Справа № 137/585/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"18" травня 2017 р.

Літинський районний суд Вінницької області

в складі: головуючого - судді Гопкіна П.В.,

за участю секретаря Іванової І.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Літині цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Пеньківської сільської ради Літинського району Вінницької області про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаним позовом, мотивуючи тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року померла її мати ОСОБА_3, а ІНФОРМАЦІЯ_2 р. помер її батько ОСОБА_4. Після смерті батьків відкрилась спадщина на будинок з погосподарськими спорудами, котрий розташований по АДРЕСА_1. Після смерті батьків позивач звернулася до Літинської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, однак отримав відмову видачі свідоцтва про право на спадщину на згаданий житловий будинок по причині відсутності правовстановлюючих документів. Таким чином виникла ситуація при якій, спадкоємець, не може набути право власності на майно в порядку спадкування за законом через нотаріальну контору. Просить визнати за нею право власності на спадкове майно, що залишилося після смерті її батьків.

У судове засідання позивач ОСОБА_1 не з'явилася надавши через канцелярію суду заяву якою просить: справу розглянути без її участі; позовні вимоги підтримує, та просить їх задовольнити; витрати зі сплати судового збору залишити за нею. Одночасно до вказаної заяви долучила матеріали на підтвердження своїх позовних вимог (а.с. 31-36).

Представник відповідача Пеньківської сільської ради Літинського району Вінницької області у судове засідання також не з'явився, однак до суду надійшла заява, про те, що відповідач позов визнає та не заперечує проти його задоволення. Просить справу розглянути без представника сільської ради (а.с. 29).

Відповідно до ст. 197 ЦПК України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, оскільки сторони не з'явилися у судове засідання.

Дослідивши матеріали справи, враховуючи заяви сторін, суд вважає, що позов обгрунтований та підлягає до задоволення з наступних підстав.

Так, згідно свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1, виданим 28.08.2004 р. виконавчим комітетом Пеньківської сільської ради Літинського району Вінницької області, ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 р. (а.с. 6).

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом серії НОМЕР_6 виданим 10.03.2017 р. після смерті ОСОБА_3 спадкоємцями являються її дочка ОСОБА_1 та чоловік ОСОБА_4 (а.с. 35).

Наявність родинних відносин між спадкодавцем ОСОБА_3 та спадкоємцем ОСОБА_1 також підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 від 01.07.1960 р. (а.с.8). Свідоцтвом про укладення шлюбу серії НОМЕР_3 від 24.01.1981 р. пояснюється зміна прізвища позивача із «ОСОБА_3» на «ОСОБА_1» (а.с. 9).

Наявність шлюбних відносин між спадкодавцем ОСОБА_3 та спадкоємцем ОСОБА_4 підтверджується свідоцтвом про одруження серії НОМЕР_5 від 28.04.1959 р. (а.с. 10).

Згідно свідоцтва про смерть серії НОМЕР_4, виданим 01.09.2016 виконавчим комітетом Пеньківської сільської ради Літинського району Вінницької області, ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 р. (а.с. 7).

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом серії НМА № 104187 виданим 10.03.2017 р. після смерті ОСОБА_4, спадкоємцем являєтьсяся його дочка ОСОБА_1 (а.с. 34)

Згідно довідок нотаріуса латинської державної нотаріальної контори за № 517/02-14 та № 218/02-14 від 31.03.2017 р., ОСОБА_1, за наявними в Літинській державній нотаріальній конторі даними , являється спадкоємцем після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 р. матері ОСОБА_3 та єдиним спадкоємцем після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 р. батька ОСОБА_4, котрі проживали до дня смерті по АДРЕСА_1 (а.с. 11, 12).

Згідно довідки за № 456 від 29.03.2017 р., виданої виконавчим комітетом Пеньківської сільської ради Літинського району Вінницької області, житловий будинок який знаходиться за адресою АДРЕСА_1, належав ОСОБА_3, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 р. (а.с. 13).

Згідно довідки за № 157 від 02.02.2017 р., виданої виконавчим комітетом Пеньківської сільської ради Літинського району Вінницької області, біля житлового будинку який знаходиться за адресою АДРЕСА_1 є присадибна земельна ділянка розміром 1,00 га, яка рахувалась за ОСОБА_3 згідно земельнокадастрової книги № 2 (а.с. 14).

Відповідно до рішення Пеньківської сільської ради Літинського району Вінницької області від 25.01.1994 р. ОСОБА_3 передано безкоштовно у приватну власність земельну ділянку загальною площею 1,00 га, яка знаходиться в с. Підлісне в межах села біля хати по вул. Київській, для ведення особистого підсобного господарства (а.с. 15).

Згідно листа від 31.03.2017 р. за № 516/02-14, який надіслано державним нотаріусом Літинської державної нотаріальної контори, позивачу відмовлено у вчиненні нотаріальних дій по причині відсутності правовстановлюючих документів та роз'яснено позивачу про можливість звернення до суду для захисту своїх прав (а.с. 22).

