Справа № 502/2746/16-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 березня 2017 року м. Кілія

Кілійський районний суд Одеської області

у складі:

головуючого судді - Масленикова О.А.

за участю:

секретаря судового засідання Скрипкіної А.Ю.

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за позовом

ОСОБА_1

до

ОСОБА_2

про

визнання договору дійсним та визнання права власності

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом в якому згідно уточнень від 02.02.2017 р. вказав, що 24.11.2016 року за договором купівлі-продажу, він придбав у відповідача житловий будинок та земельну ділянку площею 0.25 га /кадастровий номер :02:001:0339/, розташовані за адресою: Кілійський район, с. Мирне, вул. Колгоспна, 57, за ціною 16 000 гривень. Відповідно до п. 10 вказаного договору відповідач зобовязався протягом 5-ти календарних днів нотаріально посвідчити вказаний договір. 29.11.2016 року на виконання п. 8 договору відповідач передав, а позивач, в свою чергу, прийняв майно, яке було предметом договору купівлі-продажу. Однак відповідач в подальшому став ухилятися від нотаріального посвідчення договору, посилаючись на те, що вони досягли всіх домовленостей за договором та виконали його у повному обсязі, оскільки він отримав від позивача гроші та передав йому обєкт правочину. Після неодноразових наполягань, що договір підлягає нотаріальному посвідченню, відповідач ухиляється від відповідних дій, в звязку з чим позивач змушений був звертатись до нього письмово з проханням прибути до нотаріуса для посвідчення укладеного правочину. Відповідач, отримавши повідомлення позивача, письмової відповіді йому не надав, проте усно повідомив, що до нотаріуса він не піде. Враховуючи, що позивач став володіти належним відповідачу будинком та земельною ділянкою згідно досягнутої з відповідачем угоди, вже розпочав робити ремонт придбаного будинку, він просив суд визнати дійсним договір купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки, укладений 24.11.2016 року між ним та відповідачем ОСОБА_2 та визнати за ним: - право власності на житловий будинок, розташований за адресою: Одеська область, Кілійський район, с. Мирне, вул. Колгоспна, 57; - право власності на земельну ділянку за адресою: Одеська область, Кілійський район, с. Мирне, вул. Колгоспна, 57, площею 0.25 га, цільового призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер :02:001:0339.

Після відкриття провадження у справі позивачем ОСОБА_1 було подано заяву, згідно якої він підтримує свій позов у повному обсязі та просить розглянути справу за його відсутності в звязку з сімейними обставинами.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання зявився, надавши заяву про розгляд справи за його відсутності.

Зважаючи на те, що всі особи, які беруть участь у справі, не прибули в судове засідання та подали заяви про проведення судового розгляду за їх відсутності, розгляд справи проведено за відсутності сторін без фіксування ходу судового засідання звукозаписувальним технічним засобом, що відповідає положенням ст. ст. 169, 197 ЦПК України.

Дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне:

Як вбачається з Витягу про реєстрацію права власності, виданого 28.12.2012 року КП «Кілійське РБТІ та РОН» за номером 37045617, ОСОБА_2 на підставі рішення Кілійського районного суду у справі № 2/1513/2210/12 від 29.11.2012 р., є власником житлового будинку, розташованого за адресою: Одеська область, Кілійський район, с. Мирне, вул. Колгоспна, будинок, 57, реєстраційний номер обєкта нерухомості 38885915, який згідно технічного паспорту складається з житлового будинку літ. А; сараю літ. Б; вбиральні літ. В; надвірних споруд - № 1-2 /а.с.6-7/.

Згідно Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна, сформованої 24.05.2016 р. за номером 59706478, 18.05.2016 р. за реєстраційним номером обєкта нерухомого майна 23 зареєстровано право власності ОСОБА_2 на обєкт нерухомого майна земельну ділянку площею 0.25 га цільового призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) за адресою: Одеська область, Кілійський район, с. Мирне, вулиця Колгоспна, 57, кадастровий номер земельної ділянки :02:001:0339; номер запису про право власності 14627191 /а.с. 8/.

24.11.2016 року за простим письмовим договором купівлі-продажу, укладеним в м. Кілія, ОСОБА_2 /Продавець/ продав, а ОСОБА_1 /Покупець/ купив за ціною 16 000 гривень житловий будинок за адресою: Одеська область, Кілійський район, с. Мирне, вул. Колгоспна, 57, та земельну ділянку за цією ж адресою. Будинок складається з: літ. А житловий будинок; літ. Б сарай ; літ. В вбиральня; № 1-4, надвірні споруди, а земельна ділянка цільового призначення для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) має площу 0,2500 га, кадастровий номер :02:001:0339 /а.с. 5/.

Як зазначено в п.п. 8, 10 відповідного Договору, продавець зобовязався звільнити будівлю не пізніше 29.11.2016 року та протягом 5 днів з моменту його укладення договір підлягає обовязковому нотаріальному посвідченню.

Як вбачається з розписки, складеної 24.11.2016 року, ОСОБА_2 отримав від ОСОБА_1 гроші в сумі 16 000 гривень за продаж житлового будинку та земельної ділянки за адресою: село Мирне, вул. Колгоспна, 57 /а.с. 19/.

