Первомайський міськрайонний суд Харківської області
Справа № 632/2199/16-ц
провадження № 2/632/32/17
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

"28" лютого 2017 р. м. Первомайський

Первомайський міськрайонний суд Харківської області у складі судді Библіва С.В., за участю секретаря - Кузьменко М.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Первомайському Харківської області цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача звернувся до суду з позовом та просить його задовольнити, посилаючись на те, що між сторонами 15.08.2008 року був укладений договір № б/н про надання споживчого кредиту у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку в сумі 6800 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом. Відповідач порушив умови договору, не виконав їх і не виконує на даний час, допускаючи прострочення платежів, у зв'язку з чим, станом на 17.10.2016 року має заборгованість у сумі 15304,32 грн., яку позивач і просить стягнути на свою користь, а також понесені судові витрати за подання позову до суду.

Представник позивача в судове засідання не прибув, проте надав заяву про розгляд справи без його участі, на задоволенні позову наполягає. Також надано письмові пояснення, згідно яких зазначено, що при оформленні кредиту відповідач підписує заяву про отримання кредиту, тим самим підтверджує, що ознайомлений з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами, а також надає згоду на те, що заява, Умови надання банківських послуг, Правила користування платіжною карткою та Тарифи складають Договір про надання банківських послуг. Підписанням заяви позичальник приєднується до запропонованих банком Умов та Тарифів. Таким чином, між сторонами був укладений вищевказаний кредитний договір, з умовами якого відповідач був ознайомлений, про що свідчить його підпис в Заяві. Представник позивача зазначає, що з моменту укладення кредитного договору пройшло 8 років, однак позичальник не звертався в ОСОБА_2 за фактом неправильного нарахування відсотків, тобто він знав про розмір процентних ставок і повністю з ними погодився, про що також свідчить факт підписання ним договору, користування кредитними коштами та здійснення погашення заборгованості за кредитом. Вищевказаний кредит не можна вважати споживчим, оскільки відповідач отримав його у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку без зазначення цільового призначення, а тому посилання на Закон України «Про захист прав споживачів» не мають жодного смислового навантаження. Таким чином, представник позивача вважає, що Банком під час укладення кредитного договору надано відповідачу всю необхідну інформацію в письмовому вигляді, результатом чого є факт підписання сторонами кредитного договору, крім того, доказом наявності факту ознайомлення відповідача з умовами кредитування є положення ч. 2 ст. 638, ч. 2 ст. 642 ЦК України, а саме фактичне прийняття пропозиції до укладення договору дією отриманням кредиту та сплатою ним періодичних платежів, договір укладений відповідно до чинного законодавства.

Відповідач в судовому засіданні проти позову заперечував та просив у його задоволенні відмовити. Так, останній послався на те, що кредитного договору він з позивачем фактично не укладав, а підписану ним заяву не можна розцінювати як частину договору, оскільки вона є лише пропозицією однієї сторони укласти договір, її зміст містить лише умови майбутнього договору і виражає намір відповідача вважати себе зобовязаним у разі прийняття банком цієї пропозиції. Умови надання банківських послуг також не можуть бути частиною кредитного договору, оскільки вони не відповідають вимогам ст.ст. 207, 638, 1054 ЦК України, зокрема відсутня умова про розмір кредиту, який надається позичальнику та кінцевий термін його повернення. Зазначає, що позивачем не надано жодних доказів на підтвердження ознайомлення відповідача з умовами кредитування та про його згоду з такими умовами. Таким чином вважає, що такий договір є нікчемним правочином, а тому не може створювати для нього юридичних наслідків. Крім того, відповідачем подана заява про застосування строків позовної давності.

Щодо обставин, викладених відповідачем у заяви про застосування строків позовної давності від представник позивача не надходило жодного пояснення.

