Ухвала

іменем україни

01 березня 2017 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,

суддів: Гримич М.К., Кафідової О.В.,

УмновоїО.В., Фаловської І.М.,

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа - ОСОБА_5, про виділення частки в натурі з майна та припинення права власності, за касаційною скаргою ОСОБА_5, до якої приєдналася ОСОБА_4, на рішення апеляційного суду Вінницької області від 09 лютого 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2013 року ОСОБА_3 звернулась до суду з указаним позовом, обґрунтовуючи його тим, що їй та ОСОБА_4 на праві спільної часткової власності належить будинковолодіння загальною площею 208,5 кв. м, яке розташоване по вул. Комарова, 49 у м. Вінниці.

Вказувала, що їй належать 11/25 часток житлового будинку з відповідною часткою господарських будівель, інші 14/25 часток належать відповідачу ОСОБА_4

Посилаючись на відсутність згоди між співвласниками щодо самочинно побудованих будівель та її бажання користуватися конкретним будівлями, просила виділити її частку в натурі згідно висновку судово-будівельної технічної експертизи.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 03 серпня 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Вінницької області від 09 лютого 2016 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов задоволено.

Виділено ОСОБА_3 в натурі 11/25 частки будинковолодіння АДРЕСА_1, частину житлового будинку літ. «А» площею 31, 9 кв. м, до складу якої входять: кімната 1-3 площею 15, 9 кв. м, кухня 3-2 площею 10, 4 кв. м, коридор 3-1 площею 5, 6 кв. м, сарай літ. «Д», погріб під частиною будівлі літ. «Д/п», убиральню літ. «Ж», Ѕ воріт № 4, Ѕ хвіртки № 5 згідно з варіанту 1 додатку 1 судової будівельно-технічної експертизи № 232, складеного Товариством з обмеженою відповідальністю «Подільський центр судових експертиз» (далі - ТОВ «Подільський центр судових експертиз») 10 грудня 2015 року.

Виділено ОСОБА_4 в натурі 14/25 частки будинковолодіння АДРЕСА_1 частину житлового будинку літ. «А» площею 37, 7 кв. м, до складу якої входять: кімната 2-5 площею 17, 8 кв. м, частина кімнати 2-6 площею 19, 9 кв. м, прибудову літ. «а1», убиральню літ. «Е», Ѕ воріт № 4, Ѕ хвіртки № 5 згідно з варіанту 1 додатку 1 судової будівельно-технічної експертизи № 232, складеного ТОВ «Подільський центр судових експертиз» 10 грудня 2015 року.

Зобов'язано ОСОБА_3 влаштувати дверний отвір між кімнатою 1-3 та коридором 3-1.

Припинено право спільної часткової власності на будинковолодіння АДРЕСА_1.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 грошову компенсацію за відхилення від ідеальної частки у розмірі 35 902 грн.

У касаційній скарзі ОСОБА_5, до якої приєдналася ОСОБА_4, просить скасувати оскаржуване рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції, мотивуючи свою вимогу неправильним застосуванням апеляційним судом норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали цивільної справи, доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. ст. 303, 304 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Справа розглядається в апеляційному суді за правилами, встановленими для розгляду справи судом першої інстанції, з винятками і доповненнями, встановленими законом.

Таким вимогам закону рішення суду апеляційної інстанції не відповідає з огляду на наступне.

Судом встановлено, що згідно свідоцтва про право власності від 25 жовтня 2006 року, виданого державним нотаріусом Першої Вінницької державної нотаріальної контори, ОСОБА_3 належить 11/25 часток житлового будинку з відповідною часткою господарських будівель, розташованого по АДРЕСА_1

Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 04 грудня 1990 року ОСОБА_4 належить 14/25 часток житлового будинку з відповідною часткою господарських будівель по АДРЕСА_1

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що право ОСОБА_3 на виділ своєї частки із спірного будинковолодіння в натурі не підлягає судовому захисту, оскільки добудови до цього будинку збудовані самочинно.

Такі висновки суду першої інстанції є правильними, відповідають матеріалам справи й вимогам закону. При цьому доказам, поданим сторонами, судом надана належна правова оцінка (ст. 212 ЦПК України).

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про задоволення позову, апеляційний суд виходив із того, що вказані будівлі, які просить поділити позивач, не є самочинними, а тому їх реальний розподіл не потягне за собою порушення суспільного інтересу, а також приватного інтересу ОСОБА_4

Проте погодитись із такими висновками суду апеляційної інстанції не можна.

Відповідно до положень статті 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із зазначенням частки кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Частинами 3, 4 ст. 357 ЦК України передбачено, що співвласник має право на відповідне збільшення своєї частки у праві спільної часткової власності, якщо поліпшення спільного майна, які не можна відокремити, зроблені ним своїм коштом за згодою всіх співвласників, з додержанням встановленого порядку використання спільного майна; співвласник житлового будинку, іншої будівлі, споруди може зробити у встановленому законом порядку за свій рахунок добудову (прибудову) без згоди інших співвласників, якщо це не порушує їхніх прав. Така добудова (прибудова) є власністю співвласника, який її зробив, і не змінює розміру часток співвласників у праві спільної часткової власності.

