Апеляційний суд Житомирської області
Категорія 27 Доповідач Трояновська Г. С.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 березня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого - судді Трояновської Г.С.

суддів: Миніч Т.І., Павицької Т.М.

з участю секретаря Ковальської Я.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства УкрСиббанк до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором

за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Богунського районного суду м. Житомира від 03 серпня 2015 року,-

в с т а н о в и л а:

У грудні 2014 року ПАТ УкрСиббанк звернулось до суду з названим позовом. В обґрунтування вимог позивач зазначав, що 30.03.2007 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком УкрСиббанк, яке було перейменоване в Публічне акціонерне товариство УкрСиббанк та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №0, за умовами якого останній отримав споживчий кредит в розмірі 175 000 дол. США зі сплатою відсотків за користування кредитом з розрахунку 19,5 % на рік з кінцевим терміном повернення кредиту 30.03.2018 року. Нарахування відсотків за користування кредитом здійснюється за фактичну кількість днів у періоді на залишок заборгованості.

На забезпечення своєчасного виконання зобовязань за кредитним договором ОСОБА_3 на підставі договору поруки 0/п від 30.03.2007 року та ОСОБА_2 на підставі договору поруки №0/п1 від 30.03.2007 року виступили поручителями ОСОБА_1

Посилаючись на те, що відповідачі не виконують зобовязання належним чином, ПАТ УкрСиббанк просило стягнути з них на свою користь в солідарному порядку заборгованість за кредитним договором №0 від 30.03.2007 року у розмірі 76 477,13 дол. США, що за курсом НБУ станом на 02.12.2014 року становить 1 151 471,25 грн. - заборгованість по кредиту та процентам та 23 878,27 грн. пеня за несвоєчасне погашення заборгованості, з яких 68 315,58 дол. США, що за курсом НБУ становить 1 028 587,59 грн. кредитна заборгованість, 8 161,55 дол. США, що за курсом НБУ становить 122 883,67 грн. кредитна заборгованість по процентам та пеня за несвоєчасне погашення заборгованості : 15 495,61 грн. - пеня за прострочення сплати по кредиту; 8 382,66 грн. - пеня за прострочення сплати процентів, а також понесені судові витрати.

Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 03 серпня 2015 року позов задоволено. Стягнуто в солідарному порядку з ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 на користь ПАТ УкрСиббанк заборгованість у сумі 76 477,13 дол. США, що станом на 02.12.2014 року за курсом НБУ еквівалентно 1 151 471,25 грн. та пеню за несвоєчасне погашення заборгованості в розмірі 23 878,27 грн. Стягнуто з ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 в рівних частках на користь ПАТ УкрСиббанк судовий збір в розмірі 3654,00 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову. Вважає, що рішення не обґрунтовано належними доказами та постановлено з порушенням норм матеріального та процесуального права. Вказує, що договір поруки, укладений між позивачем та поручителем є припиненим, оскільки позивач не предявив жодних вимог до поручителя протягом шести місяців з моменту виникнення у нього права на позов. Так, останній платіж здійснено 05.02.2014 року, а тому саме з цієї дати у банку виникло право предявляти вимоги до поручителів щодо погашення заборгованості по кредиту, тому вважає, що порука за договором припинилась 05.08.2014 року. Крім того звертає увагу на те, що суд ухвалив рішення щодо розміру заборгованості виходячи виключно з розрахунків, зроблених самим позивачем, який заінтересований в результаті даної справи, натомість ухвала суду про призначення судової бухгалтерсько-економічної експертизи залишилась не виконаною.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах визначених ст. 303 ЦПК України, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення.

Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про задоволення позову, виходив із того, що позичальником порушено взяті зобовязання по кредитному договору, грошові кошти в повному обсязі не повернуті, вимоги про стягнення боргу підтверджені наданими суду письмовими доказами, а тому нарахована позивачем заборгованість за кредитом підлягає стягненню у солідарному порядку з усіх відповідачів.

Проте повністю погодитись з таким висновком суду не можна з огляду на таке.

Так, зобов'язання виникають з підстав, передбачених статтею 11 ЦК України, зокрема, з договорів.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст.1054 ЦК України).

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Згідно зі ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (статті 610, 611 ЦК України).

Одним з видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк.

Судом встановлено, що 30.03.2007 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», правонаступником якого є публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №0, за умовами якого відповідач отримав споживчий кредит у розмірі 175 000 дол. США, зі сплатою відсотків за користування кредитом з розрахунку 19,5 % на рік з кінцевим терміном повернення кредиту 30.03.2018 року /т.1а.с.5-14/.

