У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 вересня 2017 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

суддів:Завгородньої І.М., Мазур Л.М., Попович О.В.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом Управління охорони історичного середовища Львівської міської ради до ОСОБА_4, треті особи: Личаківська районна адміністрація Львівської міської ради, Львівська міська рада, відділ охорони культурної спадщини та культурних цінностей Львівської обласної державної адміністрації, про зобов'язання відновити об'єкт культурної спадщини; за позовом виконавчого комітету Львівської міської ради до ОСОБА_4, треті особи: Личаківська районна адміністрація Львівської міської ради, Львівська міська рада, відділ охорони культурної спадщини та культурних цінностей Львівської обласної державної адміністрації, про зобов'язання забезпечити схоронність житлового будинку шляхом відновлення до попереднього стану, за касаційною скаргою Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради на рішення Личаківського районного суду м. Львова від 21 вересня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 07 грудня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2014 року Управління охорони історичного середовища Львівської міської ради (далі - Управління) звернулося до суду з даним позовом, зазначивши в його обґрунтування, що відповідно до наказу начальника відділу охорони культурної спадщини та культурних цінностей Львівської обласної державної адміністрації від 20 серпня 2014 року № 12 житловий будинок АДРЕСА_1 віднесено до Переліку щойно виявлених пам'яток архітектури.

У процесі обстеження виявленої архітектурної пам'ятки встановлено, що відповідач, як власник зазначеного будинку та земельної ділянки, розпочала роботи з його демонтажу.

21 серпня 2014 року відповідачу надіслано листа про негайне припинення ремонтних робіт до отримання відповідних дозволів. Однак, в ході наступного обстеження - 26 серпня 2014 року встановлено факт часткового демонтажу стін другого поверху та покрівлі.

Посилаючись на те, що відповідач, як власник пам'ятки архітектури, зобов'язана забезпечувати її цілісність та схоронність, не має права демонтувати її та проводити будь-які значні зміни, що впливають на її цілісність, просив суд зобов'язати відповідача відновити виявлений об'єкт культурної спадщини - будинок АДРЕСА_1.

У листопаді 2014 року виконавчий комітет Львівської міської ради (далі - ВК Львівської міської ради) звернувся до суду з позовом, зазначивши в його обґрунтування, що виконані відповідачем роботи щодо демонтажу будинку та зелених насаджень здійснюються з порушенням Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» та Порядку виконання підготовчих робіт, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 13 квітня 2011 року

№ 466.

Відповідач, наводячи дані про заплановане будівництво багатоквартирного житлового будинку на місці демонтованого спірного будинку, зобов'язана була зареєструвати декларацію, а не повідомлення про початок виконання підготовчих робіт. Крім цього, відповідачем не розроблено та не погоджено проекту виконання підготовчих робіт.

Оскільки, внаслідок здійсненої Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю (далі - ІДАБК) перевірки скасовано реєстрацію повідомлення про початок підготовчих робіт, у зв'язку з чим у відповідача відсутні правові підстави для здійснення демонтажу спірного будинку, просив суд зобов'язати останню забезпечити схоронність спірного будинку шляхом відновлення його до попереднього стану, який відповідає технічному паспорту, виготовленому ОКП ЛОР «БТІ та ЕО» від 01 грудня 2008 року.

Рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 21 вересня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Львівської області від 07 грудня 2015 року, у задоволенні позову Управління охорони історичного середовища Львівської міської ради - відмовлено за безпідставністю вимог.

У задоволенні позову виконавчого комітету Львівської міської ради - відмовлено за безпідставністю вимог.

У касаційній скарзі Личаківська районна адміністрація Львівської міської ради просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду в частині відмови у задоволенні позову виконавчого комітету Львівської міської ради і ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення позову, мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Рішення суду першої інстанції та ухвала апеляційного суду в частині відмови у задоволенні позову Управління охорони історичного середовища Львівської міської радидо апеляційного суду не оскаржувалося, а тому не переглядається в касаційному порядку.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з правилами ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. При цьому суд касаційної інстанції перевіряє законність і обґрунтованість постановлених судових рішень в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції, та доводів касаційної скарги.

Вирішуючи спір в частині вимог до ВК Львівської міської ради, суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до ст. ст. 1, 13, 14 Закону України «Про охорону культурної спадщини» встановлено, що щойно виявленим об'єктом культурної спадщини є об'єкт культурної спадщини, який занесено до Переліку об'єктів культурної спадщини відповідно до цього Закону. Об'єкти культурної спадщини незалежно від форм власності підлягають реєстрації шляхом занесення до Державного реєстру нерухомих пам'яток України за категоріями національного та місцевого значення пам'ятки і занесення об'єкта культурної спадщини до Реєстру провадиться відповідно до категорії пам'ятки:

а) пам'ятки національного значення - постановою Кабінету Міністрів України;

б) пам'ятки місцевого значення - рішенням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони культурної спадщини за поданням відповідних органів охорони культурної спадщини або за поданням Українського товариства охорони пам'яток історії та культури, інших громадських організацій, до статутних завдань яких належать питання охорони культурної спадщини, протягом одного місяця з дня одержання подання.

Встановивши, що Експертною комісією з розгляду питань занесення об'єктів культурної спадщини до Державного реєстру нерухомих пам'яток України при Міністерстві культури України визнано спірний будинок таким, що не підлягає занесенню до Державного реєстру нерухомих пам'яток України та врахувавши, що право власності відповідача на спірний будинок та земельну ділянку, на якій його збудовано, визнається позивачами та іншими особами, які беруть участь у справі, суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову про зобов'язання забезпечити схоронність житлового будинку шляхом відновлення його до попереднього стану.

Оскільки доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що при розгляді справи судами допущено порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, які передбачені ст.ст. 338 - 341 ЦПК України як підстави для скасування рішень, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу.

Керуючись ст.ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради відхилити.

Рішення Личаківського районного суду м. Львова від 21 вересня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 07 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: І.М. Завгородня Л.М. Мазур О.В. Попович