Згідно повідомлення, отриманого відповідачем 07.12.2016 р., ОСОБА_1 запрошував ОСОБА_2 зявитись 14.12.2016 р. для посвідчення договору купівлі-продажу житлового будинку від 24.11.2016 р. до приватного нотаріуса ОСОБА_3 за адресою: м. Кілія, вул. Перекопської Дивізії, 19 /а.с. 18/.

При ухваленні рішення суд керувався наступними правовими нормами:

Статтями 15 та 16 ЦК України передбачено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту права, встановлених цивільним законодавством, є, зокрема, його визнання.

Як зазначено в п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є: договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Серед загальних вимог додержання яких є необхідним для чинності правочину, ч. ч. 4-5 ст. 203 ЦК України закріплено, що правочин має вчинятися у формі, встановленій законом та він має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст. 657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі.

Відповідно до ст. 377 ЦК України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Розмір та кадастровий номер земельної ділянки, право на яку переходить у зв'язку з переходом права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, є істотними умовами договору, який передбачає набуття права власності на ці об'єкти (крім багатоквартирних будинків).

Як зазначено в ст. 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

Як зазначено в п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року N 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» - з підстав недодержання вимог закону про нотаріальне посвідчення правочину нікчемними є тільки правочини, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов'язковому нотаріальному посвідченню.

Вирішуючи спір про визнання правочину, який підлягає нотаріальному посвідченню, дійсним, судам необхідно враховувати, що норма частини другої статті 220 ЦК не застосовується щодо правочинів, які підлягають і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації, оскільки момент вчинення таких правочинів відповідно до статей 210 та 640 ЦК пов'язується з державною реєстрацією, тому вони не є укладеними і не створюють прав та обов'язків для сторін.

При розгляді таких справ суди повинні з'ясувати, чи підлягає правочин обов'язковому нотаріальному посвідченню, чому він не був нотаріально посвідчений, чи дійсно сторона ухилилася від його посвідчення та чи втрачена така можливість, а також чи немає інших підстав нікчемності правочину.

У зв'язку з недодержанням вимог закону про нотаріальне посвідчення правочину договір може бути визнано дійсним лише з підстав, встановлених статтями 218 та 220 ЦК.

Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ч. 2 ст. 3 Закону України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» речові права на нерухоме майно, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 зазначеного Закону речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обовязкової реєстрації.

З наданих сторонами доказів судом встановлено, що укладений 24.11.2016 року між сторонами по справі правочин, відповідно до діючої на той час та на час ухвалення рішення редакції ст. 657 ЦК України підлягав обовязковому нотаріальному посвідченню та не підлягав обовязковій державній реєстрації. Відповідач ОСОБА_2 набув право власності на предмет договору купівлі-продажу /житловий будинок та земельну ділянку/ та провів реєстрацію права власності відповідно до законодавства, що діяло на момент його виникнення, тому відповідно до положень ст. 658 ЦК України мав право продажу відповідного товару. Також судом встановлено, що відповідач на виконання своїх зобовязань за правочином передав позивачу предмет договору купівлі-продажу, тобто відповідний житловий будинок з земельною ділянкою, на якій він розміщений, а позивач сплатив відповідачу визначену ним грошову суму, отже між сторонами відбулось повне виконання відповідного договору. Враховуючи, що відповідач по справі фактично ухиляється від нотаріального посвідчення правочину, а положення діючого законодавства не передбачають можливості зобовязання сторони правочину примусово здійснити його нотаріальне посвідчення, суд приходить до висновку, що вимоги позивача є обґрунтованими, оскільки за діючим законодавством в даному випадку належним способом захисту порушеного права позивача, як покупця відповідного товару, є визнання договору дійсним та визнання за ним права власності на придбане за відповідним правочином майно.

Разом з тим, враховуючи, що предметом договору купівлі-продажу був будинок з надвірними спорудами № 1-4, а згідно даних технічної інвентаризації наданої позивачем, до будинку відносяться надвірні споруди № 1-2, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги частково, визнавши за позивачем право власності на житловий будинок з надвірними спорудами, згідно даних технічної інвентаризації.

Керуючись ст.ст.10, 11, 57-60, 88, 209, 212-215 ЦПК України, ст. ст. 11, 16, 220, 377, 655, 657 ЦК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору дійсним та визнання права власності задовольнити частково.

Визнати дійсним договір купівлі-продажу житлового будинку за адресою: Одеська область, Кілійський район, с. Мирне, вул. Колгоспна, 57, та земельної ділянки за цією ж адресою, кадастровий номер :02:001:0339, укладений 24.11.2016 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, право власності на житловий будинок, розташований за адресою: Одеська область, Кілійський район, с. Мирне, вул. Колгоспна, 57, який складається з: літ. А житловий будинок; літ. Б сарай; літ. В вбиральня; № 1-2 надвірні споруди.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, право власності на земельну ділянку площею 0.25 га, розташовану за адресою: Одеська область, Кілійський район, с. Мирне, вул. Колгоспна, 57, - цільового призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка); кадастровий номер земельної ділянки :02:001:0339.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 що мешкає в м. Кілія, вул. Кагульска, 63, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, що мешкає в с. Мирне Кілійського району, вул. Колгоспна, 55, - 551,20 гривень судового збору.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Одеської області через Кілійський районний суд Одеської області шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення.

Суддя Кілійського районного суду ОСОБА_4