На забезпечення виконання зобовязання за вказаним кредитним договором 30.03.2007 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 було укладено договір поруки №0/п, а між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 - договір поруки 0/п1, відповідно до умов яких останні взяли на себе обовязок нести перед ОСОБА_4 солідарну з позичальником відповідальність за невиконання ним /позичальником/ зобовязань за кредитним договором №0/т.1а.с.15-18/.

Довідкою-розрахунком заборгованості за кредитом ОСОБА_1 станом на 02.12.2014 року підтверджено, що позичальник неналежно виконував зобов'язання за кредитним договором щодо повернення кредиту та сплати процентів, останній платіж здійснив 5 лютого 2014 року, у зв'язку з чим утворилась заборгованість станом на 02.12.2014 у розмірі 76477,13 дол. США, що за курсом НБУ станом на 02.12.2014 року становить 1151471,25грн., з яких: 68315,58 доларів США, що в еквіваленті становить 1028587,59 грн. кредитна заборгованість; 8161,55 долари США, що в еквіваленті становить 122883,67 грн. заборгованість по процентам, а також пеня за несвоєчасне погашення заборгованості: 15495,61 грн. пеня за прострочення сплати по кредиту; 8382,66 грн. пеня за прострочення сплати процентів.

Зазначений розмір заборгованості оспорювався відповідачами, а тому судом першої інстанції було призначено по справі судово-бухгалтерську економічну експертизу, проте ухвала суду про призначення експертизи повернута експертом до суду без виконання.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_3 наполягала на проведенні судово-бухгалтерської економічної експертизи, а тому таку експертизу було призначено та проведено.

За висновком експерта сума боргу за кредитом від 30.03.2007 року станом на 02.12.2014 року становить 78063,05дол. США: по кредиту 68315,58 дол. США; по відсоткам 8161,55 дол. США; пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом 1029,17дол. США; пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за відсотками 556,75дол. США/т.3а.с.44-64/.

Проте обсяг відповідальності у звязку з проведеною експертизою у відповідачів не збільшується, оскільки позивачем така сума до стягнення не заявлялась, а справа розглядається в межах позовних вимог /ст. 11 ЦПК України/.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просила відмовити в позові, посилаючись на те, що укладений між нею та банком договір поруки припинено.

Такі вимоги в частині вимог до поручителів є обґрунтованими з огляду на таке.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (ч. ч.1,2 ст.554 ЦК України).

Так, пунктом 1.4. договорів поруки від 30.03.2007 року, укладених між ОСОБА_4 та поручителями, передбачено, що відповідальність поручителя і боржника є солідарною.

Згідно п.1.3 зазначених договорів поруки, поручитель відповідає за виконання зобовязань позичальником за кредитним договором в тому ж розмірі, що і позичальник.

Відповідно до п.2.2. договору поруки у випадку невиконання боржником своїх зобовязань за основним договором кредитор має право предявити свої вимоги безпосередньо до поручителя, які є обовязковими до виконання поручителем на 10-й робочий день з дати відправлення йому такої вимоги.

Пунктом 3.1. договору поруки визначено, що цей договір набирає чинності з моменту його підписання обома сторонами та діє до повного припинення всіх зобовязань боржника за основним договором.

Припинення поруки пов'язане, зокрема, із закінченням строку її чинності.

Так, за змістом частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Отже, порука - це строкове зобов'язання, і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, його сплив припиняє суб'єктивне право кредитора.

Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша статті 252 ЦК України).

Разом з тим із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов'язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (статті 251, 252 ЦК України).

Таким чином, умови договору поруки про його дію до повного припинення зобов'язань боржника не свідчать про те, що цим договором установлено строк припинення поруки в розумінні статті 251, частини четвертої статті 559 ЦК України, тому в цьому випадку підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 ЦК України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

При цьому в законодавстві визначаються різні поняття як "строк дії договору", так і "строк (термін) виконання зобов'язання" (статті 530, 631 ЦК України).

Якщо в зобов'язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).

Як встановлено судом кредитор і позичальник визначили як строк дії договору - до повного виконання сторонами своїх зобов'язань за кредитами та процентами за користування ними, кінцевий строк повернення кредиту - 30.03.2018 року, так і строки виконання зобов'язань зі щомісячним погашенням платежів - щомісячно, у розмірі та строки, визначені у графіку повернення кредиту та сплати процентів /т.3 а.с.87-89/.

Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у частині другій статті 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Сторони кредитного договору встановили як строк дії договору до моменту виконання сторонами в повному обсязі взятих на себе зобов'язань, так і строки виконання зобов'язань зі щомісячним погашенням платежів. Таким чином, погашення кредитної заборгованості та строки сплати чергових платежів умовами договору визначено місяцями.

