АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 755/8157/16-ц Головуючий у 1 інстанції Яровенко Н.О.
Апеляційне провадження № 22-ц/796/536/2017 Суддя-доповідач Антоненко Н.О.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 січня 2017 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва

у складі судді-доповідача АнтоненкоН.О.,

суддів Стрижеуса А.М., Шкоріної О.І., при секретарі Юрченко А.С.,

за участю позивача ОСОБА_3,

представника позивача ОСОБА_4,

відповідача ОСОБА_5,

представника відповідача ОСОБА_6

розглянула у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на заочне рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 14 липня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5 про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які беруть участь у справі, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія

в с т а н о в и л а :

Заочним рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 14 липня 2016 року позов ОСОБА_3 задоволено: визнано за ОСОБА_3 в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_7 право власності на квартиру АДРЕСА_1 та право власності на земельну ділянку разом з будинком, які знаходяться за адресою АДРЕСА_2.

Судом першої інстанції встановлено, що 29.06.2015 ОСОБА_7 (матір позивача) склала заповіт на ім'я ОСОБА_3, яким заповіла дочці все своє майно, яке буде їй належати на день смерті, де б воно не знаходилося та з чого б воно не складалося.

Відповідно до свідоцтва про смерть Серія НОМЕР_1 ОСОБА_7 померла ІНФОРМАЦІЯ_1. У встановлений законом строк 09.07.2015 позивач звернулася до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу із заявою про прийняття спадщини після померлої, однак, нотаріус відмовив у видачі свідоцтва про право на спадкування за заповітом у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове майно. Крім того, із відповідною заявою про прийняття спадщини після померлої ОСОБА_7 до нотаріальної контори звернувся ОСОБА_5 як чоловік померлої.

Вважаючи, що майно належало ОСОБА_7 відповідно до наявних у справі документів (договору купівлі-продажу будинку від 21.10.1994, довідки ЖБК «Хімік-5» №58 від 23.12.2015 та виписки із протоколу зборів ЖБК «Хімік-5» №104 від 06.12.1990 про внесення коштів за квартиру АДРЕСА_1 та прийняття ОСОБА_7 у члени ЖБК), хоча за життя вона своє право власності на вказане майно не оформлювала, - суд першої інстанції дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову.

В апеляційній скарзі відповідач просить скасувати заочне рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 14.07.2016 та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову ОСОБА_3 Посилається на порушення судом норм матеріального і процесуального права.

У судовому засіданні апеляційного суду відповідач та його представник підтримали доводи апеляційної скарги та просили її задовольнити. Позивач та її представник заперечували проти доводів апеляційної скарги та просили рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги та заявлених у суді першої інстанції вимог, колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Предметом спору у даній справі є визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за заповітом.

Факту наявності заповіту ОСОБА_7, складеного 29.06.2015 на ім'я її доньки, яким вона заповіла їй все своє майно, яке буде їй належати на день смерті, де б воно не знаходилося та з чого б воно не складалося, - відповідач та його представник не заперечують, доказів про визнання недійсним заповіту не подали.

Відповідно до ст.ст. 1216, 1217, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом, відповідно до ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті, спадкування за законом відбувається у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним тощо. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об'єкти нерухомості, в тому числі на житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку, є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку.

З огляду на наведене правове значення при вирішенні спору має встановлення факту набуття спадкодавцем ОСОБА_7. права власності на спірне майно.

Встановлено, що квартира АДРЕСА_1 та будинок за адресою АДРЕСА_2 були придбані ОСОБА_7 до набрання чинності та в період дії Закону України «Про власність», а тому спірні правовідносини з приводу набуття на них права власності спадкодавцем регулюються чинними на момент придбання майна законами та нормами ЦК України.

Відповідно до ст. 15 Закону України «Про власність» член житлового, житлово-будівельного чи іншого кооперативу або товариства, який повністю вніс пайовий внесок за квартиру, надану йому в користування, набуває права власності на це майно.

Відповідно до ст. 18 Закону України від 1 липня 2004 року № 1952-IV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», Закону України від 10 липня 2003 року № 1087-IV «Про кооперацію», ст. 384 ЦК України у разі повного внесення пайових внесків за квартиру, надану члену житлово-будівельного кооперативу, в осіб, які мають право на пайові внески, виникає право власності на квартиру. Якщо право власності спадкодавця не було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, правовстановлюючими є документи, що підтверджують підставу для переходу права власності в порядку правонаступництва, а також документи спадкодавця, що підтверджують виникнення у нього права власності на нерухоме майно (ст. 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»).

