Справа № 2-172/2002
Провадження № 6/314/42/2017
У Х В А Л А

іменем України

22.02.2017 року м. Вільнянськ

Вільнянський районний суду Запорізької області у складі:

головуючого судді: Кіяшко В.О.,

секретар Павлівська І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вільнянськ подання державного виконавця Вільнянського РВ ДВС ГТУЮ у Запорізькій області ОСОБА_1 про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документа боржника ОСОБА_2,

за участю: державного виконавця Сілюкової Ю.В.,

встановив:

До Вільнянського районного суду Запорізької області надійшло подання державного виконавця про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документа боржника ОСОБА_2, який зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, шляхом заборони перетину кордону України до виконання своїх зобовязань, покладених судовим рішенням. В обґрунтування заяви зазначено, що у відділі державної виконавчої служби на примусовому виконанні перебуває виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2-172/2002 виданого Вільнянським районним судом Запорізької області 11.01.2002 року про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3, аліменти у розмірі 1/4 частини зі всіх видів доходу (заробітку), але не менше 1/2 частини неоподаткованого податком мінімуму доходів громадян, до досягнення дитини повноліття.

Боржник ухиляється від виконання зобовязання, з боку боржника відсутня співпраця, тобто відсутність заходів для погашення заборгованості та в наявності існують лише перешкоди з його боку, у звязку з чим державний виконавець змушений звернутись до суду з вказаним поданням.

Державний виконавець в судовому засіданні подання підтримала, просила суд задовольнити його на тих підставах, що в ньому зазначені.

Суд, заслухавши державного виконавця, дослідивши матеріали подання приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що в провадженні державного виконавця Вільнянського РВ ДВС ГТУЮ у Запорізькій області ОСОБА_1 на примусовому виконанні перебуває виконавче провадження з виконання виконавчого листа № 2-172/2002 виданого Вільнянським районним судом Запорізької області 11.01.2002 року про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3, аліменти у розмірі 1/4 частини зі всіх видів доходу (заробітку), але не менше 1/2 частини неоподаткованого податком мінімуму доходів громадян, до досягнення дитини повноліття.

22.02.2016 державним виконавцем винесена постанова про відкриття виконавчого провадження.

Питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України вирішується при виконанні судових рішень, ухвалених у порядку, передбаченомуст.11 Закону України «Про виконавче провадження»таст.377-1 ЦПК України, зокрема в разі доведення факту ухилення боржника від виконання зобов'язання.

Згідно розяснень Верховного Суду України, викладених в узагальненні судової практики щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України від 01.02.2013 року, ухилення від виконання зобов'язань, покладених судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи)", вжите у п. 5 ч. 1ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну» № 3857-XIIта у п. 18 ч. 3ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» № 606-XIV, позначає з об'єктивної сторони такі діяння (дії чи бездіяльність) особи боржника, які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні нею зазначених обов'язків. У зв'язку з цим і здійснюється примусове виконання.

Верховний Суд України дійшов висновку, що ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов'язків у виконавчому провадженні може свідчити невиконання ним своїх обов'язків, передбачених ч. 6 ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження» № 606-XIV, зокрема, утримання від вчинення дій, які унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення; надання у строк, встановлений державним виконавцем, достовірних відомостей про свої доходи та майно, у тому числі про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах; своєчасна явка за викликом державного виконавця; письмове повідомлення державному виконавцю про майно, що перебуває в заставі або в інших осіб, а також про кошти та майно, належні боржникові від інших осіб.

Відповідно до ст. 2 протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який гарантує деякі права і свободи, не передбачені в Конвенції та у Першому протоколі до неї "кожен, хто законно перебуває на території будь-якої держави, має право вільно пересуватися і вільно вибирати місце проживання в межах цієї території. Кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не можуть бути встановлені жодні обмеження, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров'я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Закон України „Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України" (зі змінами) регулює порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в'їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, визначає випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України і встановлює статтею 8 даного закону порядок розв'язання спорів у цій сфері. Частиною 2 ст. 6 Закону України „Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України" передбачено, що громадянинові України може бути тимчасово відмовлено у видачі паспорта та громадянинові України, який має паспорт, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон у випадках, якщо діють неврегульовані аліментні, договірні чи інші невиконані зобов'язання - до виконання зобов'язань, або розв'язання спору за погодженням сторін у передбачених законом випадках, або забезпечення зобов'язань заставою, якщо інше не передбачено міжнародним договором України; він ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи), - до виконання зобов'язань.

Статтею 18 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено право державного виконавця у процесі здійснення виконавчого провадження у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи за межі України - до виконання зобов'язань за рішенням. Ст. 377-1 ЦПК України передбачає процесуальний порядок вирішення такого питання.

Ухилення від виконання зобов'язань, покладених судовим рішенням, вжите у вищезазначених положеннях закону, означає з об'єктивної сторони такі діяння (дії чи бездіяльність) особи боржника, які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні нею зазначених обов'язків. Тобто, законом передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявності факту невиконання зобов'язань, а за ухилення від їх виконання.

Проте, як встановлено в судовому засіданні, державним виконавцем, окрім відкриття 22.02.2016 року провадження, виклику боржника, запиту до сектора адресно-довідкової роботи УДМС України в Запорізькій області, запиту до Державного реєстру речових прав та довідки державного виконавця від 04.08.2016 року про неотримання аліментів, будь-яких інших заходів, як щодо: розшуку боржника, його місця роботи, встановлення його джерел існування, - не вжито. Крім того, суду не надано доказів щодо наявності у боржника закордонного паспорту, або наявності у компетентних органів заяви боржника про отримання такого паспорту; не надано доказів, які б давали підстави вважати, що боржник має намір виїхати за кордон тимчасово або на постійне місце проживання.

Таким чином, суду не надано доказів того, що боржник ухиляється від виконання рішення суду (зокрема, шляхом відчуження власного майна; втрати або знищення майна; та інше).

Оскільки, відповідно до частини 2 статті 377-1 зазначеного вище Кодексу, згадане подання розглядається судом без виклику чи повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб, за участю державного виконавця, то саме на останнього покладається тягар доказування. Тим більше, що особа, стосовно обмеження права якої внесено подання, фактично позбавлена можливості довести суду, що нею було вжито усіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання.

На даний час відсутні підстави для тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_2 оскільки державним виконавцем не доведено його ухилення від виконання рішення суду.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 8, 60, 208, 209, 210, 212, 377-1 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

В задоволенні подання державного виконавця Вільнянського РВ ДВС ГТУЮ у Запорізькій області ОСОБА_1 про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документа боржника ОСОБА_2 відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Запорізької області шляхом подачі апеляційної скарги протягом п'яти днів з дня проголошення ухвали через Вільнянський районний суд Запорізької області. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя В.О. Кіяшко

22.02.2017