Справа №489/7829/15-ц 22.05.2017 22.05.2017 22.05.2017
Провадження №22-ц/784/988/17
Справа №489/7829/15-ц
Провадження № 22 Ц- 784/988/17 Головуючий першої інстанції: Кокорєв В.В.
Категорія - 20 Доповідач апеляційної інстанції: ОСОБА_1
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

22 травня 2017 р. м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючого: Галущенка О.І.

суддів: Самчишиної Н.В.

ОСОБА_2

із секретарем

судового засідання: ОСОБА_3Д

з участю:

відповідача ОСОБА_4В

представників ОСОБА_5

ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за

апеляційною скаргою

ОСОБА_7 на рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 03. 03. 2017 р., у справі за

позовом

ОСОБА_8 до ОСОБА_4, ОСОБА_7, ОСОБА_9 та ОСОБА_10 (третя особа - Головне територіальне управління юстиції у Миколаївській області), про визнання недійсними договорів купівлі - продажу земельної ділянки, скасування рішення про державну реєстрацію права власності та відповідного запису у реєстрі,

встановила:

23. 12. 2015 р. ОСОБА_8 звернувся з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_7, ОСОБА_9 та ОСОБА_10 про визнання недійсними договорів купівлі - продажу земельної ділянки, скасування рішення про державну реєстрацію права власності та відповідного запису у реєстрі.

Позивач зазначав, що ОСОБА_11 був власником земельної ділянки площею 0,0489 га по провулку Першотравневому, 86 м. Миколаєва на підставі Державного акту, виданого згідно з рішенням Миколаївської міської ради від 28.09.2001 р.

Після смерті ОСОБА_11, яка настала 24.05.2007р., земельну ділянку на підставі судового рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 03.10.2008 р. успадкувала ОСОБА_12, яка отримала відповідний державний акт та на підставі договору купівлі - продажу від 17.05.2012 р. продала йому-позивачу зазначену земельну ділянку.

Право власності на земельну ділянку зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 31.05.2015 р.

В той же час, ще за життя, ОСОБА_11 відчужив належну йому земельну ділянку ОСОБА_4 на підставі біржової угоди від 14.11.2001 р.

Рішення Ленінського районного суду від 06.10.2004р., яким зазначений біржовий договір визнано укладеним, скасовано ухвалою апеляційного суду Миколаївської області від 23.11.2009 р.

Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 17.06.2011 р. визнано недійсним виданий ОСОБА_4 державний акт на спірну земельну ділянку.

На підставі цього ж рішення 31.05.2012 р. було скасовано запис про державну реєстрацію державного акту виданого ОСОБА_4 у Книзі записів державної реєстрації державних актів на право власності на земельну ділянку фізичних осіб.

Між тим, ОСОБА_4 21.11.2009 р. продав земельну ділянку ОСОБА_7 та ОСОБА_9, не попередивши їх про судовий спір щодо цієї земельної ділянки, а в подальшому незаконні набувачі відчужили спірну земельну ділянку ОСОБА_10 за договором від 13.06.2012 р.

Посилаючись на зазначені обставини, які свідчать про незаконність угод та порушення його прав, як власника цієї ж земельної ділянки, позивач просив про задоволення позову, визнання недійсними зазначених договорів та скасування рішення про державну реєстрацію за ОСОБА_10 права власності на спірну земельну ділянку.

Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 03. 03. 2017 р. постановлено про задоволення позовних вимог частково.

Цим рішення визнано недійсним, укладений між ОСОБА_4 з одного боку та ОСОБА_7 і ОСОБА_9 з іншого боку, договір купівлі-продажу земельної ділянки за адресою пров. Першотравневий 86 м. Миколаєва., посвідчений приватним нотаріусом 21.11.2009 р. та скасоване рішення державного реєстратора від 17.04.2013 р. та відповідний запис в державному реєстрі.

В задоволенні вимог про скасування договору купівлі-продажу спірної земельної ділянки між ОСОБА_7 і ОСОБА_9 та ОСОБА_10 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_7 ставить питання про скасування рішення в частині задоволених вимог, як незаконного і ухвалення нового про відмову у задоволенні позову, посилаючись на необгрунтованість висновків суду і порушення норм процесуального та матеріального права.

Перевіряючи законність та обгрунтованість рішення в межах оскарження, визначених ч.1 ст. 303 ЦПК України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню виходячи з таких підстав.

Ухвалюючи рішення про визнання на вимогу позивача недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки, стороною якого він не був, суд виходив з того, що позивач має право на оспорювання цієї угоди, як дійсний власник нерухомого майна, яке було предметом цієї угоди.

Але з такими висновками суду погодитись неможливо, оскільки вони суперечать вимогам закону та не відповідають дійсним обставинам справи.

Так, відповідно до положень ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом (статті 215-216, 228-235 ЦК).

Статтею 203 ЦК України передбачені загальні вимоги недодержання яких на момент вчинення правочину може бути підставою його недійсності.

При цьому, право на такий позов, відповідно до ч. 1 ст. 15, ч.1 ст. 16 ЦК України, виникає лише в разі порушення недійсною угодою особистого немайнового або майнового права та інтересу позивача.

За змістом вимог статей 216 та 388 ЦК України, які регулюють наслідки недійсності правочинів та визначають особливості застосування способів захисту права, у разі встановлення наявності речово-правових відносин до таких відносин не застосовується зобовязальний спосіб захисту права, зокрема, визнання угоди недійсною.

За наявності у особи зареєстрованого речового права на обєкт нерухомості, вона за певних умов, наведених у ч.1 ст. 388 ЦК України має право на задоволення позову шляхом віндикації.

Такий же правовий висновок наведено у постанові Верховного Суду України від 07.11.2012 рр. у справі №6-107 цс 12.

