Справа № 127/9829/17
Провадження № 2/127/3608/17
У Х В А Л А

15.05.2017 м.Вінниця

Суддя Вінницького міського суду Вінницької області Король О.П., вивчивши позовну заяву ОСОБА_1 до Кредитної спілки «Істок» про захист прав споживача, визнання недійсними окремих положень кредитного договору, визнання недійсним додаткового договору та зобов»язання повернути кошти,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до КС «Істок» про захист прав споживачів.

Зазначена позовна заява не відповідає вимогам, встановленим ст. 119 ЦПК України, а тому є підстави для залишення її без руху з метою усунення недоліків.

Відповідно до ч. 5 ст. 119 ЦПК України, до позовної заяви додається документ, що підтверджує сплату судового збору.

Суд звертає увагу, що з 01 вересня 2015 року ОСОБА_2 України «Про судовий збір» діє у новій редакції, відповідно до якої пункт про звільнення від сплати судового збору споживачів виключений.

Щодо посилання позивача на статтю 22 Закону України «Про захист прав споживачів», то суд зауважує, що спеціальним нормативно-правовим актом, який визначає правові засади справляння судового збору, платників, об'єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору є ОСОБА_2 України «Про судовий збір».

Як вказувалося з 01 вересня 2015 року ОСОБА_2 України «Про судовий збір» діє у новій редакції. Із статті 5 цього Закону, яка визначає пільги щодо сплати судового збору, виключено пункт, який встановлював, що від сплати судового збору звільняються споживачі за позовами, що пов'язані з порушенням їхніх прав. Отже, з 01 вересня 2015 року позови споживачів оплачуються судовим збором за ставками, встановленими Законом. Щодо наявності такої норми в Законі України «Про захист прав споживачів», то слід зауважити, що на день подання позову діють нормативно-правові акти, які мають однакову юридичну силу, але по-різному регулюють питання оплати судового збору. Водночас Конституційний Суд України у пункті 3 мотивувальної частини рішення від 03 жовтня 1997 року № 4-рп у справі про набуття чинності Конституцією України зазначив, що конкретна сфера суспільних відносин не може бути водночас врегульована однопредметними нормативними правовими актами однакової сили, які за змістом суперечать один одному. Звичайною є практика, коли наступний у часі акт містить пряме застереження щодо повного або часткового скасування попереднього. Загальновизнаним є й те, що з прийняттям нового акту, якщо інше не передбачено самим цим актом, автоматично скасовується однопредметний акт, який діяв у часі раніше. Отже, за наявності декількох законів, норми яких по-різному регулюють конкретну сферу суспільних відносин, під час вирішення спорів у цих відносинах застосуванню підлягають положення закону з урахуванням дії закону в часі за принципом пріоритету тієї норми, яка прийнята пізніше.

ОСОБА_2 України «Про судовий збір» у редакції, що діє з 01 вересня 2015 року, виключив споживачів з переліку пільгової категорії осіб, які звільняються від сплати судового збору, позивачу належить сплатити судовий збір, виходячи із ставки судового збору за подання до суду фізичною особою позовної заяви немайнового характеру, розмір якої відповідно до частини 2 статті 4 Закону України «Про судовий збір», становить 0,4 розміру прожиткового мініміму доходів для працездатних осіб.

Крім того, слід звернути увагу, що відповідно до ст.6 Закону України «Про судовий збір» у разі, коли в позовній заяві обєднаного дві і більше вимоги немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру.

Аналогічні розяснення містить і постанова Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 року №10.

Також, відповідно до п.п. 5, 6 ч.2 ст.119 ЦПК України позовна заява повинна містити виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, зазначення доказів, що підтверджують кожну обставину, наявність підстав для звільнення від доказування.

Так, вказуючи на несправедливість положення щодо плати за надання кредиту, позивач обґрунтовує їх положеннями ст.14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». Разом з тим зазначає, що положення цієї норми передбачають тимчасове не нарахування відсотків в певний період певній категорії громадян, тобто регулюють виконання дійсного зобовязання при певних умовах. В той же час несправедливість умов веде до визнання їх недійсними. Позивачу слід визначитися з обставинами, якими обґрунтовуються його вимоги.

Позивачем не зазначено докази введення його в оману, адже перед підписанням він прочитав договір, з 03.03.2016 по 03.03.2017 виконував умови договору і лише нещодавно зрозумів те, що його введено в оману;

Позивачем не зазначено докази про те, що на момент укладення договору і до нині він є військовослужбовцем.

Не надано примірника договору від 19.04.2017 про надання правової допомоги, укладеного з ТОВ «Подільський юридичний центр»

Відповідно до ч. 1 ст. 121 ЦПК України, суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 119 і 120 цього Кодексу, або не сплачено судовий збір, постановляє ухвалу, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків, який не може перевищувати п'яти днів з дня отримання позивачем ухвали.

Враховуючи викладене, керуючись ст. 121 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Кредитної спілки «Істок» про захист прав споживача, визнання недійсними окремих положень кредитного договору, визнання недійсним додаткового договору та зобов»язання повернути кошти залишити без руху та надати позивачу строк для усунення зазначених в ухвалі недоліків протягом трьох днів з дня отримання ухвали.

У разі невиконання ухвали суду в зазначений строк позовну заяву вважати неподаною та повернути позивачеві зі всіма доданими до неї документами.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя