Справа № 510/905/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.02.2017 року Ренійський районний суд Одеської області

У складі: головуючого судді - Сорокіна К.В.,

при секретарі - Івановій Н.С.

розглянувши у відкритому попередньому судовому засіданні у залі суду у місті Рені справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності за набувальною давністю, -

в с т а н о в и в:

Відповідач ОСОБА_2 по справі, у судове засідання не зявився, направив до суду заяву з проханням розглянути справу у його відсутності, позовні вимоги визнає в повному обсязі.

Позивач у судове засідання не зявився, направив до суду заяву з проханням розглянути справу у його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні попереднього судового засідання.

Відповідно до ч.4 ст. 130 ЦПК України при визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку, встановленому ст. 174 цього ж Кодексу. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Судом в ході судового розгляду справи були дослідженні: копія паспорту ОСОБА_1; копія паспорту ОСОБА_2; копія свідоцтва про укладання шлюбу між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 від 24.04.2001 р.; копія договору дарування від 31.10.1989 р., згідно якого ОСОБА_4 подарував, а ОСОБА_2 прийняв у дар житловий будинок в с. Лиманське; копія витягу про державну реєстрацію прав № 35404977 від 06.09.2012 р., згідно якого проведено реєстрацію права власності на житловий будинок № 120 по вул.. Комсомольська, с. Лиманське на підставі договору дарування від 31.10.1989 р., власник ОСОБА_2; копія технічного паспорту на житловий будинок № 120 по вул.. Комсомольська, с. Лиманське, Ренійського району, власник ОСОБА_2; копія довідки Лиманської сільської ради від 15.04.2016 р. № 02-11/120, згідно якої ОСОБА_1 проживає ІНФОРМАЦІЯ_1 разом зі своєю сімєю; копія договору № 307/09 від 31.08.2010 р., укладений між ОСОБА_1 та ТОВ «СПЕЦБУДПРОЕКТ» на газопостачання; копія договору від 07.12.2010 р. № 83-цв, укладений між ОСОБА_1 та ТОВ «СПЕЦБУДПРОЕКТ» на монтаж газового цокольного воду до житлового будинку № 120 по вул.. Комсомольська, с. Лиманське; копія договору від 19.08.2011 р. № 102, укладений між ОСОБА_1 та ТОВ «СПЕЦБУДПРОЕКТ» на монтаж обладнання та трубопроводів газопостачання до житлового будинку № 120 по вул.. Комсомольська, с. Лиманське; копія договору від 05.09.2012 р., укладеного між ОСОБА_1 та ТОВ «ПЕКО-ЛТД» на становлення вентиляційних та димових каналів за адресою с. Лиманське, вул.. Комсомольська, 120; копія договору від 03.04.2012 р. № 54/12, укладений між ОСОБА_1 та ТОВ «СПЕЦБУДПРОЕКТ» про передачу до експлуатації мережі газопостачання; копія договору від 13.11.2013 р. укладений між ОСОБА_1 та ПАТ «Одесаобленерго» про користування електричною енергією; копія квитанції оплати за виготовлення проект, за монтаж вуличного газопроводу, за перевірку стану димових та вентиляційних каналів та ін..

Дослідивши надані докази, судом було встановлено такі обставини:

