Справа №489/5453/16-ц 23.02.2017 23.02.2017 23.02.2017
Провадження №22-ц/784/553/17
Головуючий у першій інстанції-Тихонова Н.С.
Провадження № 22-ц/784/553/17 Доповідач апеляційної інстанції-Данилова О.О.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 лютого 2017 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючого Данилової О.О.,

суддів: Коломієць В.В., Лівінського І.В.,

із секретарем Лівшенком О.С.,

за участю позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу

ОСОБА_1

на рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 16 січня 2017 року у цивільній справі за позовом

ОСОБА_1

до державного підприємства «Науково-виробничий комплекс газотурбобудування «Зоря»-«Машпроект» (далі НВКГ «Зоря»-«Машпроект»)

про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування шкоди

У С Т А Н О В И Л А:

У листопаді 2016 року ОСОБА_1 звернулась з позовом до НВКГ «Зоря»-«Машпроект» про захист трудових прав та відшкодування шкоди.

Позивачка зазначала, що з грудня 2011 року перебувала з відповідачем у трудових відносинах, а з 26 вересня 2012 року займала посаду юрисконсульта юридичного відділу НВКГ «Зоря»-«Машпроект». Наказом директора з персоналу та науково-технічної інформації № 2154-08-к від 30 вересня 2016 року її звільнили з роботи за пунктом 1 частини 1 статті 40 КЗпП у звязку зі скороченням штату працівників.

Посилаючись на порушення відповідачем правил статті 42 КЗпП щодо необхідності врахування переважного права працівників на залишення на роботі, а саме більш високу кваліфікацію та більш тривалий час роботи, а також прийняття на роботу під час скорочення штату нових працівників, ОСОБА_1 просила визнати незаконним та скасувати наказ від 30 вересня 2016 року про звільнення, поновити її на посаді юрисконсульта юридичного відділу, стягнути з НВКГ «Зоря»-«Машпроект» середній заробіток за час вимушеного прогулу з 1 жовтня 2016 року, а також 270, 81 грн. витрат на ліки та 5 000 грн. моральної шкоди.

Представник НВКГ «Зоря»-«Машпроект» позов не визнав, посилаючись на дотримання вимог трудового законодавства при звільненні позивачки з роботи.

Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 16 січня 2017 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просила рішення скасувати та задовольнити її вимоги, посилаючись на ті ж обставини, якими обґрунтовувала позов та помилковість висновків суду про відсутність у неї переважного права на залишення на роботі у порівнянні з іншими юрисконсультами відділу ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5

Перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів не вбачає підстав для її задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 40 КЗпП підставою для розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу є зміни в організації виробництва та праці, в тому числі скорочення чисельності або штату працівників.

Змінами в організації виробництва і праці є, поряд з іншим, раціоналізація робочих місць, введення нових форм організації праці, впровадження нової техніки та технології виробництва, освоєння нових методів праці та інш., що може супроводжуватись скороченням численності або штату працівників, змінами у їх складі за посадами, спеціальністю, кваліфікацією (пункт 10 постанови № 9 Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 6 листопада 1991 року).

Відповідно до частини 3 статті 64 ГК підприємство самостійно визначає свою організаційну структуру, встановлює чисельність працівників і штатний розпис.

При розгляді трудових спорів суд має зясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації праці, в тому числі скорочення штату, та не може обговорювати питання щодо обґрунтованості таких змін та доцільність скорочення одних та введення інших посад (пункт 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 5 листопада 1999 року ).

Звільнення з підстав, зазначених у пункті 1 частини 1 статті 40 КЗпП, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

За правилами статті 42 КЗпП при скороченні чисельності чи штату працівників у звязку зі змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці, а при рівних їх умовах перевага надається, поряд з іншим, працівникам з тривалим безперервним стажем роботи на даному підприємстві, в установі, організації.

При визначенні працівників з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці, використовуються ознаки, які в сукупності характеризують виробничу діяльність працівників: наявність певної освіти, стаж і досвід роботи, ставлення до роботи, якість виконуваної роботи тощо.

