справа № 638/5997/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

01 березня 2017 року м. Харків

Дзержинський районний суду м. Харкова в складі головуючого судді Штих Т.В., секретаря Чаленко Н.О., розглянувши в цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до Дзержинського районного суду м. Харкова за позовом до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди.

В обґрунтування позовних вимог Позивач посилається на те, що 14.08.2011 року о 21.00 год. він керував технічно справним автомобілем НОМЕР_1, що належить йому на праві власності, та рухався по автошляху Харків-Севастополь, зі сторони м. Мерефа у напрямку м. Харків. Під час руху в районі повороту до п. Південний, з АЗС, що розташовувалась з лівого боку по стороні його руху, на його смугу виїхав автомобіль НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_2, який допустив зіткнення з його автомобілем.

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди автомобіль отримав механічні пошкодження в результаті чого Позивачу завдано матеріальних збитків.

Вироком Харківського районного суду Харківської області від 05.10.2015 р., що залишено в силі Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 08.10.2015 р., ОСОБА_2 було визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України.

29 червня 2016 року Дзержинським районним судом м. Харкова по справі було винесено заочне рішення, позовні вимоги задоволено, стягнуто з Відповідача на користь Позивача суму у розмірі 103734.81 грн., інфляційні втрати у розмірі 83368.56 грн., 3% річних за прострочення виконання зобовязання з відшкодування завданої шкоди у розмірі 14477.40 грн., а загалом суму у розмірі 201580,77грн.

Заочне рішення було переглянуто за заявою ОСОБА_2, скасовано Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова, а справу призначено до нового розгляду.

В судове засідання представник позивача зявився, просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі ґрунтуючись на наявних в матеріалах справи доказах, не заперечував проти ухвалення заочного рішення.

Відповідач в судове засідання не зявився, про час та дату судового розгляду повідомлявся належним чином, поважні причини для неявки в судове засідання суду не повідомив.

Враховуючи, що в справі є достатні матеріали про права і правовідносини сторін, відповідача належним чином було повідомлено про місце і час судового засідання, позивач не заперечує проти розгляду справи у відсутність відповідача та ухваленні заочного рішення на підставі наявних у справі доказів, суд розглядає справу у відсутність відповідача, відповідно до ст. ст. 224, 225 ЦПК України.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Статтями 10,11,60 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, згідно з якими кожна сторона повинна довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а суд розглядає справу в межах заявлених вимог і вирішує справу на підставі наданих доказів.

Даний принцип полягає у прояві в змагальній формі ініціативи та активності осіб, які беруть участь у справі.

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин даної справи. Сторони зобовязані визначити коло фактів, на які вони посилаються,я к на підставу своїх вимог та заперечень, і довести обставини, якими вони обґрунтовують ці вимоги й заперечення, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК України.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь - які фактичні дані,на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці данні встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко-і відеозаписів, висновків експертів.

Згідно ч.1 ст. 64 ЦПК України письмовими доказами є будь - які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи.

Судом встановлено, що згідно з вироком Харківського районного суду Харківської області від 05.10.2015 р., що залишений в силі Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 08.10.2015 р., 14.08.2011 року о 21.00 год. Позивач керував технічно справним автомобілем НОМЕР_1, що належить йому на праві власності, та рухався по автошляху Харків-Севастополь, зі сторони м. Мерефа у напрямку м. Харків. Під час руху в районі повороту до п. Південний, з АЗС, що розташовувалась з лівого боку по стороні його руху, на його смугу виїхав автомобіль НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_2, який допустив зіткнення з його автомобілем.

Згідно з Висновком судової автотоварознавчої експертизи № 11469 від 15.11.2011 року, що була проведена Харківським НДІ судових експертиз ім. Засл. проф. ОСОБА_3 в ході досудового розслідування у межах кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_2 у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України, який міститься в матеріалах справи, матеріальна шкода, що завдана власнику автомобіля НОМЕР_1 приймається в розмірі ринкової вартості КТЗ та складає 128 734,81 коп.

Заперечення Відповідача щодо того, що розмір матеріальної шкоди має прийматись у розмірі вартості відновлювального ремонту з врахуванням коефіцієнта фізичного зносу та складати 105 083,16 грн. сприймаються судом критично, оскільки висновком судової автотоварознавчої експертизи № 11469 від 15.11.2011 року, відповідно до «ОСОБА_3 товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів», затвердженої Наказом Міністерства юстиції України, Фондом державного майна України № 1335/5/1159 від 24.07.2009 р. встановлено, що матеріальна шкода, що завдана власнику автомобіля НОМЕР_1 приймається в розмірі ринкової вартості КТЗ та складає 128 734,81 коп., оскільки вартість відновлювального ремонту автомобіля є навіть більшою за ринкову вартість останнього (182 639,35 грн.).

Відповідачем також було повідомлено суду, що всі наявні у нього докази по справі ним судові надано.

Відповідно до довідки ПАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна ОСОБА_4», Позивачу в якості страхового відшкодування було виплачено 25 000 грн.

Таким чином, судом встановлено, що розмір невідшкодованої матеріальної шкоди внаслідок завдання останньої джерелом підвищеної небезпеки складає 103 734,81 грн.

Вироком Харківського районного суду Харківської області від 05.10.2015 р., що залишено в силі Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 08.10.2015 р., ОСОБА_2 було визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України. Цивільний позов в межах кримінального провадження не заявлявся.

Відтак, вина ОСОБА_2 у вчинення суспільно небезпечного діяння та заподіяння наслідків повторному доказуванню не підлягає відповідно до ст. 61 ЦПК України.

Відповідно до ст. 1187 ЦПК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно зі ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 ЦК України.

Відповідно до ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є, зокрема, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.

Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином, судом встановлено, що обовязок відшкодувати шкоду, завдану ушкодженням мого автомобіля, у ОСОБА_2 виник з моменту завдання відповідної шкоди, а тому є невиконаним з 14.08.2011 р. до моменту розгляду справи судом. Враховуючи вказане, обґрунтованою є також вимога щодо сплати ОСОБА_2 суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми відповідно до наданих Позивачем розрахунків, які Відповідачем не оспорювались.

Щодо задоволення вимог про стягнення трьох відсотків річних суд окремо зазначає наступне.

Відповідно до ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є, зокрема, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі. Таке зобовязання зводиться до сплати грошей, відтак, є грошовим зобовязанням.

Відповідно до правової позиції Верховного суду України № 113 цс 14, яка міститься у постанові Верховного суду України від «01» жовтня 2014 року, відшкодування заподіяної злочином майнової та моральної шкоди є грошовим зобовязанням.

За змістом статті 625 ЦК України, нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобовязання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобовязання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

На підставі ст.ст. 11, 509, 625 ,1187 ЦК України, Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», керуючись ст.ст. 10, 11, 57, 60, 64, 209, 212, 224-226 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 відшкодування матеріальної шкоди за пошкодження автомобіля НОМЕР_3 у розмірі 103734.81 грн., інфляційні втрати у розмірі 83368.56 грн., 3% річних за прострочення виконання зобовязання з відшкодування завданої шкоди у розмірі 14477.40 грн., а загалом суму у розмірі 201580,77грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму сплаченого судового збору у розмірі 2015.81 грн.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано відповідачем протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на подачу апеляційної скарги.

Суддя Штих Т.В.