Ухвала

іменем україни

13 вересня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,

суддів: Висоцької В.С., Кафідової О.В.,

Умнової О.В., Фаловської І.М.,

розглянувши у судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 6 червня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Волинської області від 14 вересня 2016 року,

встановила:

У жовтні 2013 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що за умовами кредитного договору

від 1 грудня 2006 року, укладеного між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3, остання отримала кредит у розмірі 7 500 грн на умовах, визначених договором, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Неналежне виконання позичальником умов кредитного договору призвело до утворення заборгованості, яка станом на 30 вересня 2013 року склала 22 165,68 грн, яку позивач просив стягнути з відповідача.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області

від 6 червня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Волинської області від 14 вересня 2016 року, в задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк» просить скасувати ухвалені у справі судові рішення, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, дійшла висновку, що касаційна скарга

не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, виходив із пропуску позивачем строку позовної давності, про застосування наслідків спливу якого заявлено відповідачем.

Даний висновок відповідає вимогам закону та матеріалам справи.

Установлено, що 1 грудня 2006 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір, відповідно до умов якого остання отримала кредит в розмірі 7 500 грн зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Сторони встановили строк дії договору - 12 місяців з моменту його підписання та погодили порядок і строки виконання боржником зобов'язань - внесення щомісячних обов'язкових платежів.

Пред'являючи позов, ПАТ КБ «ПриватБанк» просило стягнути заборгованість, яка утворилась станом на 30 вересня 2013 року в розмірі

22 165,68 грн, із яких: 7 420,27 грн заборгованість за кредитом; 10 171,51 грн заборгованість по відсотках за користування кредитом; 3 042,20 грн заборгованість по комісії за користування кредитом; 500 штраф (фіксована частина); 1 031,70 грн штраф (процентна ставка).

З доданого до позовної заяви розрахунку заборгованості вбачається, що останній платіж внесено 20 квітня 2010 року.

ОСОБА_3 звернулась з заявою про застосування строків позовної давності (а. с. 46).

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Статтею 256 ЦК України встановлено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4ст. 267 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Зокрема, ч. 2ст. 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежа.

Згідно зі ст. 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги.

Відмовляючи ПАТ КБ «ПриватБанк» у задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, вірно застосував положення ст. 257, ч. 4 ст. 267 ЦК України, на підставі наданих сторонами доказів, яким дав оцінку у їх сукупності, відповідно до ст. 212 ЦПК України встановивши, що строк дії договору становить 12 місяців з моменту його підписання - 1 грудня 2006 року, останній платіж в сумі 15,80 грн проведено 20 квітня 2010 року, з даним позов банк звернувся 24 жовтня 2013 року та прийшов до правильного висновку про пропуск банком строку позовної давності, про застосування наслідків спливу якого заявлено відповідачем.

Рішення суду відповідає вимогам закону та матеріалам справи і підстав для його скасування не вбачається.

Доводи касаційної скарги щодо незастосування судом правової позиції Верховного Суду України, викладеної в постанові №6-249цс15 від 2 грудня 2015 року є безпідставними, оскільки містить різні фактичні обставини справи у порівнянні зі справою, яка переглядається.

Так, у наведеній постанові судами при розгляді справи встановлено, що термін дії договору спливає 28 червня 2026 року, банк змінив строк виконання основного зобов'язання, а відтак, на користь банку підлягають стягненню кредитні кошти по сплаті щомісячних платежів в межах трьохрічного строку позовної давності до дня звернення до суду із зазначеним позовом

Разом із тим, у справі, яка переглядається, судом установлено, що строк кредитного договору становить 12 місяців з моменту його підписання, тобто до 1 грудня 2007 року, а відтак, сплив строку дії кредитного договору припиняє обов'язки сторін за цим договором.

Посилання в касаційній скарзі щодо неповного встановлення фактичних обставин справи, зокрема, чи була перевипущена платіжна картка не заслуговують на увагу, так як матеріали справи таких відомостей не містять, позивачем також не надано відповідних доказів на підтвердження наведеного.

Крім того, позивачем не надано доказів щодо переривання строку позовної давності.

Згідно вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» відхилити.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 6 червня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Волинської області від 14 вересня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

ГоловуючийО.С. Ткачук

Судді:В.С. Висоцька О.В. Кафідова О.В. Умнова І.М. Фаловська