Провадження номер 2/741/190/17
Єдиний унікальний номер 741/174/17
РІШЕННЯ

іменем України

21 лютого 2017 року м. Носівка

Носівський районний суд Чернігівської області у складі:

головуючого - судді Дикого В.М.,

з участю секретаря с/з Герасимчук Н.Ю.,

позивача ОСОБА_2,

представника позивача ОСОБА_3,

представника відповідача ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Носівського районного суду Чернігівської області цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до приватного акціонерного товариства «Агробуд» про визнання угоди купівлі-продажу будинку такою, що відбулася, визнання права власності на нерухоме майно,

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернулася до Носівського районного суду Чернігівської області з позовною заявою до ПрАТ «Агробуд» про визнання угоди купівлі-продажу будинку такою, що відбулася, визнання права власності на нерухоме майно. Свої вимоги позивач обґрунтовувала тим, що 21 січня 1999 року вона купила квартиру АДРЕСА_1. 25 січня 1999 року Носівським БТІ була здійснена державна реєстрація нерухомості за позивачем. 29 травня 2000 року позивач придбала на підставі договору купівлі-продажу в Носівського «Райагробуду» (правонаступник - ПрАТ «Агробуд) кімнату №5 у вищевказаному будинку, сплатила вартість кімнати протягом травня-жовтня 2000 року. Однак, ні в позивача, ні у відповідача договір купівлі-продажу не зберігся. Нотаріально договір посвідчений не був. Кімнати №4 та №5 знаходяться поряд, позивач провела у них ремонт, кімнати та підсобні приміщення стали однією квартирою. 26 січня 2017 року представник позивача звернувся до Центру надання адміністративних послуг Носівської РДА з метою здійснити державну реєстрацію квартири АДРЕСА_1. 03 лютого 2017 року позивач отримала лист про відмову в державній реєстрації прав та їх обтяжень. Підставою для відмови стала відсутність договору купівлі-продажу кімнати №5. У зв'язку з цим ОСОБА_2 змушена захищати свої права в судовому порядку. Позивач просила судовим рішенням визнати дійсною угоду, укладену між нею і ПрАТ «Агробуд», та визнати за нею права власності на квартиру.

У судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги з підстав, викладених у змісті позовної заяви, та просила суд їх задовольнити.

Представник позивача ОСОБА_3 у судовому засіданні підтримав позовні вимоги, просив їх задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_4 у судовому засіданні визнала позовні вимоги та пояснила, що угода, укладена між позивачем та відповідачем, про купівлю-продаж квартири не збереглася.

Вислухавши пояснення позивача, представника позивача, представника відповідача, дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, суд робить нижченаведений висновок.

У судовому засіданні встановлено, що 21 січня 1999 року позивач придбала в ОСОБА_5 квартиру АДРЕСА_2, яка складається з однієї кімнати площею 22,2 кв. м та підсобних приміщень, що підтверджується договором купівлі-продажу нерухомості, зареєстрованого Ніжинською філією ТБ «Українська» 21 січня 1991 року за реєстраційним номером 38879 (а. с. 9).

У 2000 році позивач дійсно купила в Райагробуді (перейменовано на ПрАТ «Агробуд) одну кімнату АДРЕСА_6 площею 13,1 кв. м. Договір купівлі-продажу кімнати у ПрАТ «Агробуд» не зберігся у зв'язку із закінченням терміну зберігання документів. На балансі ПрАТ «Агробуд» кімната не значиться, що підтверджується довідкою ПрАТ «Агробуд» №1 від 26 січня 2017 року (а. с. 11).

26 січня 2017 року представник позивача адвокат ОСОБА_3 звернувся до Центру надання адміністративних послуг Носівської РДА із запитом, у якому просив повідомити, чи можлива державна реєстрація речових прав на квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_2 (а. с. 12).

Центром надання адміністративних послуг Носівської РДА надано відповідь, що відповідно до наданих копій документів державну реєстрацію права власності на квартиру в житловому будинку в АДРЕСА_3 за ОСОБА_2 здійснити неможливо, тому що документи не відповідають вимогам ст. 54 Постанови КМУ від 23.08.2016 р. №533 і їх перелік є неповним (а. с. 13).

Статтями 47, 227 ЦК УРСР, який був чинним на момент укладення угоди купівлі-продажу кімнати, передбачалося, що, якщо одна з сторін повністю виконала угоду, а інша сторона ухилилась від нотаріального оформлення угоди, суд може визнати таку угоду дійсною, тобто такою, що відбулася.

Крім того, ч. 2 ст. 218 нині діючого ЦК України передбачено, що, якщо правочин, для якого законом встановлена його недійсність у разі недодержання вимоги щодо письмової форми, укладений усно і одна із сторін вчинила дію, а друга сторона підтвердила її вчинення, зокрема, шляхом прийняття виконання, такий правочин у разі спору може бути визнаний судом дійсним.

Згідно з ч. 2 с. 219 ЦК України суд може визнати правочин дійсним, якщо буде встановлено, що він відповідав справжній волі особи, яка його вчинила, а нотаріальному посвідченню правочину перешкоджала обставина, яка не залежала від її волі.

Відповідно до ч. 2 ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовилися про всі істотні умови договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

У судовому засіданні встановлено, що правочин щодо купівлі-продажу кімнати АДРЕСА_1 між ОСОБА_2 та ПрАТ «Агробуд» дійсно відбувся, ОСОБА_2 виплачені грошові кошти за покупку кімнати, що підтверджується поясненнями позивача, представника відповідача та письмовими доказами, які містяться в матеріалах справи. ПрАТ «Агробуд» не претендує на вищевказане майно. Кімната давно знята з балансу приватного акціонерного товариства. Отже, позовні вимоги ОСОБА_2 про визнання угоди купівлі-продажу квартири такою, що відбулася, підлягають задоволенню.

Відповідно до статті 41 Конституції України та п. 2 ч. 1 ст. 3, ст. 321 ЦК України ніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених Конституцією та законом.

Згідно з ч. 2 ст. 318 ЦК України усі суб'єкти права власності є рівними перед законом.

Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

У п. 9 ч. 1 ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до звіту про оцінку майна ринкова вартість квартири в житловому будинку загальною площею 49,2 кв. м за адресою: АДРЕСА_4 станом на 24.01.2017 р. складає 60270 грн. (а. с. 14-28).

Ураховуючи встановлені обставини та вищенаведені правові норми, суд робить висновок, що позовні вимоги про визнання за ОСОБА_2 права власності на квартиру АДРЕСА_1, також підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 174, 208, 209, 212-215 ЦПК України, суд

РІШИВ:

Позов задовольнити.

Визнати угоду купівлі-продажу квартири АДРЕСА_5, укладену 29 травня 2000 року між ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, та приватним акціонерним товариством «Агробуд» м. Носівка, такою, що відбулася.

Визнати за ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, право власності на квартиру АДРЕСА_1 загальною площею 49,2 кв. м. ринковою вартістю станом на 24.01.2017 60270 грн., яка складається із 1/2 частини коридору 4/5-1 площею 1,9 кв. м, коридору 4-2 площею 2,0 кв. м, ванної 4-3 площею 2,2 кв. м, прихожої 4-4 площею 5,8 кв. м, жилої кімнати 4-5 площею 11,1 кв. м, кухні 4-6 площею 5,3 кв. м, жилої кімнати 5-7 площею 13,1 кв. м, лоджії 5-8 площею 7,8 кв. м.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя В.М. Дикий