Дата документу 01.03.2017 Справа № 554/1660/17
Провадження №2-0/554/87/2017
УХВАЛА

01 березня 2017 року суддя Октябрського районного суду м.Полтави Чуванова А.М., розглянувши заяву ОСОБА_1 про встановлення факту постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини; заінтересована особа: Савинцівська сільська рада Миргородського району Полтавської області,-

ВСТАНОВИВ:

Заявник ОСОБА_1 звернувся до суду із зазначеною заявою, в якій просить встановити факт, що він постійно проживав на час відкриття спадщини за адресою: вул. Котляревського,14, с.Зелений Кут Миргородського району Полтавської області разом із спадкодавцем ОСОБА_2, яка померла 31.01.2012 року в с.Зелений Кут Миргородського району Полтавської області.

Суддя, дослідивши матеріали заяви, вважає її такою, що підлягає залишенню без руху, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 258 ЦПК України у заяві про встановлення юридичного факту повинно бути зазначено:

1) який факт заявник просить встановити та з якою метою;

2) причини неможливості одержання або відновлення документів, що посвідчують цей факт;

3) докази, що підтверджують факт.

До заяви додаються докази, що підтверджують викладені в заяві обставини.

Заявник фактично не вказав мету встановлення юридичного факту, зазначив, що він не може у нотаріуса отримати свідоцтво про право на спадщину, проте не вказав на жодне рішення нотаріуса з цього приводу.

ОСОБА_1 не зазначив причини неможливості одержання документів, що посвідчують цей факт, тоді як до заяви додана довідка місцевої ради про фактичне проживання заявника разом зі спадкодавцем до її смерті з 2011 року до 31.01.2012 року.

Ці питання не розяснені заявником, як обставини в обґрунтування своїх вимог, не зазначені та не долучені докази, що підтверджують викладені в заяві обставини, у звязку з чим суддя не може вирішити питання про відкриття провадження у справі.

Судом при винесенні ухвали враховується прецедентна практика Європейського суду з прав людини, яка виходить з того, що реалізуючи п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

З цього приводу прецедентними є рішення Європейського суду з прав людини у справах «Осман проти Сполученого королівства» від 28.10.1998 року та «Круз проти Польщі» від 19 червня 2001 року.

У вказаних Рішеннях зазначено, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

У зв'язку з наведеним, вказані вимоги суду не є порушенням права на справедливий судовий захист та не можуть вважатися обмеженням права доступу до суду.

При цьому з положень ч.2 ст.121 ЦПК України вбачається: якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями статтями 119 і 120 цього Кодексу, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду; інакше заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Керуючись ст. ст. 119-121 ЦПК України, суддя,-

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 про встановлення факту постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини; заінтересована особа: Савинцівська сільська рада Миргородського району Полтавської області,- залишити без руху.

Повідомити заявника про необхідність виправити зазначені недоліки заяви протягом пяти днів з дня отримання копії даної ухвали.

Розяснити, що інакше заява буде вважатися неподаною та повернута заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: А.М.Чуванова