Позивач звернувся до суду і просить визнати за ним право власності на житловий будинок № 120 по вул.. Комсомольська в с. Лиманське Ренійського району Одеської області за набувальною давністю, зазначивши наступне. Житловий будинок № 120 в с. Лиманське Ренійського району Одеської області на праві приватної власності належить ОСОБА_2 на підставі договору дарування від 31.10.1989 р. Реєстрацію права власності за договором дарування було проведено 06.09.2012 р., реєстраційний № 283. У 2001 р. ОСОБА_1 після одруження з ОСОБА_5, із волі відповідача, вселився до житлового будинку № 120 в с. Лиманське і став мешкати у вказаному будинку із створеною сімєю. Між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 існувала усна домовленість, згідно якої відповідач, перед тим як виїхати на постійне місце проживання до Росії, передав безоплатно (подарував) у власність ОСОБА_1 будинок № 120 в с. Лиманське Ренійського району, але в наслідок своєї юридичної неграмотності сторони не переоформили право власності на вказаний будинок у встановленому законом порядку. Позивач несе всі необхідні витрати щодо утримання нерухомості в належному та придатному для проживання, замінив всі вікна на металопластикові пакети, підключив будинок до мереж газопостачання та водопостачання, що підтверджується відповідними договорами та довідками, обробляє огород, утримує при домову територію, проводить поточні ремонти. З 2001 р. відповідач жодного разу не витребував у позивача нерухоме майно, вимог щодо повернення житлового будинку не висував. На сьогоднішній день позивач разом із своєю родиною продовжує проживати у вказаному житловому будинку, що підтверджується довідкою Лиманської сільської ради Ренійського району від 15.04.2016 р, добросовісно та безперервно володіє та відкрито користується даним нерухомим майном протягом 15 років, у звязку з чим вважає, що за ним може бути визнано право власності на домоволодіння № 120 по вул.. Комсомольська в с. Лиманське Ренійського району Одеської області, в порядку ст.. 344 ЦК України.

Вивчивши матеріали справи та надані документи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача обґрунтовані і підлягають задоволенню, оскільки його доводи знайшли своє належне підтвердження у судовому засіданні.

Ст. 344 ч. 1 ЦК України передбачено, що особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК України. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації.

Згідно п. 11 Постанови Пленуму Вищего спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 р. № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» (далі Постанова) право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду.

Відповідно до ч. 9 Постанови, при вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні; володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності.

Ч. 1 ст. 397 ЦК України передбачено, що володільцем чужого майна є особа, яка фактично тримає його у себе. Згідно з ч. 3 цієї статті, фактичне володіння майном вважається правомірним, якщо інше не випливає із закону або не встановлено ЦК України.

Відповідно до п. 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, правила статті 344 Цивільного кодексу України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом.

Як встановлено судом власником житлового будинку по вул.. Комсомольска, 120 в с. Лиманська Ренійського району Одеської області є ОСОБА_2 на підставі договору дарування від 31.10.1989 р. Право власності було зареєстровано належним чином 06.09.2012 р., реєстраційний № 283. У 2001 р. власник вказаного житлового будинку подарував його ОСОБА_1, однак договір дарування не укладався, але з того періоду позивач разом зі своєю сімєю мешкає у даному житловому будинку, несе всі необхідні витрати щодо утримання нерухомості в належному та придатному для проживання стані, замінив всі вікна на металопластикові пакети, підключив будинок до мереж газопостачання та водопостачання, що підтверджується відповідними договорами та довідками, обробляє огород, утримує при домову територію, проводить поточні ремонти. У звязку з тим, що відповідач з 2001 р. жодного разу не витребував у нього нерухоме майно, вимог щодо повернення житлового будинку не висував позивач є добросовісним володільцем нерухомого майна. Факт володіння нерухомим майном позивач не приховував, навпаки відкрито мешкав у даному житловому будинку, утримував її за свої кошти, укладав договору від свого імені на підключення будинку до мереж газопостачання та водопостачання. Тобто на протязі 15 років позивач добросовісно, безперервно та відкрито володіє та користується даним нерухомим майном, таким чином є правові підстави для визнання за ним права власності на нерухоме майно за набувальною давністю в порядку ч. 1 ст. 344 ЦК України.

Відповідно до вимог ст.. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Таким чином, позовні вимоги позивача про визнання за ним право власності на домоволодіння № 120 по вул.. Комсомольській в с. Лиманське Ренійського району Одеської області за набувальною давністю є правомірними і законними, виходять із правовідносин, повязаних з набуттям права власності. Підстав, які не дозволяють визнання права власності за позивачем, судом не встановлено.

Виходячи з вищевикладеного,

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 212, 213, 215 ЦПК України, ст.ст. 328, 344, 397 ЦК України (2003 р.), Постанова Пленуму Вищего спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 р. № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», суд -

В И Р І Ш И В :

1. Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

2. Визнати за ОСОБА_1 право власності на домоволодіння № 120 по вул.. Комсомольській в с. Лиманське Ренійського району Одеської області, в порядку набульної давності.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя К.В. Сорокін