Отже, поряд з установленням строку дії договору сторони встановили й строки виконання боржником окремих зобов'язань (внесення щомісячних платежів), що входять до складу зобов'язання, яке виникло на основі договору.

Строк виконання кожного щомісячного зобов'язання згідно із частиною третьою статті 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку. Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок (стаття 253 ЦК України).

Як вбачається з матеріалів справи останній платіж ОСОБА_1 було вчинено 05.02.2014 року /т.1 а.с.19-32/.

Згідно Графіка погашення кредиту, який включає в себе фіксовану суму щомісячного погашення кредиту, куди входить тіло кредиту і проценти, наступна проплата за кредитним договором мала б відбутись 28.02.2014 року/т.3 а.с.88/, проте позичальник припинив погашати кредит.

Вимога про погашення простроченого зобовязання була направлена ОСОБА_3 03.10.2014 року вих.№30-11/17336 /т.1 а.с.51-52/, ОСОБА_2 03.10.2014 року вих.№30-11/17337/т.1 а.с.53-54/, ОСОБА_1 03.10.2014 року вих.№30-11/17338/т.1 а.с.55-56/. Реєстр рекомендованих пакетів від 06.10.2014 року містить повну адресу та прізвище отримувачів, а тому є належним доказом отримання відповідачами відповідних вимог/т.1 а.с.57/.

Відтак, оскільки останній платіж позичальником було здійснено 05.02.2014 року, то Банк був зобов'язаний пред'явити вимогу до поручителів протягом шести місяців від дня настання строку виконання боржником внесення щомісячних платежів, проте письмові вимоги поручителям про погашення заборгованості були направлені 03.10.2014 року, а позов пред'явлений до суду у грудні 2014 року.

З огляду на преклюзивний характер строку поруки й обумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію даного виду забезпечення виконання зобов'язань застосоване в другому реченні частини четвертої статті 559 ЦК України словосполучення «пред'явлення вимоги» до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання як умови чинності поруки слід розуміти як пред'явлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя. Зазначене положення при цьому не виключає можливість пред'явлення кредитором до поручителя іншої письмової вимоги про погашення заборгованості за боржника, однак і в такому разі кредитор може звернутися з такою вимогою до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання.

Отже, виходячи з положень другого речення частини четвертої статті 559 ЦК України слід дійти висновку про те, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов'язання за договором повинно бути пред'явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов'язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами) або з дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобов'язання (у разі якщо кредит повинен бути погашений одноразовим платежем).

Таким чином, закінчення строку, установленого договором поруки, так само як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобов'язання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя.

Оскільки такі вимоги були заявлені до поручителів більше ніж через шість місяців після настання строку виконання основного зобов'язання, у силу положень частини четвертої статті 559 ЦК України порука припинилась.

При цьому звернення особи до суду з позовом про визнання поруки припиненою на підставі статті 559 ЦК України не є необхідним, проте такі вимоги підлягають розгляду судом у разі наявності відповідного спору.

Аналогічні правові позиції висловлені у постановах Верховного Суду України від 17 вересня 2014 року у справі № 6-53цс14, від 07 жовтня 2015 року у справі № 6-263цс15, від 03 лютого 2016 року у справі № 6-1599цс15, які відповідно до положень статті 360-7 ЦПК України мають враховуватись усіма судами України.

Відтак, зважаючи на вищевикладене та враховуючи преклюзивний характер строку поруки, слід дійти висновку, що закінчення строку, установленого договором поруки, так само як і сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобов'язання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя, а тому, оскільки такі вимоги були заявлені до поручителів ОСОБА_4 більше ніж через шість місяців після настання строку виконання основного зобов'язання, у силу положень ч. 4 ст. 559 ЦК України порука ОСОБА_3 та ОСОБА_2 припинилась.

З огляду на наведене, рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог ПАТ УкрСиббанк до ОСОБА_3 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором та стягнення з них судових витрат підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового рішення про відмову в задоволенні позову.

Судовий збір в розмірі 3654 грн. підлягає стягненню з ОСОБА_1

В решті рішення залишається без змін.

Керуючись ст.ст. 209, 218, 303, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319, 324, 325 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Богунського районного суду м. Житомира від 03 серпня 2015 року в частині задоволення позовних вимог Публічного акціонерного товариства УкрСиббанк до ОСОБА_3 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором та стягнення з них судових витрат скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Судовий збір в розмірі 3654 грн. стягнути з ОСОБА_1.

В решті рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий Судді :