Ухвала

іменем україни

05 квітня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Кузнєцова В.О.,

суддів: Євграфової Є.П., Євтушенко О.І., Ізмайлової Т.Л., Кадєтової О.В.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, Львівського комунального підприємства «Сокольницьке», Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго», Львівського міського комунального підприємства «Львівводоканал», треті особи: ОСОБА_4, опікунська рада Франківської районної адміністрації Львівської міської ради, про встановлення порядку користування житловим приміщенням, укладення окремих договорів про надання комунальних послуг та про надання послуг із обслуговування будинку, за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Франківського районного суду м. Львова від 08 грудня 2015 року та ухвалу колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Львівської області від 04 лютого 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2015 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3, Львівського комунального підприємства «Сокольницьке» (далі - ЛКП «Сокольницьке»), Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» (далі - ЛМКП «Львівтеплоенерго»), Львівського міського комунального підприємства «Львівводоканал» (далі - ЛМКП «Львівводоканал») про встановлення порядку користування житловим приміщенням, укладення окремих договорів про надання комунальних послуг та про надання послуг із обслуговування будинку.

Мотивуючи позовні вимоги, посилалася на те, що їй на підставі угоди про виділ часток на праві спільної часткової власності належить 1/5 частина квартири АДРЕСА_1, ОСОБА_2 належить 3/5 частки цього житлового приміщення та 1/5 частка належить неповнолітній ОСОБА_3

Також зазначала, що вона з неповнолітніми дітьми фактично використовує 17 кв. м, що становить 23,9% всієї площі спірної квартири. Рештою, 54 кв. м загальної площі квартири, користуються відповідачи. Позивач, як малозабезпечена багатодітна матір, має пільги на оплату комунальних послуг. До спірної квартири добудовано кухню (самочинне будівництво).

Оскільки в частині квартири, якою вона користується централізоване теплопостачання відсутнє, а рахунки по оплаті комунальних послуг спільні з відповідачами й пільги нараховуються на всю квартиру, позивач зазнає матеріальних труднощів, крім того відповідачі всіляко чинять ОСОБА_1 перешкоди в користуванні спірним житловим приміщенням, адже звертаються з заявами про знесення самочинних прибудов в райадміністрацію, хоча лише прибудована кухня дає їй можливість уникнути будь-якого спілкування з ОСОБА_2

Крім того, позивач зверталася до ЛКП «Сокільницьке» з заявою про укладення з нею окремого договору про надання комунальних послуг, проте отримала відмову, в зв'язку з чим просила суд встановити порядок користування спірною квартирою та виділити їй в користування кімнату площею 14,2 кв. м, ОСОБА_2 з неповнолітньою ОСОБА_3 виділити в користування решту житлового приміщення площею 56,8 кв. м; зобов'язати ЛКП «Сокільницьке» укласти з нею типовий договір про надання житлово-комунальних послуг з утримання будинків та прибудинкових територій, відкрити та зареєструвати на її ім'я особовий рахунок, який буде обліковувати нарахування та оплату послуг утримання будинків та прибудинкової території; зобов'язати ЛМКП «Львівводоканал» укласти з нею типовий договір про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води, і водовідведення; зареєструвати на її ім'я лічильник води № 063592, код лічильника 8362; відкрити на її ім'я особовий рахунок для нарахування та оплати послуг з постачання холодної води та водовідведення; зобов'язати ЛМКП «Львівтеплоенерго» укласти типовий договір безпосередньої із споживачем теплової енергії ОСОБА_2 для оплати безпосередньо наданих послуг, чим звільнити ОСОБА_1 від оплати послуг, які вона не отримує.

Рішенням Франківського районного суду м. Львова від 08 грудня 2015 року, залишеного без змін ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справахапеляційного суду Львівської області від 04 лютого 2016 року, позов задоволено частково.

Зобов'язано ЛМКП «Львівводоканал» відкрити особовий рахунок на ім'я ОСОБА_1 для нарахування та оплати послуг з постачання холодної води та водовідведення.

В іншій частині позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані рішення в частині відмови в задоволенні позовних вимог та постановити нове рішення про задоволення позовних вимог в частині розподілу особових рахунків та укладення окремого договору з ЛКП «Сокільницьке», зобов'язати ЛКП «Сокільницьке» відкрити окремий рахунок та укласти окремий договір щодо надання послуг із обслуговування житлового будинку та прибудинкової території з розрахунку частки власності позивача.

