Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 лютого 2017 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Рівненської області в складі:

головуючого судді Шимківа С.С.,

суддів: ОСОБА_1, ОСОБА_2,

секретар судового засідання Пиляй І.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 27 грудня 2016 року в справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про усунення перешкод в користуванні квартирою, -

в с т а н о в и л а :

Рішенням Рівненського міського суду від 27 грудня 2016 року відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про усунення перешкод в користуванні квартирою.

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_3 покликається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Вказує, що рішенням Рівненського міського суду від 24 липня 2014 року відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_5 про встановлення факту проживання однією сім'єю та зміну черговості одержання права на спадщину, тому суд не мав правових підстав стверджувати про те, що ОСОБА_4 проживала однією сім'єю з її батьком ОСОБА_6.

Окрім того, право члена сім'ї є похідним від права власності самого власника і припиняється з припиненням права власності померлого і переходу права власності до спадкоємця.

Право власності її батька припинено у звязку із його смертю.

Між її батьком і відповідачкою не існувало ніяких договірних правовідносин, які покладали б на неї як спадкоємця певні обовязки перед ОСОБА_4.

Тому навіть, якщо б ОСОБА_4 мала право проживати в квартирі до смерті батька, це право було похідним від її особистих відносин з власником і воно припинилося після його смерті.

Додає, що між нею та відповідачкою не існує ніяких правовідносин, які б зобовязували надати житло ОСОБА_4.

Відповідачка не впускала її у житло, порушуючи право власності на квартиру.

Просить суд скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове про задоволення ____________________________________________________________________________________________________________________

Справа № 569/10182/16-ц Головуючий в суді І інстанції ОСОБА_7

Провадження № 22-ц/787/291/2017 Суддя-доповідач ОСОБА_8

позову.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення учасників процесу, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із недоведеності підстав для виселення відповідачки.

Вказаний висновок суду не відповідає обставинам справи та положенням чинного законодавства.

Судом встановлено, що позивачці ОСОБА_3 на праві власності належить квартира, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 6).

Вищевказану квартиру позивачка успадкувала після смерті батька ОСОБА_6, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 30.08.2016 року (а.с. 4).

Як закріплено у ст. 41 Конституції України право приватної власності є непорушним.

Відповідно до частини першої статті 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сімї, інших осіб.

Згідно положень статті 391 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, а також має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Як вбачається із матеріалів справи, у квартирі, яка належить на праві власності ОСОБА_3 проживає, без реєстрації, відповідачка ОСОБА_4.

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 24 листопада 2014 року, яке набрало законної сили, відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_4 про встановлення факту проживання однією сім'єю з ОСОБА_6 (а.с. 45).

Таким чином, висновок місцевого суду про те, що ОСОБА_4 поселилася до квартири, яка належить ОСОБА_3, як член сім'ї її покійного батька та набула право користування житлом відповідно до статті 156 ЖК УРСР, не відповідає обставинам справи.

Покликання суду першої інстанції на положення статей 156, 157 ЖК УРСР, які регулюють житлові правовідносини членів сім'ї власника жилого будинку, не можуть бути застосовані до спірних правовідносин, так як рішеннями судів ОСОБА_4 відмовлено у встановленні факту проживання однією сім'єю з ОСОБА_6, а отже не можна стверджувати про те, що відповідачка була членом сім'ї батька позивачки ОСОБА_6.

Оскільки відсутні правові підстави для проживання ОСОБА_4 у квартирі, яка належить позивачці, а остання заперечує проти такого проживання, позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про усунення перешкод в користуванні квартирою підлягає до задоволення.

Ураховуючи те, що судом неповно зясовано фактичні обставини справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, судом неправильно застосовано норми матеріального права, постановлене ним рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позову ОСОБА_3.

На підставі ст. 41 Конституції України, ч. 1 ст. 383, ст. 391 ЦК України, керуючись ст. 303, п. 2 ч. 1 ст. 307, ст.ст. 309, 313-314, 316-317 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 27 грудня 2016 року скасувати.

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про усунення перешкод в користуванні квартирою задовольнити.

Виселити ОСОБА_4 із квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 1157 (одну тисячу сто пятдесят сім) грн 52 коп. у відшкодування понесених нею судових витрат за розгляд справи судами першої та апеляційної інстанцій.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів із дня набрання ним чинності.

ОСОБА_9 ОСОБА_8

Судді: М.П. Григоренко

ОСОБА_1