Справа № 202/7418/16-ц
Провадження № 2-п/202/44/2017
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 березня 2017 року м. Дніпро

Індустріальний районний суд міста Дніпропетровська в складі:

головуючого-судді Волошина Є.В.

за участю секретаря Величко А.А.

заявник ОСОБА_1

представника заявника ОСОБА_2

представника позивача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Дніпро заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення суду по цивільній справі за позовною заявою Публічного акціонерного товариства акціонерний комерційний банк «Індустріалбанк» до ОСОБА_1, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

ВСТАНОВИВ:

Заочним рішенням Індустріального районного суду м.Дніпроптровська від 31 січня 2017 року позовні вимоги ПАТ КБ «Індустріалбанк» до ОСОБА_1, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором були задоволені - стягнуто в солідарному порядку зі ОСОБА_1 та ОСОБА_4 на користь ПАТ КБ «Індустріалбанк» заборгованість за кредитним договором №КRI/0900/310/07 від 16 липня 2007 року, яка станом на 22 листопада 2016 року складає 23697 доларів США 97 центів та 12192 гривні 65 копійок, в тому числі: 19595,99 доларів США заборгованість за кредитом; 4176,82 доларів США заборгованість по процентам за користування кредитом; 12192,65 грн. пеня за прострочення повернення кредиту та сплати процентів за користування кредитом; стягнуто зі ОСОБА_1 та ОСОБА_4 на користь ПАТ КБ «Індустріалбанк» судовий збір у розмірі 4674,00 грн. з кожного.

15 лютого 2017 року відповідач ОСОБА_1 звернулась до суду із заявою про перегляд заочного рішення, посилаючись на те, що вона не була належним чином повідомлена про час та місце проведення судового засідання, викликів до суду не отримувала, про судові засідання не знала і саме тому не зявилась до суду. Її заперечення проти позову полягають в тому, що кредитний договір №КRI/0900/310/07 від 16 липня 2007 року не відповідає вимогам закону, а саме ст.524 ЦК України. Згідно цієї статті зобовязання має бути виражене в національній валюті України гривні, в той час як у вищезазначеному кредитному договорі воно виражено в доларах США. Також ОСОБА_1 має суттєві заперечення щодо розміру боргу, які вимагають розрахунків. На підставі викладеного просить судскасувати вказане заочне рішення та призначити вищезазначену справу до розгляду в загальному порядку.

В судовому засіданні заявник зі своїм представником заяву про перегляд заочного рішення підтримали та просили її задовольнити.

Представник позивача в судовому засіданні просив заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення залишити без задоволення, зазначивши, що кредитний договір відповідає всім нормам ЦК України.

Суд, заслухавши сторін, вивчивши матеріали справи про перегляд заочного рішення та зазначеної вище цивільної справи, вважає, що заява задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ч.3 ст.231 ЦПК України суд може своєю ухвалою за результатами розгляду заяви про перегляд заочного рішення залишити заяву без задоволення або скасувати заочне рішення і призначити розгляд справи в загальному порядку.

Частиною 4 ст.231 ЦПК України передбачено, що у разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Відповідно до ч.1 ст.232 ЦПК України, заочне рішення підлягає скасуванню, якщо судом буде встановлено, що відповідач не з'явився в судове засідання та не повідомив про причини неявки з поважних причин і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Таким чином, законом для скасування заочного рішення передбачено одночасно і наявність поважних причин неявки, і істотність значення доказів, на які він посилається, для правильного рішення у справі.

Отже, наявність лише однієї з двох вказаних обставин не може бути підставою для скасування заочного рішення.

Так, однією з підстав для скасування заочного рішення заявник зазначає те, що кредитний договір №КRI/0900/310/07 від 16 липня 2007 року не відповідає вимогам закону, а саме ст.524 ЦК України. Згідно цієї статті зобовязання має бути виражене в національній валюті України гривні, в той час як у вищезазначеному кредитному договорі воно виражено в доларах США.

Разом з цим, відповідно до частини другої статті 533 ЦК України, якщо в зобовязанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті в гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Грошове зобовязання має бути виконане у гривнях. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобовязаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом (частини перша та третя статті 533 ЦК України).

Згідно зі статтею 2 Закону України від 7 грудня 2000 року № 2121-III «Про банки і банківську діяльність» кошти це гроші у національній або іноземній валюті чи їх еквівалент.

Статті 47 та 49 цього Закону визначають операції банків з розміщення, залучення коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик як кредитні операції незалежно від виду валюти, яка використовується. Ці операції здійснюються на підставі банківської ліцензії.

Статтею 5 Декрету операції з валютними цінностями здійснюються на підставі генеральних та індивідуальних ліцензій Національного банку України (далі НБУ). Операції з валютними цінностями банки мають право здійснювати на підставі письмового дозволу (генеральної ліцензії) на здійснення операцій з валютними цінностями відповідно до пункту 2 статті 5 цього Декрету.

Крім того, Національним банком України на виконання положень статті 11 Декрету прийнято Положення про порядок видачі Національним банком України індивідуальних ліцензій на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу затвердженого постановою Правління Національного банку України від 14 жовтня 2004 року № 483 (далі Положення).

Згідно з пунктом 1.5 цього Положення використання іноземної валюти як засобу платежу без ліцензії дозволяється, якщо ініціатором або отримувачем за валютною операцією є уповноважений банк (ця норма стосується лише тих операцій уповноваженого банку, на здійснення яких НБУ видав йому банківську ліцензію та генеральну ліцензію на здійснення валютних операцій).

Відповідно до розяснень, викладених у пункті 14 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті з правовідносин, які виникли при здійсненні валютних операцій, у випадках і в порядку, встановлених законом (частина друга статті 192, частина третя статті 533 ЦК України, Декрет.

Отже, якщо в кредитному договорі виконання зобовязання визначено у вигляді грошового еквіваленту в іноземній валюті (стаття 533 ЦК України), то за наявності хоча б в однієї зі сторін зобовязання (у банку-отримувача або в ініціатора платежу) індивідуальної або генеральної ліцензії на використання іноземної валюти на території України (стаття 5 Декрету), суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті.

Вказана правова позиція викладена у Постанові ВСУ від 10 лютого 2016 року у справі № 6-1680цс15.

Враховуючи той факт, що на час укладання кредитного договору у позивача була наявна ліцензія на здійснення операцій з валютними цінностями, твердження ОСОБА_1 та її представника, що вищезазначений кредитний договір не відповідає вимогам закону, а саме ст.524 ЦК України, є хибним та таким, що не відповідає дійсності.

Також заявником не надано суду будь-яких доказів щодо неправильного розрахунку суми заборгованості за кредитним договором.

При цьому, суд вважає, що відповідач ОСОБА_1 про час та місце проведення судового засідання повідомлялась належним чином.

Так, згідно відомостей адресно-довідкового підрозділу ГУДМС УДМС України в Дніпропетровській області ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1 з 05 листопада 2007 року. В матеріалах справи маються судові повістки про виклик до суду та конверт, згідно якого судова повістка повернулась на адресу суду з відміткою «по закінченню терміну зберігання».

З огляду на зазначене, заява відповідача ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 31 січня 2017 року задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.231,232 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення суду по цивільній справі за позовною заявою Публічного акціонерного товариства акціонерний комерційний банк «Індустріалбанк» до ОСОБА_1, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором - залишити без задоволення.

Заочне рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області через Індустріальний районний суд м.Дніпропетровська шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня постановлення ухвали.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Волошин Є.В.