Ухвала іменем україни 15 лютого 2017 року м. Київ Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі: головуючого Червинської М.Є., суддів: Коротуна В.М., Писаної Т.О., Мазур Л.М., Попович О.В.,
розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до Територіального центру соціального обслуговування Кіровського району м. Дніпропетровська про стягнення заборгованості по заробітній платі, відшкодування моральної шкоди, за касаційною скаргою Територіального центру соціального обслуговування Кіровського району

м. Дніпропетровська на рішення Кіровського районного суду

м. Дніпропетровська від 29 жовтня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 26 січня 2016 року,

в с т а н о в и л а :

У вересні 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду з указаним позовом, обґрунтовуючи його тим, що він з 08 вересня 2009 року працює на посаді сторожа в Територіальному центрі соціального обслуговування Кіровського району м. Дніпропетровська, проте, час роботи, зазначений у посадовій інструкції та графіку чергувань, не відповідає журналу обліку робочого часу, в результаті чого він працює кожний місяць в нічний час понаднормово.

Зазначав, що відповідач не виплачує заробітну плату з врахуванням його роботи в надурочний час, чим порушує його права, а тому просив стягнути з Територіального центру соціального обслуговування Кіровського району м. Дніпропетровська на його користь заборгованість по заробітній платі за період з вересня 2012 року по серпень 2015 року в розмірі 18 000 грн та у рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої вказаними неправомірними діями відповідача - 3 000 грн.

Рішенням Кіровського міського суду м. Дніпропетровська від

29 жовтня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 26 січня 2016 року, позовні вимоги

ОСОБА_3 задоволено частково.

Стягнуто з Територіального центру соціального обслуговування Кіровського району м. Дніпропетровська на користь ОСОБА_3 заборгованість по виплаті заробітної плати за надурочну роботу за період з вересня 2012 року по серпень 2015 року в сумі 11 658 грн 10 коп. та у відшкодування моральної шкоди - 500 грн.

У касаційній скарзі Територіальний центр соціального обслуговування Кіровського району м. Дніпропетровська, посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій, ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги ОСОБА_3 частково та стягнути з Територіального центру соціального обслуговування Кіровського району

м. Дніпропетровська на користь ОСОБА_3 заборгованість по виплаті заробітної плати за надурочну роботу за період з вересня 2012 року по серпень 2015 року в розмірі 4 160 грн 36 коп.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й суд апеляційної інстанції, виходив із того, що

ОСОБА_3 працював у Територіальному центрі соціального обслуговування Кіровського району м. Дніпропетровська з вересня 2012 року по серпень 2015 року в надурочний час, а саме відпрацював 594 надурочні години, однак відповідачем, на порушення ст. 106 КЗпП України, не проведено відповідної оплати.

Колегія суддів погоджується із зазначеними висновками судів першої та апеляційної інстанцій з огляду на таке.

Судами встановлено, що 08 вересня 2009 року ОСОБА_3 був прийнятий на посаду сторожа Територіального центру соціального обслуговування Кіровського району м. Дніпропетровська.

Згідно посадової інструкції сторожа за 2012 рік режим його роботи становив: в робочі дні з 17:00 год. до 07:00 год., в п'ятницю з 15:45 год. до 07:00 год., в передсвяткові дні з 15:00 год., в вихідні і святкові дні цілодобово з 07:00 год. до 07:00 год.

Згідно посадової інструкції сторожа за 2015 рік режим роботи сторожа становив: з 08:00 год. ранку до 08:00 год. наступного дня, доба через три.

При цьому в матеріалах справи наявні копії табелю обліку робочого часу, а також журнал обліку робочого часу та графіків роботи сторожів, згідно яких кількість відпрацьованих ОСОБА_3 годин за період з вересня 2012 року по серпень 2015 року перевищує 160 годин на місяць.

Відповідно до ч. 1 ст. 50 КЗпП України нормальна тривалість робочого часу працівників не може перевищувати 40 годин на тиждень.

Статтею 61 КЗпП України визначено, що на безперервно діючих підприємствах, в установах, організаціях, а також в окремих виробництвах, цехах, дільницях, відділеннях і на деяких видах робіт, де за умовами виробництва (роботи) не може бути додержана встановлена для даної категорії працівників щоденна або щотижнева тривалість робочого часу, допускається за погодженням з виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником) підприємства, установи, організації запровадження підсумованого обліку робочого часу з тим, щоб тривалість робочого часу за обліковий період не перевищувала нормального числа робочих годин (ст. ст. 50 і 51).

Відповідно до ст. 62 КЗпП України надурочні роботи, як правило, не допускаються. Надурочними вважаються роботи понад встановлену тривалість робочого дня (ст. ст. 52, 53 і 61 КЗпП України).

Згідно із ст. 106 КЗпП України за погодинною системою оплати праці робота в надурочний час оплачується в подвійному розмірі годинної ставки. За відрядною системою оплати праці за роботу в надурочний час виплачується доплата у розмірі 100 відсотків тарифної ставки працівника відповідної кваліфікації, оплата праці якого здійснюється за погодинною системою, - за всі відпрацьовані надурочні години. У разі підсумованого обліку робочого часу оплачуються як надурочні всі години, відпрацьовані понад встановлений робочий час в обліковому періоді, у порядку, передбаченому частинами першою і другою цієї статті. Компенсація надурочних робіт шляхом надання відгулу не допускається.

Враховуючи зазначене правильним є висновок судів попередніх інстанцій про наявність підстав для стягнення заборгованості по заробітній платі, зокрема щодо оплати відпрацьованих ОСОБА_3 надурочних робіт за період з вересня 2012 року по серпень 2015 року.

При цьому при визначенні кількості відпрацьованих ОСОБА_3 надурочних робіт судами було взято до уваги дані журналу обліку робочого часу та графіків роботи сторожів та на підставі положень ст. 212 ЦПК України надано критичну оцінку суперечливим даним табелю обліку робочого часу.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суди першої та апеляційної інстанцій правильно визначились із характером спірних правовідносин, нормою матеріального права, яка підлягає застосуванню, законно та обґрунтовано дійшли висновку про наявність підстав для стягнення заборгованості по виплаті ОСОБА_3 заробітної плати за надурочну роботу за період з вересня 2012 року по серпень 2015 року.

Доводи касаційної скарги зазначених висновків судів попередніх інстанцій не спростовують, зводяться до переоцінки доказів та незгоди з висновками судів щодо їх оцінки.

Докази та обставини, на які посилається Територіальний центр соціального обслуговування Кіровського району м. Дніпропетровська у касаційній скарзі, були предметом розгляду судами першої та апеляційної інстанцій та при їх дослідженні і встановленні судами було дотримано норми матеріального та процесуального права.

При цьому правильність вирішення судами попередніх інстанцій позовних вимог про відшкодування моральної шкоди не є доводом касаційної скарги.

З огляду на наведене колегія суддів дійшла висновку, що доводи касаційної скарги та зміст оскаржуваних судових рішень не дають підстав для висновку про те, що судами першої та апеляційної інстанцій при розгляді справи були допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, які відповідно до ст. ст. 338-341 ЦПК України є підставами для скасування судових рішень.

Керуючись ст. ст. 336, 337, 343-345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу Територіального центру соціального обслуговування Кіровського району м. Дніпропетровська відхилити.

Рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від

29 жовтня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 26 січня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.Є. Червинська

Судді: В.М. Коротун

Л.М.Мазур

Т.О.Писана

О.В.Попович