Суд, вивчивши позовну заяву та письмові пояснення позивача, заслухавши пояснення відповідача, дослідивши та проаналізувавши письмові докази, встановив такі обставини та відповідні до них правовідносини:

зі змісту заяви ОСОБА_1 та Умов та правил надання банківських послуг, 15 серпня 2008 року між ЗАТ КБ ПриватБанк (правонаступником якого є ПАТ КБ ПриватБанк згідно статуту ПАТ КБ ПриватБанк, затвердженого Загальними зборами акціонерів від 26 квітня 2013 року та свідоцтва про державну реєстрацію юридичної особи серії А01 № 054809) та ОСОБА_1 укладений договір про надання банківських послуг, згідно умов якого, відповідачу була надана кредитна карта «Універсальна» з первісним кредитним лімітом 3600 гривень зі сплатою процентів у розмірі 3% щомісячно із розрахунку 360 днів на рік.

Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ч. 1ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Положенням ч. 1ст. 634 ЦК України передбачено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до ч. ч. 1, 2ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний стороною (сторонами). Відповідно до ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. За приписами ч.ч.1,2 ст.640 ЦК України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії.

Як вбачається зі змісту Умов та Правил надання банківських послуг (п.1.1.), заява позичальника, Памятка клієнта, Умови та правила надання банківських послуг та Тарифи складають укладений Договір про надання банківських послуг. В зазначеному Договорі про надання банківських послуг визначені всі суттєві умови кредитного договору щодо виду банківських послуг, строку дії договору, валюти, процентної ставки, умов повернення кредиту, відповідальності за порушення зобов'язань та інші. Відповідач ОСОБА_1 15.08.2008 року особисто поставив свій підпис у заяві, яка містить посилання на те, що позичальник згодний з тим, що ця заява разом з Умовами і Правилами надання банківських послуг і тарифами складає між ним та банком договір про надання банківських послуг, тим самим погодився на укладення Договору про надання банківських послуг. Крім того, у зазначеній заяві мається вказівка про те, що відповідач був ознайомлений та згодний з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною картою та Тарифами банку (а.с.18).

В матеріалах справи відсутні відомості щодо-наявності будь-яких зауважень та заперечень з боку відповідача з приводу умов кредитного договору. Крім того, як вбачається з розрахунку заборгованості за кредитним договором, за весь час, починаючи з дня укладення кредитного договору до серпня 2012 року відповідач ОСОБА_1 виконував свої зобовязання за кредитним договором щодо погашення заборгованості за наданим кредитом, тим самим погоджувався з усіма умовами кредитування.

Доводи відповідача про те, що він не був ознайомлений зі змістом умов та правил надання банківських послуг є безпідставними та протирічать матеріалам справи, оскільки вказані Умови та правила надання банківських послуг є невідємною частиною заяви ОСОБА_1 від 15.08.2008 року про надання кредиту, підписаної ним особисто і у сукупності з нею складає укладений Договір про надання банківських послуг, такі доводи відповідача спростовуються змістом правових норм ст.ст.627, 628, 629 ЦК України.

Крім того, згідно п.6.4.Умов та правил надання банківських послуг, у разі незгоди Клієнта з правилами та/або тарифами Банку, він має право надати Банку письмову заяву про розірвання договору. Суду не надано беззаперечних, належних та допустимих доказів, які свідчать про звернення відповідача до банку із заявою про припинення дії договору або про його розірвання. Також відповідачем не надано будь-яких належних, беззаперечних та допустимих доказів на підтвердження його правової позиції щодо нікчемності правочину.

Підстави недійсності правочину встановлені ст.215 ЦК України, належних та допустимих доказів недодержання позивачем вимог до правочину, встановлених ст.203 ЦК України, а також укладення договору з порушенням будь-яких умов, визначених діючим законодавством України з боку відповідача не надано.

Відповідно до ст.ст. 526, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином і у строк, відповідно до умов договору та вимог закону, а згідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. При цьому посилання відповідача на те, що у звязку зі скрутним матеріальним становищем він не мав можливості сплачувати заборгованість за кредитним договором, суд не приймає до уваги, оскільки зазначена обставина не є підставою, що звільняє позивальника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання.

