Дата документу 27.02.2017 Справа № 554/5050/16-ц
Провадження № 2/554/137/2017
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2017 року м. Полтава

Октябрський районний суд м. Полтави в складі:

головуючого судді Чуванової А.М.,

при секретарі - Мороз Ю.Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3 управління національної поліції в Полтавській області, Полтавського районного відділення поліції ОСОБА_3 управління національної поліції в Полтавській області про відшкодування майнової шкоди; третя особа: управління Державної казначейської служби України в Полтавській області,-

ВСТАНОВИВ :

Позивачі звернулися до суду із вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що 15.01.2016 року на автодорозі «Полтава-Суми» Полтавської області, на зїзді до с.Сорочин Яр Диканського району, сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля НОМЕР_1, який належить ОСОБА_2, та яким користувався на законних підставах ОСОБА_1 15.01.2016 року вказаний автомобіль слідчим Полтавського відділу поліції ОСОБА_3 управління національної поліції в Полтавській області затримано та доставлено на майданчик зазначеного відділу поліції в якості речового доказу (м.Полтава вул.Луценка,19-а). 18.02.2016 року, прибувши до відділу поліції, ОСОБА_1 виявив зникнення з автомобіля НОМЕР_2 комплектуючих деталей, а саме: електронного блоку управління двигуном, вартістю 8000 гривень; плафона освітлення салону, вартістю 200 гривень; модуля управління скло підйомниками, вартістю 1300 гривень; ручки коробки перемикання передач, вартістю 200 гривень; модуля управління світлом, вартістю 800 гривень. Загальна сума завданої майнової шкоди становить 10500 гривень. За фактом викрадення комплектуючих деталей з тимчасово вилученого автомобіля НОМЕР_2 17.02.2016 року внесені відомості до ЄРДР за №0000199 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.185 КК України, однак до цього часу особу, яка скоїла крадіжку, не встановлено, а завдану майнову шкоду не відшкодовано. Посилаючись на те, що відповідно до положень ст.168 КПК України після тимчасового вилучення майна уповноважена службова особа зобовязана забезпечити схоронність такого майна, слідчий не вжила всіх необхідних заходів для збереження вказаного автомобіля, слідчий знаходиться у трудових відносинах з відповідачами, тому позивачі просять стягнути солідарно з відповідачів на їх користь майнову шкоду у розмірі 10500 гривень.

Згідно ухвали суду від 27.02.2017 року задоволено клопотання представника позивачів, прийнято відмову від позову та закрито провадження у даній справі в частині позовних вимог, а саме: стягнення з відповідачів на користь позивачів 3550 гривень.

Представник позивачів в судовому засіданні зменшений позов в сумі 6950 гривень підтримав, пояснив, що продовжується кримінальне провадження як по ДТП, так і по викраденню запчастин, автомобіль визнаний речовим доказом та повернутий ОСОБА_1. Вартість викрадених запчастин встановлена зі слів потерпілого, в цю вартість була закладена вартість встановлення деталей на автомобіль, на яку (в загальній сумі 3550 гривень) позивачі зменшили позов.

Представник відповідача ОСОБА_3 управління національної поліції в Полтавській області у судовому засіданні позов не визнав, відповідач надав письмові заперечення проти позову (а.с.35-40). Зазначив, що триває досудове розслідування по крадіжці та, оскільки позивачі подали цивільний позов до суду, то винна особа повинна відшкодовувати, а не орган досудового слідства; вина слідчого не обґрунтована; факт наявності речей повинен бути встановлений в ході досудового розслідування, бо можливо в результаті ДТП було втрачено деталі; так, по кримінальному провадженню плафон освітлення був пошкоджений в результаті ДТП, а не в результаті викрадення; розмір шкоди не доведений позивачами.

Представник Полтавського районного відділення поліції ОСОБА_3 управління національної поліції в Полтавській області до суду не зявився, про розгляд справи повідомлений належним чином; суд вирішив розглядати справу у відсутність представника відповідача.

Представник третьої особи управління Державної казначейської служби України в Полтавській області в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову, пояснив, що на даний момент розслідується кримінальне провадження, у позові не надано даних, що були втрачені ці запчастини.