Відповідно до технічного паспорту на індивідуальний житловий будинок за № АДРЕСА_1 Вінницької області, будинок побудовано у 1970 році. З характеристики будинку, господарських будівель та споруд вбачається, що будинковолодіння складається із житлового будинку літера "А" загальною площею 90,2 кв.м., житловою площею 49,3 кв.м., допоміжною площею 32,1 кв.м., веранди літера «а», ганку з козирком, прибудови «а1», лазні «Б», погребу «п/Б», сараю-літньої кухні «В», веранди «в», сараю «Г», конюшні «Д», сараю «Д1», погребу «п/Д1», сараю «Е», вбиральні «Ж», огорожі № 1, воріт № 2, хвіртки № 3, огорожі №4, криниці №5. Правовстановлюючі документи відсутні(а.с. 16-21).

При прийнятті рішення судом також врахована відмова спадкоємця від прийняття спадщини, адже сестра позивача, та дочка спадкодавця - ОСОБА_5 відмовилась пвід прийняття спадщини після смерті матері ОСОБА_3 (а.с. 33). А також враховано ту обставину щ позивач згідно свідоцтва про право на спадщину (а.с. 34), є єдиним спадкоємцем після смерті ОСОБА_4 (а.с. 34).

Відповідно до п. 3.2 розділу З Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об'єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 24.05.2001 року №127, не належать до самочинного будівництва: (для одноквартирних (садибних), дачних та садових будинків:) індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі та споруди, прибудови до них побудовані до 05 серпня 1992 року.

Відповідно до ч. 3. ст. 3 Закону України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Відповідно до ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав.

Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема такими, як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 07 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мінюсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами).

Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК таЗаконом України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

З аналізу положень Конституції України та Цивільного кодексу України вбачається, що не потребує введення в експлуатацію приватних житлових будинків, збудованих до 5 серпня 1992 року, при набутті права власності на такі об'єкти. (Лист, Державної архітектурно-будівельної інспекції України, від 01.09.2011, № 40-12-2409 "Щодо прийняття в експлуатацію об'єктів, закінчених будівництвом до 5 серпня 1992 року").

Документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 05 серпня 1992 року індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, які не підлягають прийняттю в експлуатацію, вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил, зокрема для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації. (Лист, Державної архітектурно-будівельної інспекція України, від 30.07.2012, № 40-19-5376 "Щодо порядку прийняття в експлуатацію самовільно побудованого садового будинку і розмірів штрафів").

Згідно ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом.

Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Згідно п. 3.14 Наказу Міністерства юстиції України "Про затвердження Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України", № 296/5 від 22.02.2012 р., прийняття і відмова від прийняття спадщини можуть мати місце щодо всього спадкового майна. Спадкоємець не вправі прийняти одну частину спадщини, а від іншої частини відмовитись. Спадкоємець, який прийняв частину спадщини, вважається таким, що прийняв усю спадщину.

Відповідно до ст. 16 ЦК України, суд може захистити цивільне право або інтерес у спосіб, що встановлений договором або законом, а тому у даному випадку існують підстави та необхідність для захисту прав позивача шляхом визнання права власності у порядку спадкування за законом, оскільки іншим шляхом захистити цивільне право позивача неможливо. Окрім того, позивач ОСОБА_1 не може нотаріально оформити свої спадкові права, а інші спадкоємці відсутні, тому суд вважає, що позов слід задовольнити у повному обсязі та визнати за нею право власності на спадкове майно за законом, що залишилося після смерті її батьків ОСОБА_3 та ОСОБА_4, та складається з житлового будинку із по господарськими спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 та рахується за ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року та після смерті якої, відповідно до положень ст. 1270 ЦК України, спадщину прийняв її чоловік ОСОБА_6, у свою чергу після смерті якого ІНФОРМАЦІЯ_2 р. єдиним спадкоємцем являється позивач ОСОБА_1

При зверненні до суду позивач у своїй заяві зазначила, що витрати зі сплати судового збору просить з відповідача не стягувати (а.с. 31). За наведених обставин суд вважає, що судові витрати слід залишити за позивачем.

Керуючись ст.ст. 16, 328, 1220, 1222, 1223, 1261, 1268 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 60, 174, 197, 213-215 ЦПК України, ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01 липня 2004 року, п. 3.14 Наказу Міністерства юстиції України "Про затвердження Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України", № 296/5 від 22.02.2012 р., суд,

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 право власності на спадкове майно, що складається із житлового будинку літера "А" загальною площею 90,2 кв.м., житловою площею 49,3 кв.м., допоміжною площею 32,1 кв.м., веранди літера «а», ганку з козирком, прибудови «а1», лазні «Б», погребу «п/Б», сараю-літньої кухні «В», веранда «в», сараю «Г», конюшні «Д», сараю «Д1», погребу «п/Д1», сараю «Е», вбиральні «Ж», огорожі № 1, воріт № 2, хвіртки № 3, огорожі №4, криниці №5, яке розташоване за адресою АДРЕСА_1 та рахується за ОСОБА_3, яка померла 27 серпня 2004 року.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя : Гопкін П. В.