єю до її смерті, доглядав за нею, оплачував комунальні послуги, у встановленому законом порядку подав заяву про прийняття спадщини;

- в ухвалі від 21 травня 2014 року суд касаційної інстанції, направивши справу на новий розгляд до суду першої інстанції, вказав на порушення судами норм процесуального права, що унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають істотне значення для правильного вирішення справи;

- в ухвалі від 28 січня 2015 року суд касаційної інстанції, залишивши без змін судові рішення у справі щодо усунення права користування жилим приміщенням та визнання права на проживання у спірному жилому приміщенні, погодився з їх висновками про відсутність порушеного права позивача щодо спірного жилого приміщення, а отже й відсутність правових підстав для задоволення заявлених ним позовних вимог щодо усунення перешкод у користуванні жилим приміщенням; при цьому суд касаційної інстанції погодився також й з висновками судів про часткове задоволення зустрічних позовних вимог та визнав право позивача (за зустрічним позовом) на проживання у спірному жилому приміщенні з огляду на те, що позивач (за зустрічним позовом) за згодою основного квартиронаймача постійно проживав із нею у цій квартирі, вів із нею спільне господарство, ця особа (квартиронаймач) мала намір залишити позивачу (за зустрічним позовом) усе належне їй майно за заповітом, а тому останній може належати до членів сім'ї основного квартиронаймача.

Отже, порівняння наведених судових рішень та ухвали суду касаційної інстанції, про перегляд якої подано заяву, не дає підстав для висновку про те, що суд касаційної інстанції неоднаково застосував одні й ті самі норми процесуального права при оскарженні судового рішення, яке прийнято з порушенням правил підсудності.

У наданій для порівняння постанові від 1 липня 2015 року Верховний Суд України, розглянувши справу про визнання недійсним договору іпотеки, дійшов правового висновку про те, що відсутність попередньої згоди органу опіки та піклування на здійснення будь-якого правочину стосовно нерухомого майна, право власності або користування яким мають діти, є підставою для визнання такого правочину недійсним. Відсутність реєстрації дитини не є підставою для відмови в позові.

Отже, відсутні й підстави для перегляду ухвали суду касаційної інстанції від 3 квітня 2017 року у зв'язку з її невідповідністю викладеному у постанові Верховного Суду України 1 липня 2015 року висновку, оскільки судове рішення, про перегляд якого подано заяву, не суперечить зазначеному висновку.

Таким чином, вважати подану заяву обґрунтованою немає підстав.

Ураховуючи наведене, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України дійшла висновку про те, що в допуску справи до провадження Верховного Суду України необхідно відмовити.

Керуючись частиною другою статті 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а :

У допуску до провадження Верховного Суду України справи за заявою ОСОБА_4, заінтересована особа - Відділ державної міграційної служби України у Макарівському районі Київської області, про встановлення факту, що має юридичне значення, за заявою ОСОБА_4 про перегляд Верховним Судом України рішення Апеляційного суду Київської області від 8 вересня 2016 року та ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 3 квітня 2017 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді Л.І. Охрімчук

Н.П. Лященко

Я.М. Романюк