Оскільки в частині задоволення позовних вимог рішення судів не оскаржуються в касаційному порядку, а тому в цій частині рішення не переглядаються.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII«Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Касаційна скарга підлягає відхиленню виходячи з наступного.

Статтею 337 ЦПК України визначено, що суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судами встановлено, що ОСОБА_1 є власником 1/5 частки квартири АДРЕСА_1, ОСОБА_2 належить 3/5 частки цієї квартири та 1/5 частка - належить ОСОБА_3

З листа № 01-568 від 14 серпня 2015 року ЛМКП «Львівтеплоенерго» вбачається, що в кухні (самочинне будівництво) позивача відсутні прилади опалення, ця кімната не підключена до централізованого опалення, зазначена реконструкція не узаконена у встановленому законом порядку.

В матеріалах справи відсутній технічний висновок щодо того, яка частина спільного майна в натурі відповідає ідеальній частці ОСОБА_1 у праві спільної часткової власності. Згідно технічного паспорта на квартиру станом на 17 січня 2014 року загальна площа фактично використовуваної позивачем квартири в натурі становить 17 кв. м (0,9 кв. м - коридор, 13,2 кв. м - кімната та 2,9 кв. м - суміщений санвузол), що перевищує її ідеальну частку в праві спільної часткової власності на 2,8 кв. м (71/5 = 14,2 кв. м; 17 кв. м мінус 14,2 кв. м = 2,8 кв. м).

Кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним (ст. 41 Конституції України).

Згідно зі ст. 150 ЖК Української РСР, ст. 383 ЦК України, громадяни, які мають у приватній власності квартиру, користуються нею для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд.

Статтями 15, 16, 386, 391 ЦК України визначено, що, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності.

Частиною 3 ст. 358 ЦК України встановлено, що кожен із співвласників має право на надання йому у володіння і користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном відповідної матеріальної компенсації.

Відповідно до ст. 360 ЦК України, співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов'язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов'язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов'язаннями, пов'язаними із спільним майном.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог в частині встановлення порядку користування квартирою, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, правильно встановив характер правовідносин сторін у справі та застосував норми матеріального права, які їх регулюють, обґрунтовано виходив із того, що згідно запропонованого позивачем варіанту про встановлення порядку користування квартирою неможливо виділити ОСОБА_1 частину спільного майна в натурі, оскільки зазначена нею частина не відповідає ідеальній частці позивача у праві спільної часткової власності.

Крім того, суди дійшли вірного висновку в частині відмови в задоволенні позовних вимог про зобов'язання ЛКП «Сокільницьке» укласти з позивачем типовий договір про надання житлово-комунальних послуг з утримання будинків та прибудинкових територій, відкрити та зареєструвати на її ім'я особовий рахунок, який буде обліковувати нарахування та оплату послуг утримання будинків та прибудинкової території, оскільки розмір плати за утримання будинку та прибудинкової території не залежить від кількості осіб, які проживають у квартирі.

При цьому суди також прийшли до правильного висновку відмовляючи в задоволенні позову про зобов'язання ЛМКП «Львівводоканал» укласти з ОСОБА_1 типовий договір про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води, і водовідведення; зареєструвати на її ім'я лічильник води; зобов'язання ЛМКП «Львівтеплоенерго» укласти типовий договір безпосередньо зі споживачем теплової енергії ОСОБА_2 для оплати безпосередньо наданих послуг, оскільки ОСОБА_1 проживає не у відособленому приміщенні, а у квартирі, яка є об'єктом права спільної сумісної власності, і не було надано доказів того, що вона не використовує послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання.

Зазначені висновки судів відповідають обставинам справи й узгоджуються з нормами матеріального права.

Судами як першої, так і апеляційної інстанцій дотримані вимоги цивільного процесуального закону, всебічно, повно й об'єктивно з'ясовані обставини справи та надана їм належна оцінка.

Згідно з ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що судами при розгляді справи допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, які передбачені ст. ст. 338-341 ЦПК України як підстави для скасування рішення.

За таких обставин, підстав для скасування оскаржуваних судових рішень немає, оскільки висновки судів зроблені вірно.

Керуючись ст. ст. 336, 337, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргуОСОБА_1 відхилити.

Рішення Франківського районного суду м. Львова від 08 грудня 2015року та ухвалу колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Львівської області від 04 лютого 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.О. Кузнєцов

Судді: Є.П. Євграфова

О.І.Євтушенко

Т.Л.Ізмайлова

О.В.Кадєтова