Згідно із частинами 1, 3 ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою; кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Частиною 1 ст. 364 ЦК України передбачено право співвласника на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності.

За змістом цієї норми виділ частки зі спільного майна - це перехід частини цього майна у власність учасника спільної власності пропорційно його частки в праві спільної власності й припинення для цієї особи права на частку у спільному майні.

Вид майна, що перебуває у спільній частковій власності, впливає на порядок виділу з нього частки.

Так, відповідно до ч. 2 ст. 364 ЦК України, якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (ч. 2 ст. 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки.

Ураховуючи те, що після виділу частки зі спільного нерухомого майна в порядку ст. 364 ЦК України право спільної часткової власності припиняється, при виділі частки із спільного нерухомого майна власнику, що виділяється, та власнику (власникам), що залишаються, має бути виділена окрема площа, яка повинна бути ізольованою від приміщення іншого (інших) співвласників, мати окремий вихід, окрему систему життєзабезпечення (водопостачання, водовідведення, опалення тощо), тобто складати окремий об'єкт нерухомого майна в розумінні ст. 181 ЦК України та пункту 10 Порядку присвоєння об'єкту нерухомого майна реєстраційного номера, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 грудня 2010 року № 1117 «Про ідентифікацію об'єктів нерухомого майна для реєстрації прав на них».

Порядок проведення робіт з поділу, виділу та розрахунку часток житлових будинків, будівель, споруд, іншого нерухомого майна при підготовці проектних документів щодо можливості проведення цих робіт визначається Інструкцією № 55.

Так, згідно з пунктами 1.2, 2.1, 2.4 цієї Інструкції поділ об'єкта нерухомого майна (виділ частки) на окремі самостійні об'єкти нерухомого майна здійснюються відповідно до законодавства на підставі висновку щодо технічної можливості такого поділу (виділу) з дотриманням чинних будівельних норм та з наданням кожному об'єкту поштової адреси.

Пунктом 2.3 розділу 2 Інструкції № 55 передбачено, що не підлягають поділу об'єкти нерухомого майна, до складу яких входять самочинно збудовані (реконструйовані, переплановані) об'єкти нерухомого майна. Питання щодо поділу об'єктів нерухомого майна може розглядатись лише після визнання права власності на них відповідно до закону.

Зазначені положення узгоджуються з нормами статей 316, 317, ч.ч. 1, 2 ст. 376 ЦК України.

Так, ураховуючи те, що за змістом статей 316, 317 ЦК України право власності - це право особи володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном на свій розсуд, але у межах, передбачених законом, здійснення особою самочинного будівництва відповідно до ч. 2 ст. 376 ЦК України не породжує в неї права власності на таке майно, відтак виключає це майно із цивільного обороту.

У розумінні ч. 1 ст. 376 ЦК України самочинним будівництвом є не тільки новостворений об'єкт, а і об'єкт нерухомості, який виник в результаті реконструкції, капітального ремонту, перебудови, надбудови уже існуючого об'єкта, здійснених без одержаного дозволу місцевих органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування, розробленої та затвердженої в установленому порядку проектної документації, дозволу на виконання будівельних робіт, наданого органами архітектурно-будівельного контролю, оскільки в результаті таких дій об'єкт втрачає тотожність з тим, на який власником (власниками) отримано право власності.

Об'єкти нерухомого майна, до складу яких входять самочинно збудовані (реконструйовані, переплановані) об'єкти не є об'єктами права власності (ч. 2 ст. 376 ЦК України), а тому не можуть бути предметом поділу (виділу) згідно із нормами ст. ст. 364, 367 ЦК України.

Вказана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 04 грудня 2013 року у справі № 6-130цс13, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України.

Судом першої інстанції встановлено, що згідно з матеріалами інвентаризаційної справи № 16020, яка була оглянута судовим експертом при проведенні судової будівельно-технічної експертизи, будинковолодіння АДРЕСА_1 має переобладнання та реконструкції, а також в ньому існують самочинні добудови, зокрема, надбудовано другий поверх та добудовано дві прибудови (аІ, А№).

Разом з тим, апеляційний суд у порушення вимог ст. ст. 212-214, 303, 316 ЦПК Українина вищезазначені положення закону уваги не звернув та дійшов помилкового висновку про задоволення позову.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції, правильно встановивши характер правовідносин між сторонами та норми матеріального права, які підлягають застосуванню, дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, оскільки об'єкти нерухомого майна, до складу яких входять самочинно збудовані (реконструйовані, переплановані) об'єкти не можуть бути предметом поділу (виділу), що узгоджується із указаною вище правовою позицією Верховного суду України.

Відповідно до ст. 339 ЦПК України, установивши, що апеляційним судом було скасовано судове рішення, ухвалене згідно із законом, суд касаційної інстанції скасовує судове рішення суду апеляційної інстанції і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 339 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5, до якої приєдналася ОСОБА_4, задовольнити.

Рішення апеляційного суду Вінницької області від 09 лютого 2016 року скасувати, рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 03 серпня 2015 року залишити в силі.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.С. Ткачук

Судді: М.К. Гримич

О.В.Кафідова

О.В.Умнова

І.М.Фаловська