Справа № 362/946/17 Головуючий у І інстанції Корнієнко С. В.
Провадження № 22-ц/780/4028/17 Доповідач у 2 інстанції Ігнатченко Н. В.
Категорія 47 20.09.2017
РІШЕННЯ

Іменем України

20 вересня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

Головуючого судді : Ігнатченко Н.В.,

суддів : Кулішенка Ю.М., Фінагєєва В.О.,

за участю секретаря: Волошина В.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду Київської області цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 21 червня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на лікування дитини,

у с т а н о в и л а:

У лютому 2017 року ОСОБА_3 звернулася до суду з вказаним позовом, мотивуючи його тим, що від шлюбу із ОСОБА_2 вони мають сина - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. Після розірвання шлюбу син залишилася проживати з нею. Рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 26 грудня 2016 року з відповідача щомісячно стягуються аліменти на утримання дитини у розмірі 1/4 частини усіх видів його заробітку (доходу), проте останній кошти не сплачує і дитина повністю перебуває на утриманні позивача. Посилаючись на те, що їхній син протягом року часто хворів, позивач понесла витрати на його лікування у загальному розмірі 20 170,62 грн., тому з урахуванням збільшених позовних вимог просила суд стягнути з відповідача на її користь 1/2 частину додаткових витрат у розмірі 10 085,31 грн. та судові витрати.

Рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 21 червня 2017 року позов задоволено частково. Стягнуто із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 фактично понесені додаткові витрати на лікування сина - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 4 840,26 грн. та судовий збір у розмірі 640,00 грн., а всього - 5 480,26 грн. В задоволенні решти позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, відповідач, через представника ОСОБА_5, та позивач, через представника ОСОБА_6, подали апеляційні скарги.

Представник відповідача просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким задовольнити позов лише у розмірі 586,72 грн. з тих підстав, що позивачем не доведено належними доказами в іншій частині заявлених вимог понесення саме нею додаткових витрат, пов'язаних із хворобою дитини.

Представник позивача просить скасувати рішення в частині відмови в задоволенні позову та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі, адже судом безпідставно не взято до уваги понесення витрат на придбання ліків, ортопедичного взуття, спортивного куточку та виготовлення ортопедичної продукції.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги слід частково задовольнити з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Таким вимогам закону ухвалене у справі судове рішення не відповідає.

Судом встановлено, що з 27 квітня 2012 року по 16 вересня 2014 року ОСОБА_3 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі.

Від шлюбу сторони мають малолітнього сина - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, який проживає з матір'ю (позивачкою) по АДРЕСА_1 та знаходиться на її утриманні.

Рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 26 грудня 2016 року з відповідача на користь позивача стягуються аліменти на утримання дитини у розмірі 1/4 частини усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше тридцяти відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідач працює молодшим інспектором в ГУ ДСНС України у м. Києві ДПРЧ з охорони ВРУ, щомісячно отримує заробітну плату в середньому близько 3 967,56 грн., тобто має регулярний дохід.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що дитина потребувала додаткових витрат на лікування, які понесла позивач, а тому з відповідача підлягає стягненню 1/2 частина документально підтверджених витрат. При цьому кошти на придбання взуття суд відніс до витрат, які стягуються з відповідача за рішенням суду у вигляді аліментів, а товарний чек від 2 грудня 2016 року є неналежним доказом придбання ліків, через відсутність зазначення придбаного нею товару.

Так, відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набрала чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Так, приписами ст. 141 СК України визначено, що мати і батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини.

За змістом ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно із ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення.

Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення одноразово, періодично або постійно.

Таким чином, виходячи з аналізу ст. 185 СК України додаткові витрати присуджуються на дитину за наявності в одного з батьків, з яким проживає дитина, додаткових витрат, викликаних особливими обставинами, зокрема необхідністю в розвитку дитини за наявності в неї здібностей, талантів, у зв'язку з її хронічною хворобою, лікуванням, каліцтвом тощо. Наявність таких витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про стягнення додаткових витрат. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини.

Ураховуючи вимоги ст. ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. При цьому, відповідно до принципу диспозитивності (ст. 11 ЦПК України) суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб із зазначених ними підстав та в межах заявлених ними вимог (ст. 31 ЦПК України). Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Звертаючись до суду, на підтвердження доводів щодо вимог про стягнення додаткових витрат на лікування дитини, позивач надала відповідні довідки (виписки, консультативні висновки) медичних закладів про діагноз дитини (гострий бронхіт, фаренготрахеїт, плоско-вальгусна деформація ступні), призначення лікарів, товарні чеки на придбання ліків, акти про виготовлення динамічних ортезів та про надані медичні послуги для пацієнта.

Із вказаних доказів вбачається, що позивач витратила 9 680,52 грн.

Встановивши, що аліментів, які стягуються з відповідача на утримання дитини не достатньо для покриття додаткових витрат позивача, пов'язаних з необхідністю лікування дитини, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про покладення на відповідача обов'язку з відшкодування половини цих витрат, що становить 4 840,26 грн.

Колегія суддів погоджується з позицією суду про те, що витрати на придбання взуття (кросівки, черевики, шкарпетки) на суму 3 332,00 грн. (а.с. 18) та взуття (сандалії, кеди, сумка-мішок) на суму 1 598,01 грн. (а.с. 40 зв.) не є додатковими витратами на дитину в розумінні положень ст. 185 СК України, оскільки за своєю характеристикою їх придбання не було зумовлено особливими обставинами, а саме хворобою дитини, а відповідним рішенням суду з відповідача стягуються аліменти на задоволення потреб дитини.

Наданий товарний чек від 2 грудня 2012 року на суму 301,06 грн. також не відображає за які саме ліки позивач здійснила сплату в аптеці цих коштів, тому не може бути покладений в основу судового рішення.

Що стосується посилань позивача на придбання нею спортивного куточку з мотузковим набором та ребристою дошкою на суму 2 699,00 грн., то докази цього факту взагалі відсутні в матеріалах справи.

Разом з тим, суд першої інстанції проігнорував, що позивач просила стягнути з відповідача половину вартості передоплати за виготовлення ортопедичної продукції на суму 2 560,00 грн. згідно квитанції від 4 травня 2017 року, що міститься на звороті сорокового аркуша справи, та не надав цьому доказу жодної оцінки.

Таким чином, вирішуючи спір у вказаній частині, суд першої інстанції не встановив фактичних обставин справи, що мають суттєве значення для її вирішення, не надав належної оцінки наданим позивачем доказам у їх сукупності та дійшов помилкового висновку про відмову в задоволенні позову.

За таких обставин рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позову не відповідає матеріалам справи, ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права і відповідно до ст. 309 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 303, 304, ч. 1 п. 2 ст. 307, 309, 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів,

в и р і ш и л а:

Апеляційні скарги ОСОБА_2 та ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 21 червня 2017 року в частині відмови в задоволенні позову скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким позов задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 1 280,00 грн. фактично понесених додаткових витрат на лікування сина - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, а саме половини вартості передоплати за виготовлення ортопедичної продукції.

В іншій частині рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 21 червня 2017 року залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий Н.В. Ігнатченко

Судді: Ю.М Кулішенко

В.О.Фінагєєв