Доказами більш високої продуктивності праці можуть бути: виконання значно більшого обсягу робіт порівняно з іншими працівниками, які займають аналогічну посаду чи виконують таку ж роботу, накази про преміювання за високі показники у роботі тощо.

Однією з істотних ознак більш високої продуктивності праці є і дисциплінованість працівника. Тому при застосуванні положень статті 42 КЗпП щодо переважного права на залишення на роботі при проведенні звільнень за пунктом 1 частини 1 статті 40 КЗпП рівність продуктивності праці має визначатись з урахуванням наявності у працівників дисциплінарних стягнень (Правові позиції Верховного Суду України. Застосування судами цивільного і цивільно-процесуального законодавства. - К.: ОСОБА_6, 2002. стр. 153).

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 перебувала у трудових відносинах з НВКГ «Зоря»-«Машпроект» з 20 грудня 2011 року. З 26 вересня 2012 року переведена на посаду юрисконсульта юридичного відділу НВКГ «Зоря»-«Машпроект» (а.с. 13-14).

З квітня 2016 року на підприємстві почали запроваджувати заходи щодо оптимізації чисельності персоналу, закріплення та підвищення мотивації найбільш кваліфікованих та ефективних працівників з високою продуктивністю праці (а.с. 17,106).

Наказом № 190 від 10 червня 2016 року, наказом №193 від 24 червня 2016 року та уточнюючим наказом №201 від 29 червня 2016 року внесені зміни до структури підприємства, в тому числі зазначено про скорочення двох посад юрисконсультів юридичного відділу у строк до 30 вересня 2016 року. Створено комісію по розгляду переважного права на залишення на роботі вивільнених працівників(далі Комісія) (а.с. 21-27,28-32,33-35).

29 червня 2016 року за наслідками порівняльного аналізу кваліфікації, продуктивності праці та інших показників працівників, які займають посади юрисконсульта юридичного відділу, Комісія визначила, що звільненню підлягає ОСОБА_1 (а.с. 66, 67-68).

З порівняльної таблиці продуктивності праці юристів юридичного відділу (а.с. 67-68) вбачається, що у квітні 2015 року ОСОБА_1 притягалась до дисциплінарної відповідальності за відмову від виконання посадових обовязків (а.с. 84-86) та їй двічі зменшувався коефіцієнт трудової участі у березні та травні 2015 року за неефективне використання робочого часу (а.с. 73-83).

7 липня 2016 року ОСОБА_1 попереджено про наступне звільнення з наданням переліку вакантних посад на підприємстві (а.с. 70-72).

5 вересня 2016 року цеховим комітетом профспілки ПДУ надано згоду на звільнення ОСОБА_1 за пунктом 1 частини 1 статті 40 КЗпП (а.с. 124-126).

Наказом директора з персоналу та науково-технічної інформації № 2154-08-к від 30 вересня 2016 року ОСОБА_1 звільнено з роботи за пунктом 1 частини 1 статті 40 КЗпП у звязку зі скороченням штату працівників.

Встановивши ці обставини, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що 10 червня 2016 року у НВКГ «Зоря»-«Машпроект» у звязку з оптимізацією організації праці мало місце скорочення численності штату, в тому числі посади юрисконсульта у юридичному відділі підприємства. Звільнення ОСОБА_1 за пунктом 1 частини 1 статті 40 КЗпП здійснено з дотриманням порядку вивільнення працівників, в тому числі з урахуванням переважного права на залишення на роботі інших працівників та неможливості переведення позивачки за її згодою на іншу роботу відповідної кваліфікації.

Суд першої інстанції досліджував посилання ОСОБА_1 на відсутність змін в організації праці в юридичному відділі внаслідок прийняття на посаду юрисконсульта нових працівників під час запровадження скорочення штату відділу.