Встановлено, що ОСОБА_7 згідно ордера на жиле приміщення по обміну №12528 від 29.12.1990 отримала квартиру АДРЕСА_1 в будинку ЖБК «Хімік-5» та сплатила вартість квартири у грудні 1990 року у сумі 7221крб., що дає підстави вважати, що ОСОБА_7 набула права власності на спірну квартиру відповідно до ст. 15 Закону України «Про власність».

Доводи апеляційної скарги про те, що викладені у довідці ЖБК «Хімік-5» обставини не доведені, не заслуговують на увагу, адже належних і допустимих доказів на їх спростування суду у передбаченому ст. ст. 10,60,137 ЦПК України порядку не надано, а самі по собі сумніви відповідача та його представника з приводу наданої інформації не спростовують цих обставин. Даних про неналежність чи недопустимість письмового доказу, що містить вказану інформацію (відповідь Голови ЖБК «Хімік-5» на запит представника позивача) доводи апеляційної скарги не містять, повідомлена Головою ЖБК «Хімік-5» інформація належить до його відання та компетенції, а тому не викликає у суду сумніву щодо її достовірності.

Щодо набуття ОСОБА_7 права власності на будинок за адресою АДРЕСА_2, встановлено, що даний будинок ОСОБА_7 придбала на підставі договору купівлі-продажу від 21.10.1994 (ас18-19), зареєстрованого у виконкомі Грушівської сільської ради народних депутатів за №10/451 від 24.10.1994, що є підтвердженням набуття нею права власності на вказаний будинок.

Відповідно до Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженої Міністерством комунального господарства УРСР 31.01.1966, яка була чинною до 13.12.1995, реєстрації підлягали усі будинки і домоволодіння, які були закінчені будівництвом і прийняті в експлуатацію за актом, затвердженим виконкомом місцевої Ради депутатів трудящих, на підставі документів, що підтверджують право власності.

До компетенції виконкомів місцевих Рад відносилось питання узаконення цих будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих Рад, які є особливою формою статистичного обліку, що здійснювалось в Україні (УРСР) із 1979 року.

На виконання Постанови Ради Міністрів УРСР від 11.03.1985 року № 105 сільськими, селищними, районними Радами народних депутатів ухвалювалось рішення щодо оформлення права власності та реєстрації будинків у бюро технічної інвентаризації за даними погосподарських книг сільських, селищних Рад із додатками списків громадян, яким ці будинки належали.

За змістом зазначених нормативних актів виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права, а записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності.

За таких обставин доводи апеляційної скарги стосовно того, що на момент судового розгляду справи державна реєстрація права на будинок - предмет спору у позивача була відсутня, не заслуговують на увагу як такі, що спростовуються встановленими судом обставинами і не ґрунтуються на вимогах закону.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов правильного висновку про визнання за ОСОБА_3 права власності на квартиру та будинок в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_7

Разом з тим, задовольняючи позовні вимоги про визнання права власності на земельну ділянку за адресою АДРЕСА_2, суд першої інстанції безпідставно вважав доведеним факт належності спадкодавцю спірної земельної ділянки на праві власності, адже належних і допустимих доказів про це суду не надано і в оскаржуваному рішенні не зазначено.

Доводи апеляційної скарги про допущені судом першої інстанції порушення процесуального закону не заслуговують на увагу як такі, що не призвели до неправильного вирішення спору.

У зв'язку з наведеним та відповідно до ст. 309 ЦПК України рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 14 липня 2016 року в частині визначення за ОСОБА_3 права власності на земельну ділянку підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового рішення про відмову у задоволенні позову в цій частині.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 303, 305, 309, 313, 316 ЦПК України, колегія

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити частково.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 14 липня 2016 року в частині визнання за ОСОБА_3 в порядку спадкування за заповітом після смерті матері ОСОБА_7 права власності на земельну ділянку разом з будинком, які знаходяться за адресою АДРЕСА_2, скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення наступного змісту.

Визнати за ОСОБА_3 право власності в порядку спадкування за заповітом на житловий будинок жилою площею 42 м2, розташований за адресою АДРЕСА_2

У задоволенні позову про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом на земельну ділянку за адресою АДРЕСА_2, відмовити.

В іншій частині рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 14 липня 2016 року залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили негайно, може бути оскаржено в касаційному порядку протягом двадцяти днів з моменту його проголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Суддя-доповідач Н.О. Антоненко

Судді А.М. Стрижеус

О.І. Шкоріна