Судом встановлено, що позивач свої зобовязання за кредитним договором виконав у повному обсязі та відкрив відповідачу рахунок, відповідач в ході судового розгляду не заперечував щодо отримання ним кредитної карти 131578 від 15.08.2008 року. Відповідно до п. 6.5 Умов договору, відповідач зобовязався погашати заборгованість за кредитом, процентам за його користування, по витратам платіжного ліміту, а також сплачувати комісію на умовах, передбачених вказаним договором. Порядок нарахування та сплати процентів встановлений у п. 5 Умов та Правил надання банківських послуг.

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_1 допустив порушення грошового зобовязання за кредитним договором щодо погашення кредиту, процентів за користування кредитом у встановлені договором порядку та строки, у звязку з чим за відповідачем утворилася заборгованість, яка станом на 17.10.2016 року складає: заборгованість за тілом кредиту 5117,70 грн., заборгованість по відсоткам за користування кредитом 3800,41 грн., заборгованість за пенею 4519,34 грн., заборгованість за пенею за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн. 900,00 грн., а також штрафи 250,00 грн. - штраф (фіксована частина); 716,87 грн. - штраф (процентна складова) (а.с.7-15).

В матеріалах справи відсутні відомості щодо незгоди відповідача із вищевказаним розрахунком представника позивача, також відповідачем в ході судового розгляду не надано жодних доказів, які б спростовували правильність такого розрахунку.

Згідно ч. 1 ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Статтею 612 ЦК України визначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно зі ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобовязання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

За правилами ч. 1 ст. 546 та ст. 549 ЦК України виконання зобов'язання забезпечується, зокрема, неустойкою, яка визначається як пеня та штраф і є грошовою сумою або іншим майном, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (ч. 2 ст. 549 ЦК України).

Виходячи з аналізу зазначених статей, штраф є відповідальністю, яка залежить лише від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання й у часі визначається з настанням однієї з подій як невиконання або неналежне виконання зобов'язання, крім того, має разовий характер, тобто вичерпується з настанням самого факту порушення зобов'язання.

Відповідачем не надано суду жодних доказів, які б свідчили про наявність підстав звільнення відповідача від відповідальності за порушення зобовязання, відповідно до ст. 617 ЦК України.

Стосовно стягнення сум штрафів, а саме фіксована частина 250 грн. процентна складова 517,88 грн. та пені 900 грн. за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн., суд має зазначити, що згідно Умов надання споживчого кредиту у випадку несвоєчасного погашення заборгованості по кредиту позичальник сплачує банку пеню у процентному відношенні до суми заборгованості по кредиту за кожний день прострочення. Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Кредитним договором передбачено відповідальність за порушення зобов'язання, а саме: пеня та штраф. ОСОБА_2 за одне й те саме порушення зобов'язання передбачена подвійна відповідальність одного виду. При цьому в ст. 61 Конституції України зазначено, що ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. ОСОБА_2 неправомірно просить одночасно застосувати подвійну відповідальність одного виду за одне й те саме правопорушення.

Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги обгрунтовані в розмірі 13437,45 грн., які складаються з: тіло кредиту - в сумі 517,70 грн.; заборгованість за відсотками в сумі 3800,41 грн.; заборгованість за пенею в сумі 4519,34 грн. В частині ж стягнення штрафів та пені в сумі 900 грн. позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Відповідно до ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України.

Таким чином, загальна сума заборгованості відповідача складає 13437,45 грн.

Разом з тим, відповідачем ОСОБА_1 заявлене клопотання про застосування до позовних вимог строку позовної давності.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно із частиною четвертою статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). Початок перебігу строку давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому поряду через суд.

Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобовязання за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

З аналізу змісту Заяви Позичальника та Умов та правил надання банківських послуг, зокрема п.п. 3.1.1 та п. 5 вбачається, що платіжна картка має встановлений строк дії, а строк погашення боргових зобовязань за кредитним договором визначено щомісячними платежами. Оскільки умовами договору встановлено окремі самостійні зобовязання, які деталізують обовязок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обовязку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, а тому й початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення.

Відповідно до банківської картки № 131578, видану на ім'я ОСОБА_1, термін дії вказаної банківської картки закінчився 08 місяця 2012 року, після чого картка не перевипускалась і не видавалась відповідачу із новим строком дії. (а.с. 78). Разом з тим, відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено відповідачем, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Судом прийнято до уваги те, що відповідно до п. 3.1.1., 5.4. умов і правил надання банківських послуг, правил користування платіжною карткою, граничний строк дії картки (місяць і рік) указано на лицевій стороні карти, і вона діє до останнього календарного дня зазначеного місяця, строк погашення процентів за кредитом визначено щомісячними платежами, а строк погашення кредиту в повному обсязі визначено останнім днем місяця, вказаного на картці, а дія картки закінчилась в серпні місяці 2012 року, а з позовом банк звернувся лише у листопаді місяці 2016 року. Судом встановлено, що відповідач не вчиняв дій, які б свідчили про визнання ним боргу, що слугувало б підставою для застосування положень ч. 1 ст. 264 ЦК України. Відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору. Судом прийнято до уваги, що пролонгація договору передбачає продовження строку дії договору після виконання сторонами його умов і переукладання договору на тих самих умовах, на яких він був укладений, а також на те, що після закінчення строку дії договору банк не видавав боржнику грошових коштів і нової платіжної картки, а боржник своїх зобов'язань за договором від 15.08.2008 року не виконав.

Судом, зокрема, прийняті до уваги правові позиції, висловлені Верховним Судом України 19.03.2014 року у справі за № 6-14цс14 та 24.09.2014 року у справі № 6-103цс14, які у відповідності до положень ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковими.

Слід також зазначити, що судом спеціально двічі відкладався розгляд справи для надання можливості Банкові заявити клопотання про поновлення строку звернення до суду через поважність причин його пропуску або для доведення судові обставин, що свідчать про не пропущення вказаного строку. Проте, позивачем не заявлялось клопотання про поновлення пропущених строків позовної давності, і наявність поважності причин пропуску цих строків судом не встановлена.

Судом прийнято до уваги, що з матеріалів, наданих суду позивачем вбачається, що з серпня 2008 року до часу звернення до суду - 23.11.2016 року, тобто протягом шести років, позивач не звертався до відповідача із вимогами про погашення заборгованості. Позивач, скориставшись своїми процесуальними права, надав суду усі наявні докази по даній справі, з яких вбачається, що протягом шести років банк не вчиняв жодних дій спрямованих на повернення кредитної заборгованості, однак протягом усього часу нараховував відсотки за користування кредитом, що призвело до значного збільшення суми заборгованості.

В той же час, судом прийнято до уваги усне клопотання відповідача про застосування строків позовної давності, заявлене в судовому засіданні 23.01.2017 року, що у відповідності до ч. 4 ст. 267 ЦК України є підставою для відмови у позові.

Отже, враховуючи вище зазначене, суд прийшов до висновку, що вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості заявлені після спливу позовної давності, а тому не підлягають задоволенню.

Враховуючи ту обставину, що суд прийшов до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог щодо стягнення заборгованості за кредитним договором, відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України, суд відмовляє у задоволенні вимог про стягнення судових витрат з відповідача.

На підставі ст. ст. 202, 203, 207, 208, 215, 256-258, 267, 526, 551, 610-612, 625, 1046, 1049-1050, 1054-1055 ЦК України, керуючись ст. ст. 10, 11, 58-60, 88, 197, 209, 212-215 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором залишити без задоволення.

Сторони можуть оскаржити рішення до Апеляційного суду Харківської області шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії його повного тексту через Первомайський міськрайонний суд Харківської області.

Суддя: ОСОБА_3