Апеляційний суд Житомирської області
Справа №275/55/16-ц Головуючий у 1-й інст. Лівочка Л. І.
Категорія 39 Доповідач Шевчук А. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 лютого 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючої судді Шевчук А.М.,

суддів: Кочетова Л.Г., Талько О.Б.,

з участю секретаря судового засідання Кучерявого О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі

цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та Новоозерянської сільської ради Брусилівського району Житомирської області про визнання заповіту недійсним

за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Брусилівського районного суду Житомирської області від 26 грудня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 та Новоозерянської сільської ради Брусилівського району Житомирської області. Просила визнати заповіт від 12 квітня 2011 року, складений від імені її матері - ОСОБА_3 та посвідчений секретарем Новоозерянської сільської ради ОСОБА_4, недійсним. Свої вимоги обґрунтовувала тим, що її мати померла ІНФОРМАЦІЯ_2 та після смерті матері їй стало відомо про існування заповіту, яким мати начебто усе своє майно заповідала сину, тобто її брату - ОСОБА_2 Заповіт не відповідає внутрішній волі матері та підписаний не матір'ю, оскільки з 2009 року мати постійно проживала разом із нею в місті Малині, була частково паралізованою та сліпою і не могла підписати заповіт фізично.

Рішенням Брусилівського районного суду Житомирської області від 26 грудня 2016 року заповіт визнано недійсним та вирішено питання судових витрат.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу. Посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати та закрити провадження у справі. Вважає, що суд безпідставно не взяв до уваги показання свідків, які підтвердили факт того, що його мати власноручно підписала заповіт. Вважає, що висновок експерта за результатами проведення судово-почеркознавчої експертизи є сумнівним, неповним, необ'єктивним та неясним, оскільки експертиза проведена з порушенням вимог закону. Окрім того ОСОБА_1 пропустила строк звернення до суду та не просила його поновити.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів, викладених в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Із матеріалів справи вбачається та судом установлено, що відповідно до змісту копії заповіту від 12 квітня 2011 року, посвідченого секретарем Новоозерянської сільської ради ОСОБА_4, ОСОБА_3 на випадок своєї смерті зробила наступне заповітне розпорядження: все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, в тому числі, житловий будинок АДРЕСА_1, та два державних акта на право власності на земельні ділянки серій НОМЕР_1 та НОМЕР_2, видані Брусилівською райдержадміністрацією від 16 листопада 2009 року, заповідала своєму сину - ОСОБА_2 (а.с.10).

Відомості про заповіт внесені до Спадкового реєстру 12 червня 2013 року (а.с.57).

ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 у м. Малині Житомирської області (а.с.9).

Померла на день смерті була зареєстрована в АДРЕСА_1, але фактично проживала у доньки - ОСОБА_1 в м. Малині Житомирської області (а.с.55 довідка Новоозерянської сільської ради від 03 грудня 2015 року №403).

Як вбачається із копії спадкової справи до приватних нотаріусів про прийняття спадщини, що відкрилася після смерті матері, звернулися її діти: із заявою від 01 листопада 2015 року донька - ОСОБА_1 та із заявою від 02 лютого 2016 року син - ОСОБА_2 (а.с.51,53-54,59,61). Інших спадкоємців, які б прийняли спадщину, не встановлено.

Відповідно до ч.1 ст.1257 ЦК України за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

Висновок суду першої інстанції про те, що ОСОБА_3 не підписувала заповіт від 12 квітня 2011 році в с. Нові Озеряни Брусилівського району Житомирської області ґрунтується на категоричному висновку експерта за результатами проведення судово-почеркознавчої експертизи від 06 жовтня 2016 року, виконаної Житомирським відділенням Київського науково-дослідного інституту судових експертиз, відповідно до якого підпис від імені ОСОБА_3 виконаний не ОСОБА_3, а іншою особою, а також інших доказах, які свідчать про те, що у квітні 2011 року спадкодавець проживала у доньки в м. Малині, а не за місцем реєстрації у с. Нові Озеряни Брусилівського району Житомирської області (довідками Малинської міської ради від 06 жовтня 2015 року №1580 та від 23 жовтня 2015 року №4399, згідно з якими позивач здійснювала постійний догляд за хворою (лежачою) матір'ю з 09 вересня 2009 року по ІНФОРМАЦІЯ_2, яка у цей період проживала без реєстрації в м. Малині (а.с.13,17), довідкою Новоозерянської сільської ради Брусилівського району Житомирської області від 03 грудня 2015 року №403 про те, що ОСОБА_3 була зареєстрована у селі Нові Озеряни, але фактично проживала у доньки в м. Малині (а.с.14)). Окрім цих доказів, згідно медичної картки ОСОБА_3 04 вересня 2009 року була оглянута окулістом, діагноз: сліпота обох очей, а 03 січня 2011 року ОСОБА_3 в м. Малині на дому була оглянута лікарем, який діагностував повторний інсульт: не сидить падає наліво (а.с.15). Письмові докази узгоджуються з показами свідка ОСОБА_6, сестри померлої, яка була допитана судом першої інстанції (а.с.120-121).

