22-ц/775/170/2017(м)
Головуючий у 1 інстанції Овчиннікова О.С.
Доповідач Лопатіна М.Ю.
У Х В А Л А

Іменем України

01 березня 2017 року Апеляційний суд Донецької області у складі:

головуючого судді Лопатіної М.Ю.

суддів Биліни Т.І., Принцевської В.П.,

при секретарі Зал Ю.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Маріуполі справу за позовною заявою ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Національна лізингова компанія «Люкскар» про захист прав споживачів

за апеляційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю «Національна лізингова компанія «Люкскар» на ухвалу Волноваського районного суду Донецької області від 21 грудня 2016 року,

в с т а н о в и в:

Ухвалою судді Волноваського районного суду Донецької області від 21 грудня 2016 року відкрито провадження у справі за вищезазначеним позовом ОСОБА_1

З вказаною ухвалою суду, в частині визначення підсудності, не погодилось товариство з обмеженою відповідальністю «Національна лізингова компанія «Люкскар» та подало на неї апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просило ухвалу суду скасувати. При цьому відповідач зазначив, що місцевий суд при відкритті провадження у справі не прийняв до уваги те, що цей позов на регулюють норми Закону України «Про захист справ споживачів». Вважає, що на підставі ст. 109 ЦПК України, цей позов повинен розглядатись за юридичною адресою відповідача.

Сторони у судове засідання апеляційного суду не з'явились, були повідомлені про час та місце розгляду справи належним чином.

Згідно ч. 2 ст. 305 ЦПК України, неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Згідно п. ст.. 312 ЦПК України, розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд відхиляє скаргу і залишає ухвалу без змін, якщо судом першої інстанції постановлено ухвалу з додержанням вимог закону.

Відкриваючи провадження у справі за позовом ОСОБА_1, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що дана справа відноситься до територіальної компетенції Волноваського районного суду Донецької області за зареєстрованим місцем проживання позивача, яка звернулась до суду з позовом про захист прав споживачів.

Так, з матеріалів справи вбачається, що у грудні 2016 року ОСОБА_1 звернулась до Волноваського районного суду Донецької області за своїм зареєстрованим місцем проживання з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Національна лізингова компанія «Люкскар», в обґрунтування якого зазначала, що 05 листопада 2016 року вона уклала з відповідачем договір № 75887-10 майнового лізингу, у відповідності до умов якого, відповідач зобов'язався придбати та передати їй на умовах майнового лізингу в користування автомобіль KIA Sportage, вартістю 377000 грн., а вона зобов'язалась прийняти і належним чином використовувати цей транспортний засіб та у встановлені терміни сплачувати лізингові та інші платежі. 05 листопада 2016 року вона внесла на поточний рахунок відповідача суму в загальному розмірі 75 900 грн., в яку також входив комісійний збір. Проте коли вона ознайомилась з додатками до договору після його підписання, то дійшла висновку, що її бюджет не дає можливість сплачувати запропоновані відповідачем щомісячні платежі, тому 07 листопада 2016 року вона направила на адресу відповідача заяву про розірвання договору. З огляду на розірвання договору за домовленістю сторін, просила стягнути з відповідача на її користь сплачений нею платіж у сумі 75 400 грн.

Відповідно до ч.2 ст.109 ЦПК України, позови до юридичних осіб подаються за їхнім місцезнаходженням.

Разом з тим, частина 5 статті 110 ЦПК України передбачає те, що позови про захист прав споживачів можуть пред'являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування споживача або за місцем заподіяння шкоди чи виконання договору.

Закон України "Про захист прав споживачів" регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації політики у сфері захисту прав споживачів.

Як роз'яснено в п.п. 2, 3 постанови пленуму Верховного суду України "Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів" № 5 від 12.04.1996 року Закон України "Про захист прав споживачів" не визначає певних меж своєї дії, та щодо відносин, які ним регулюються, належать, зокрема, ті, що виникають із договорів купівлі-продажу, майнового найму, із договорів про надання фінансово-кредитних послуг для задоволення власних побутових потреб громадян та ін.

Вирішуючи питання про характер правовідносин між споживачем та продавцем (виготівником, виконавцем), про наявність підстав і умов їх виникнення, про права і обов'язки сторін, суд має виходити як із норм Закону і прийнятих згідно з ним актів законодавства, так і з відповідних норм ЦК та іншого законодавства, що регулюють ті ж питання і не суперечать Закону.

Відповідно до ст. 806, ч. 2 ЦК України до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених параграфом 6 глави 58 ЦК України та законом. До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом.

Враховуючи предмет та підстави заявленого позову, колегія судді вважає, що правовідносини, які виникли між сторонами, підпадають під дію Закону України "Про захист прав споживачів", а тому суд першої інстанції правильно виходив з того, що заявлені позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення сплаченої за договором майнового лізингу суми, за якими позивач виступає як споживач послуг, можуть пред'являтися за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача.

З огляду на викладене, доводи апеляційної скарги про порушення судом першої інстанції правил підсудності з посиланням на те, що пред'явлений позивачем позов не відноситься до категорії справ про захист прав споживачів та має розглядатися за місцезнаходженням товариства з обмеженою відповідальністю «Національна лізингова компанія «Люкскар», не спростовують правильність висновку суду про визначення підсудності та відкриття провадження у справі.

Таким чином, ОСОБА_1 звернулась із даним позовом до Волноваського районного суду Донецької області з дотриманням правил підсудності.

З урахуванням наведеного, у відповідності до вимог п.1 ч.1 ст. 312 ЦПК України апеляційний суд відхиляє скаргу і залишає ухвалу без змін, оскільки судом першої інстанції постановлено ухвалу про відкриття провадження з додержанням вимог закону.

Керуючись ст.ст. 307, 312, 315 ЦПК України, апеляційний суд -

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Національна лізингова компанія «Люкскар» відхилити.

Ухвалу судді Волноваського районного суду Донецької області від 21 грудня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: