ФАСТІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД
____________________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 лютого 2017 року Фастівський міськрайонний суд Київської області в складі

головуючого судді Соловей Г.В.,

за участю секретаря Момот Л.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Фастів Київської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виселення з житлового приміщення,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про виселення з житлового приміщення посилаючись на те, що їй належить житловий будинок АДРЕСА_1 на підставі договору дарування від 10.09.1999 року та договору дарування від 24.12.2005 року. З відповідачем перебували в зареєстрованому шлюбі, який 30 травня 2008 року розірвано. Відповідач знявся з реєстрації з вказаного будинку але залишився проживати в ньому. Проживання з відповідачем в одному будинку є неможливим із-за його протиправної поведінки по відношенню до неї. Фастівським міськрайонним судом відповідача було притягнуто до адмін.відповідальності за ст.173-2 КупАП але не зважаючи на це він знову продовжував вести себе протиправно та знову здійснив побиття позивача. після чого остання звернулася з заявою до поліції. Просила виселети відповідача з її будинку.

В судовому засіданні позивачка та її представник позовні вимоги підтримали і пояснила суду, що відповідач являється її колишнім чоловіком, оскільки шлюб між ними розірвано. Після розірвання шлюбу ОСОБА_2.і надалі проживає у вищевказаному будинку, та вчиняє насильство над нею.

Відповідач позов не визнав, суду пояснив, що будинок дійсно належить на праві власності позивачці, однак свого житла він не має і виселятися йому нікуди. Твердження позивачки про те, що він не бере участі у підтриманні даного будинку в належному стані є безпідставним, оскільки він здійснював перебудову та добудову вказаного будинку, постійно здійснює роботи по його утриманню. Він не заперечує проти притягнення його до адмін.відповідальності але це було лише раз і більше не повторювалось. Позивачка надумано, необгрунтовано подала даний позов. Просить у його задоволенні відмовити.

Заслухавши учасників судового процесу, дослідивши наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Судом встановлено, що ОСОБА_1, позивач по справі є власником будинку АДРЕСА_1, що підтверджується договором дарування частини жилого будинку від 09.09.1999 року посвідченого ОСОБА_3, державним нотаріусом Фастівської міської державної нотаріальної контори, зареєстровано в реєстрі за №1639 та договору дарування частини житлового будинку від 24.12.2005 року посвідченого Вінічук Н.В., приватним нотаріусом Фастівського міського нотаріального округу, зареєстрованого в реєстрі за №3100.

Сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, який 30 травня 2008 року розірвано. Відповідач проживає в зазначеному будинку однак зареєстрований в іншому місці.

Згідно ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно дост. 321 цього ж Кодексу право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.

Згідно з ст.156 ЖК України члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. До членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 4 ст. 9 ЖК ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Звертаючись до суду з даним позовом позивачка зазначила підставу свого звернення - систематичне порушення з боку відповідача правил співжиття.

Відповідно до ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

У відповідності із ст.157 ЖК України членів сім'ї власника жилого будинку (квартири) може бути виселено у випадках, передбачених частиною першою статті 116 цього Кодексу. Виселення провадиться у судовому порядку без надання іншого жилого приміщення.

Стаття 116 ЖК Української РСР передбачає, що якщо наймач, члени його сім'ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення.

Відповідно до п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України" під час вирішення справ про виселення на підставі ст. 116 ЖК України осіб, які систематично порушують правила співжиття та роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі або будинку, слід керуватися тим, що під час тривалої антигромадської поведінки виселення винного може статися під час повторного порушення, якщо раніше вжиті заходи попередження або громадського впливу не дали позитивних результатів. Серед таких визначені заходи попередження, що застосовуються судами, прокуратурами, органами внутрішніх справ, адміністративними комісіями, тощо.

Під систематичністю необхідно розуміти скоєння двох і більше таких правопорушень. При цьому необхідно, щоб до винної особи попередньо були застосовані міри попередження суспільного впливу.

Протиправна винна поведінка - це навмисні дії особи, безпосередньо пов'язані не тільки з явною неповагою до звичайних правил спільного проживання (скандали, дебоші, образи, заподіяння тілесних ушкоджень), але також навмисне ігнорування встановлених правил користування житловими і підсобними приміщеннями, невиконання вимог про дотримання тиші в квартирах і на подвір'ї а також інші навмисні дії, що перешкоджають нормальному проживанню в квартирі або житловому будинку.

Тобто, для застосування норм цієї статті необхідна наявність двох умов: систематичне порушення правил співжиття, а також вжиття заходів попередження або громадського впливу, які не дали позитивних результатів.

Перевіряючи доводи позивача про системність порушення з боку відповідача правил поведінки, судом встановлено, що Постановою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 18 січня 2016 року відповідача було визнанно винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст.173-2 КупАП та накладено адм.стягнення у виді громадських робіт.

Також, позивач зверталася з заявою до Фастівського відділення поліції Васильківського відділу поліції ГУ НП в Київській області з заявою про скоєння злочину з боку відповідача, а саме вчинення насильства відносно неї.

За заявою позивачки були внесенні відомості до ЄРДР № 0000124 від 20.01.2016 року, правова кваліфікація за ч.1 ст.125 КК України.

Разом з тим, 18 листопада 2016 року слідчим СВ Фастівського ВП Васильківського відділу ГУНП в Київській області винесено постанову про закриття кримінального провадження у зв"язку з відсутністю складу кримінального правопорушення.

Інших доказів які б підтверджували факти викладені в позовній заяві та поясненнях позивачки суду не надано.

Згідно з вимогами ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Оцінюючи наведені обставини, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні даного позову з огляду на те що при розгляді даної справи по суті не знайшов свого підтвердження факт систематичного порушення правил співжиття та застосування у зв'язку з цим до відповідача заходів запобігання і громадського впливу з боку відповідних органів, передбачених ч.1 ст.116 ЖК України, які виявилися безрезультатними.

Керуючись ст.ст.3,10,11,57-60,212,215,218 ЦПК України, на підставі ст.41,47 Конституції України, ст. 383, 391 ЦК України, ст. 9, 109,156,116 ЖК України суд

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виселення з житлового приміщення відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Київської області через Фастівський міськрайонний суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

СУДДЯ Г.В.Соловей