Суд, вислухавши пояснення представника позивачів, представників відповідача та третьої особи, допитавши свідка, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, вважає позов таким, що не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ч.1, 3 ст. 10 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно матеріалів справи та сторонами не оспорюється, 15.01.2016 року на автодорозі «Полтава-Суми» Полтавської області, на зїзді до с.Сорочин Яр Диканського району, сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля НОМЕР_1, який належить ОСОБА_2, та яким користувався на законних підставах ОСОБА_1 15.01.2016 року вказаний автомобіль слідчим Полтавського відділу поліції ОСОБА_3 управління національної поліції в Полтавській області затримано та доставлено на майданчик зазначеного відділу поліції в якості речового доказу (м.Полтава вул.Луценка,19-а) (а.с.6, а.с.8).

За фактом викрадення комплектуючих деталей з тимчасово вилученого автомобіля НОМЕР_2 17.02.2016 року внесені відомості до ЄРДР за №0000199 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.185 КК України (а.с.7, а.с.104).

Позивачі, як на підставу своїх вимог для стягнення матеріальної шкоди, посилаються на ст.ст.1174,1176 ЦК України.

Згідно зі статтею 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до статті 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Згідно ст. 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» (далі по тексту Закону) відповідно до положень цього Закону підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок: 1) незаконного засудження, незаконного притягнення як обвинуваченого, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході розслідування чи судового розгляду кримінальної справи обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян; 2) незаконного застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна, незаконного накладення штрафу; 3) незаконного проведення оперативно-розшукових заходів, передбачених законами України «Про оперативно-розшукову діяльність», «;Про організаційно-правові основи боротьби з організованою злочинністю» та іншими актами законодавства.

У випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду.

Відповідно до вимог ст. 2 вказаного Закону, право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках: постановлення виправдувального вироку суду; встановлення в обвинувальному вироку суду чи іншому рішенні суду (крім ухвали чи постанови суду про повернення справи на додаткове розслідування чи новий судовий розгляд) факту незаконного притягнення як обвинуваченого, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході розслідування чи судового розгляду кримінальної справи обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують чи порушують права та свободи громадян, незаконного проведення оперативно-розшукових заходів; закриття кримінальної справи за відсутністю події злочину, відсутністю у діянні складу злочину або недоведеністю участі обвинуваченого у вчиненні злочину; відмови в порушенні кримінальної справи або закриття кримінальної справи з підстав, зазначених у пункті 2 частини першої цієї статті.

Позивачі при подачі заяви посилаються на норми ч.6 ст.1176 ЦК України. Предмет та підставу позову визначає виключно позивач (ст. ст. 10, 11 ЦПК України).

Відповідно до ч. 6 ст. 1176 ЦК України, шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду передбачені нормами статті 1166 ЦК України, відповідно до частини першої якої шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовуються особою, яка її завдала, за наявності їх вини.

Статтею 179 ЦПК України встановлено, що предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи (причини пропуску строку позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Для встановлення у судовому засіданні фактів, зазначених у частині першій цієї статті, досліджуються показання свідків, письмові та речові докази, висновки експертів.

Так, під час вирішення спорів про відшкодування шкоди за ст.1166 ЦК України доказуванню підлягає: факт спричинення шкоди, протиправність дій заподіювача шкоди і його вина, причинний зв'язок між протиправною дією та негативним наслідками.

Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за наявності вини заподіювача шкоди.

При цьому в деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обовязок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв'язок такої поведінки із заподіяною шкодою.

За загальним правилом цивільного судочинства, кожна особа має право на захист свого цивільного права лише в разі його порушення, невизнання або оспорювання (частина перша статті 15 ЦК України, частина перша статті 3 ЦПК України).

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів (ст. 57 ЦПК України).

Статтею 58 ЦПК України встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Судом встановлено, та підтверджується матеріалами справи, що позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не надали до суду належних та допустимих доказів, у відповідності до ст. 57-59 ЦПК України, на підтвердження факту заподіяння їм втрат майнового характеру, вини відповідачів, розміру шкоди.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

За таких обставин, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 та ОСОБА_2 Зазначене констатував в судовому засіданні і свідок ОСОБА_4

З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що позов до задоволення не підлягає.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 10,11,60,61,88,212-215,218 ЦПК України, ст.ст.16,1174,1176 ЦК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3 управління національної поліції в Полтавській області, Полтавського районного відділення поліції ОСОБА_3 управління національної поліції в Полтавській області про відшкодування майнової шкоди; третя особа: управління Державної казначейської служби України в Полтавській області.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Полтавської області через Октябрський районний суд м.Полтави шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Особи, які беруть участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: А.М. Чуванова