При цьому з матеріалів справи вбачається та судом встановлено, що після визначення адміністрацією скорочення штату юрисконсультів юридичного відділу з 10 червня 2016 року (а.с. 21-27) нові посади юрисконсульта юридичного відділу не створювались, а працівники займали ці посади: ОСОБА_3 з 25 квітня 2016 року (постійно з 9 червня 2016 року), ОСОБА_4 - з 1 червня 2016 року, ОСОБА_5 з 1 вересня 2015 року (а.с.97, 98, 102, 104, 105).

За штатним розкладом станом на 20 січня 2016 року у юридичному відділі передбачено 6 посад юрисконсультів (а.с. 114), з 1 червня 2016 року введено посаду юрисконсульта замість посади інспектора по договірній роботі (а.с. 116), а з 30 вересня 2017 року скорочено дві посади юрисконсульта юридичного відділу (а.с. 117, 118).

Суд першої інстанції дав належну оцінку і доводам ОСОБА_1 щодо її більш високої кваліфікації, виходячи з того, що кваліфікація працівника, як здатність виконувати завдання та обовязки певної роботи, визначається рівнем освіти та спеціалізацією через назву професії, а не отриманням післядипломної освіти за іншою спеціальністю («фінанси та кредит») та набуттям права на зайняття іншою (адвокатською) діяльністю.

Колегія суддів не може прийняти до уваги і посилання апелянта на наявність у неї переважного права на залишення на роботі, передбаченого пунктом 3 частини 2 статті 42 КЗпП, а саме тривалого безперервного стажу роботи на даному підприємстві.

По-перше, ця умова враховується при рівній кваліфікації і продуктивності праці працівників, посади яких підлягають скороченню. По-друге, зміст цієї норми свідчить про надання переваг працівникам з тривалим (протягом багатьох років) стажем роботи на даному підприємстві, а не більш тривалим стажем у порівнянні з іншими працівниками. Стаж роботи менше пяти років, як правило, не вважається тривалим стажем роботи на даному підприємстві.

Не можна погодитись і з твердженням ОСОБА_1 про те, що відповідач не мав права враховувати дисциплінарні стягнення, накладені на неї у квітні-червні 2015 року через сплив строку, передбаченого статтею 151 КЗпП.

За правилами цієї норми якщо протягом року з дня накладення дисциплінарного стягнення працівника не буде піддано новому дисциплінарному стягненню, то він вважається таким, що не мав дисциплінарного стягнення.

Проте визначення більш високої кваліфікації та продуктивності праці повязане не з наявністю діючого дисциплінарного стягнення, як, наприклад, можливість заохочення працівника підчас дії стягнення (частина 3 статті 151 КЗпП), а з наявністю ознак, які в сукупності характеризують ставлення працівника до роботи, що і доводять раніше накладені стягнення.

Таким чином, колегія суддів, вважаючи доведеним факт скорочення штату та підстави для вивільнення працівників, в тому числі юрисконсульта юридичного відділу підприємства, не вбачає порушень вимог трудового законодавства щодо порядку звільнення ОСОБА_1 за пунктом 1 частини 1 статті 40 КЗпП, а тому і підстав для поновлення її на роботі відповідно до статті 235 КЗпП.

Недоведеність незаконності звільнення є підставою для відмови у задоволенні інших вимог ОСОБА_1, а саме про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

Підстав для скасування судового рішення колегія суддів не вбачає.

Проте, відповідно до пункту 2 частини 2 статті 4 Закону «Про судовий збір» при зверненні з позовом до суду ОСОБА_1 мала сплатити судовий збір в розмірі 551,2 грн. за вимогу про відшкодування шкоди.

Суд першої інстанції не вирішив цього питання при відкритті провадження у справі та не стягнув судовий збір при ухваленні судового рішення. Отже, судове рішення в цій частині підлягає зміні.

Керуючись статтями 308, 315 ПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 16 січня 2017 року змінити.

Стягнути з ОСОБА_1 у дохід держави 551, 20 грн. судового збору.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але протягом двадцяти днів з цього часу може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий О.О.Данилова

Судді: В.В.Коломієць

ОСОБА_7