З матеріалів справи вбачається що власником земельної ділянки за адресою пров. Першотравневий, 86 м. Миколаєва на підставі відповідного рішення Миколаївської міської ради та державного акту, виданого 23.10.2001 р. був ОСОБА_11 ( а.с. 9-10 т.1)

В подальшому за біржовою угодою від 14.11.2001 р. він відчужив земельну ділянку ОСОБА_4, а останній здійснив її відчуження ОСОБА_7 та ОСОБА_9

В той же час, виданий ОСОБА_4 02.08.2005 р. державний акт на землю визнано недійсним рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 17.06.2011 р. та на підставі цього ж рішення 31.05.2012 р. скасована його державна реєстрація.

З тексту оспорюваного договору вбачається, що його предметом є земельна ділянки, відчужена ОСОБА_4 фізичним особам ОСОБА_7 та ОСОБА_9, договір нотаріально посвідчений 21.11.2009 р. та одночасно здійснена його державна реєстрація.

Позивач не був стороною зазначеного договору та на час його укладення, відповідно не мав будь - яких речових прав або іншого правового інтересу щодо предмета договору.

Він став власником цієї ж земельної ділянки на підставі договору купівлі - продажу від 17.05.2012 р. за яким цю ж саму земельну ділянку йому відчужила ОСОБА_12

В подальшому рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва 29.09.2014 р., визнано недійсним державний акт, на підставі якого ОСОБА_12 володіла спірною земельною ділянкою. ( а.с.107 т.1)

Ще раніше, рішенням апеляційного суду Миколаївської області від 18.11.2013 року встановлено, що ОСОБА_12 спадщину не прийняла та відмовлено їй у визнанні права власності на спірну земельну ділянку в порядку спадкування після смерті ОСОБА_11, який був першим власником цієї земельної ділянки. ( а. с.-9 т.2)

В той же час, рішенням апеляційного суду Миколаївської області від 12.11.2014 р. відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_10 до ОСОБА_8 та ОСОБА_12 про визнання недійсним договору купівлі-продажу, за яким остання відчужила ОСОБА_8 спірну земельну ділянку з тих підстав, що він не був стороною цієї угоди та відсутні умови для віндикації, передбачені ч.1 ст. 388 ЦК.

Зеркальною у правовому сенсі є ситуація з вимогами ОСОБА_8, адже він також не був стороною оспорюваної угоди, та на час її укладення не мав будь - яких речових прав або іншого правового інтересу щодо предмета договору. Його права шляхом визнання недійсним договору, за яким ОСОБА_4 відчужено спірну земельну ділянку ОСОБА_7 та ОСОБА_9, не захищаються.

Адже власником речового права на спірну ділянку на час звернення з позовом є ОСОБА_10

І за таких обставин права на задоволення позову шляхом визнання угоди недійсною немає, оскільки права позивача цією угодою не порушуються.

Посилання позову на те, що ОСОБА_4 приховав від набувачів ОСОБА_7 та ОСОБА_9 обставини, які свідчать про наявність судового спору щодо земельної ділянки можуть свідчити про порушення прав набувачів, а не самого позивача.

Позивач не вимагав віндикації за ст.. 388 ЦК України, чи кондикції на підставі ст. 1212 ЦК, а тому підстави для них не можуть обговорюватися при вирішенні цього спору.

Оскільки суд першої інстанції не врахував належним чином наведених вимог закону та дійсних обставин справи, то його висновки в частині задоволених вимог не можна вважати обґрунтованими та законними, що тягне скасування рішення, відповідно до вимог ч.1 ст. 309 ЦПК України, з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні вимог ОСОБА_8 до ОСОБА_4 ОСОБА_7 та ОСОБА_9 про визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки від 21.11.2009 р.

Оскільки підставою скасування рішення про реєстрацію речових прав ОСОБА_10 та відповідного запису в реєстрі позивач зазначав визнання угоди недійсною, то у звязку з відмовою в задоволенні цієї вимоги, слід також відмовити і у задоволенні вимог щодо скасування рішення державного реєстратора про реєстрацію речових прав ОСОБА_10 та відповідного запису в реєстрі.

В іншій частині рішення суду підлягає залишенню без зміни, відповідно до меж оскарження, визначених ч .1 ст. 309 ЦПК України, оскільки апеляційна скарга не містить доводів щодо оскарження висновків суду в цій частині рішення.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 316 ЦПК України, колегія суддів

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_7 задовольнити.

Рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 03. 03. 2017 р. в частині визнання недійсним, укладеного між ОСОБА_4 з одного боку та ОСОБА_7 і ОСОБА_9 з іншого боку, договору купівлі-продажу земельної ділянки за адресою пров. Першотравневий 86 м. Миколаєва., посвідченого приватним нотаріусом 21.11.2009 р. та скасування рішення державного реєстратора від 17.04.2013 р. і відповідного запису в державному реєстрі скасувати.

Ухвалити в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_8 до ОСОБА_4 та ОСОБА_7 і ОСОБА_9 про визнання недійсним, укладеного між ОСОБА_4 з одного боку та ОСОБА_7 і ОСОБА_9 з іншого боку, договору купівлі-продажу земельної ділянки за адресою пров. Першотравневий 86 м. Миколаєва., посвідченого приватним нотаріусом 21.11.2009 р. та скасування рішення державного реєстратора від 17.04.2013 р. і відповідного запису в державному реєстрі, а також стягнення судового збору.

В іншій частині рішення місцевого суду залишити без зміни.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, але з цього часу на протязі двадцяти днів може бути оскаржене у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Головуючий: О.І. Галущенко

Судді: Н.В. Самчишина

ОСОБА_2