За таких обставин, висновок судово-почеркознавчої експертизи визнано судом першої інстанції одним із доказів наряду з іншими та суд оцінив належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, що відповідає вимогам ст.212 ЦПК України.

Доводи апеляційної скарги щодо висновку судово-почеркознавчої експертизи, проведеної старшим судовим експертом Житомирського відділення Київського науково-дослідного інституту судових експертиз Опанюк І.В., спростовуються наступним. Судово-почеркознавча експертиза призначена ухвалою суду першої інстанції від 22 липня 2016 року (а.с.123-124). Оскільки наданих матеріалів виявилося недостатньо для виконання покладених на експерта обов'язків, то було заявлено клопотання про надання додаткових матеріалів (а.с.129). Відповідно до Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень та Науково-методичних рекомендації з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 08 жовтня 1998 року №53/5 (з наступними змінами, у тому числі від 27 липня 2015 року), вільні зразки підпису надаються по змозі не менше ніж на 15 документах. Суд першої інстанції додаткові матеріали надав, за виключенням книги реєстрації за 2011 рік, оскільки сільська рада повідомила, що книга відсутня (а.с.141,143). Після надходження додаткових матеріалів експерт, який був попереджений про відповідальність за завідомо неправдивий висновок та за відмову без поважних причин від виконання покладених на нього обов'язків, від проведення експертизи не відмовився та надав категоричну відповідь на перше запитання експертизи, що підпис від імені ОСОБА_3 в заповіті від 12 квітня 2011 року виконано не ОСОБА_3, а іншою особою. За таких обставин наданих матеріалів, враховуючи додаткові, виявилося достатньо для виконання експертом покладених на нього обов'язків. На третє та четверте питання експерт відповіді не надав у зв'язку з відсутністю у судовому почеркознавстві методики встановлення віку та статі виконавця за підписом.

Окрім того, відповідно до Положення про Спадковий реєстр (надалі - Положення), затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 17 жовтня 2000 року №51/5, яке діяло в такій редакції на час посвідчення оспорюваного заповіту, відомості про заповіти підлягали обов'язковому внесенню до Спадкового реєстру (п.2.1 Положення). Посадові особи органів місцевого самоврядування (ст.1251 ЦК України) здійснювали унесення відомостей до Спадкового реєстру шляхом подання (надіслання) державному підприємству «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України чи його регіональним філіям в день вчинення відповідної нотаріальної дії заяв установленого зразка (п.п.2.4,2.5). Реєстратори уносили відомості до Спадкового реєстру у день отримання заяви про внесення відомостей до Спадкового реєстру (п.2.8 Положення). Натомість до Спадкового реєстру інформація про посвідчення заповіту від 12 квітня 2011 року внесена лише 12 червня 2013 року, тобто через два роки після вчинення нотаріальної дії, що оцінюється судом апеляційної інстанції в сукупності з іншими вищезазначеними доказами у справі.

Свідки ОСОБА_8, ОСОБА_9 та ОСОБА_4 є зацікавленими особами, оскільки перші двоє свідків пов'язані родинними стосунками з відповідачем через дружину останнього, а ОСОБА_4, будучи посадовою особою органу місцевого самоврядування, вчиняла нотаріальну дію, тобто посвідчувала заповіт. Покази свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_11 спростовуються письмовими доказами, що знаходяться у матеріалах справи.

Враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що оспорюваний заповіт не відповідав волевиявленню заповідача ОСОБА_3, оскільки вона його не підписувала, а тому обґрунтовано визнав оспорюваний заповіт недійсним, ухваливши законне рішення про задоволення позову.

Оскільки рішення по суті спору ухвалюється судом першої інстанції, а на стадії апеляційного провадження здійснюється лише перевірка законності й обґрунтованості рішення суду, то заява про застосування позовної давності може бути розглянута, якщо вона подана під час розгляду справи в суді першої інстанції. Про застосування позовної давності відповідач та його представник у суді першої інстанції не заявляли у жодний спосіб, тобто ні усно, ні письмово. Окрім того, позовна давність застосовується тоді, коли позов доведено, що є самостійною підставою для відмови. Отже, заявляючи у апеляційній скарзі про незастосування позовної давності, відповідач фактично погоджується з тим, що позов підставний по суті.

Таким чином, суд першої інстанції повно встановив обставини справи, висновки їм відповідають, правильно застосував норми матеріального права при дотриманні норм процесуального права, доводи, викладені в апеляційній скарзі, висновків суду не спростовують, а тому рішення суду, згідно ст.308 ЦПК України, колегія суддів апеляційного суду залишає без змін.

Керуючись ст.ст.209,303,304,307,308,313-315 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Брусилівського районного суду Житомирської області від 26 грудня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуюча

Судді: