АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Провадження № 22-ц/796/4426/2017 Доповідач: Шебуєва В.А.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 травня 2017 року Колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва

в складі: головуючого-судді Шебуєвої В.А.,

суддів Оніщука М.І., Українець Л.Д.,

секретар Майданець К.В.,

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 23 січня 2017 року в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи: Комунальне підприємство «Мікрорайон Дехтярівський» Шевченківського району м.Києва, Публічне акціонерне товариство «Київенерго», Публічне акціонерне товариство «Акціонерна компанія «Київводоканал» про визначення порядку користування квартирою, поділ особових рахунків, визначення порядку і розміру участі в утриманні житла та зобов'язання вчинити дії,-

в с т а н о в и л а:

Заочним рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 23 січня 2017 року відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи: Комунальне підприємство «Мікрорайон Дехтярівський» Шевченківського району м.Києва, Публічне акціонерне товариство «Київенерго», Публічне акціонерне товариство «Акціонерна компанія «Київводоканал» про визначення порядку користування квартирою, поділ особових рахунків, визначення порядку і розміру участі в утриманні житла та зобов'язання вчинити дії.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати вказане рішення суду та ухвалити нове рішення по суті позовних вимог. Посилається на те, що рішення суду першої інстанції ухвалене з порушенням норм матеріального процесуального права, судом неповно з'ясовано обставини справи. Зазначає, що йому з відповідачкою належить по Ѕ частки квартири, він не має можливості сплачувати комунальні послуги в повному обсязі. На думку апелянта суд мав визначити витрати по оплаті комунальних послуг відповідно до їх часток у спільній власності.

В апеляційній інстанції ОСОБА_1 підтримав апеляційну скаргу та просить її задовольнити.

Представники ПАТ «Київенерго», ПАТ «АК «Київводоканал» просять відхилити подану апеляційну скаргу, а рішення суду залишити без змін, посилаючись на його законність та обґрунтованість.

В судове засідання відповідач ОСОБА_2 та представник третьої особи Комунального підприємства «Мікрорайон «Дехтярівський» не з'явилися, повідомлені про місце і час розгляду справи, а тому судова колегія дійшла висновку про можливість слухання справи у їх відсутність.

Вислухавши пояснення осіб, які з'явилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Судом встановлено, що згідно свідоцтва про право власності на житло від 14 вересня 2000 року, виданого відділом приватизації державного житлового фонду Шевченківської районної державної адміністрації м.Києва, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є співвласниками в рівних частках квартири АДРЕСА_1, площею 45,30 кв.м. (а. с. 9).

Вказана квартира складається з двох жилих кімнат, площею 16,0 кв.м. та 10,4 кв.м., кухні площею 8,2 кв.м., коридору площею 6,5 кв.м. та вбиральні площею 4,2 кв.м. (а. с. 6).

У вересні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, треті особи: КП «Мікрорайон Дехтярівський» Шевченківського району м.Києва, ПАТ «Київенерго», ПАТ «АК «Київводоканал», в якому, з урахуванням уточнених позовних вимог, просив встановити порядок користування квартирою АДРЕСА_1 виділивши в його користування жилу кімнату площею 10,4 кв.м. з балконом, у користування ОСОБА_2 виділити жилу кімнату площею 16,0 кв.м., в загальному користуванні залишити коридор, кухню, вбиральню та інші підсобні приміщення. Також просив визначити порядок і розмір участі в оплаті комунальних послуг і обслуговування житла в квартирі з ОСОБА_2 в рівних частинах від загального розміру оплати по Ѕ частини кожному власнику; розділити особові рахунки між ними по Ѕ частині на оплату комунальних послуг за утримання квартири; зобов'язати його, ОСОБА_2 і третіх осіб укласти окремі договори про забезпечення житлово-комунальними послугами. В обґрунтування заявлених вимог зазначив, що між ним та ОСОБА_2 постійно виникають непорозуміння з приводу оплати комунальних платежів, на даний час у них є значна заборгованість, яку відповідачка відмовляється сплачувати. Відповідачка ОСОБА_2 відмовляється здійснювати оплату поточних рахунків по оплаті житлово-комунальних послуг.

Суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1

Колегія суддів не може погодитися з такими висновками суду першої інстанції в повному обсязі.

Відповідно до положень ст. 322 ЦК України власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов'язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов'язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов'язаннями, пов'язаними із спільним майном (ст. 360 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. В частині 2 зазначеної статті визначено способи захисту цивільних прав та інтересів.

Чинним законодавством не передбачено визначення порядку і розміру участі в оплаті комунальних послуг і обслуговування житла та поділу особових рахунків на оплату житлово-комунальних послуг та постачання електричної енергії у судовому порядку за позовом до іншого співвласника, оскільки порядок і розмір участі співвласників в утриманні спільного майна передбачено законом, відносини з надання комунальних послуг та постачання електричної енергії є договірними.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов законного та обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 в цій частині.

Разом з тим, суд першої інстанції безпідставно відмовив у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про встановлення порядку користування квартирою. Обгрунтування висновків суду в цій частині рішення першої інстанції не містить.

Згідно з ч. 1 ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Відповідно до положень ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Відповідно до роз'яснень, які містяться у п. 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» від 22 грудня 1995 року № 20, квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) останньої підлягає поділу в натурі, якщо сторонам можливо виділити ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватись як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов.

Встановлення порядку користування приміщеннями квартири між співвласниками відповідно до змісту ст. ст. 319, 358 ЦК України є складовою здійснення ними права спільної часткової власності та не змінює розміру часток належних кожному із співвласників.

Відмовивши в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1, суд першої інстанції порушив його право власності на належну йому частку квартири.

ОСОБА_1 просив виділити в своє користування меншу кімнату - площею 10,4 кв.м., відповідачці ОСОБА_2 - більшу кімнату площею 16,0 кв.м., коридор, кухню та вбиральню - залишити у спільному користуванні. Такий порядок користування відповідає інтересам сторін.

ОСОБА_2 не навела заперечень з приводу запропонованого позивачем порядку користування квартирою, а також не запропонувала свого порядку.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що такі вимоги ОСОБА_1 є законними та обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Таким чином, заочне рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 23 січня 2017 року підлягає скасуванню в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_1 про визначення порядку користування квартирою з ухваленням в цій частині нового рішення.

В іншій частині рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 309, 313-315 ЦПК України, судова колегія, -

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1задовольнити частково.

Заочне рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 23 січня 2017 року скасувати в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_1 про визначення порядку користування квартирою та ухвалити в цій частині нове рішення.

Встановити порядок користування квартирою АДРЕСА_1 між співвласниками ОСОБА_1 та ОСОБА_2:

виділити в користування ОСОБА_1жилу кімнату площею 10,4 кв.м.;

виділити в користування ОСОБА_2 жилу кімнату площею 16,0 кв.м.;

коридор, кухню та вбиральню залишити у спільному користуванні співвласників ОСОБА_1та ОСОБА_2.

В іншій частині заочне рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 23 січня 2017 року залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з часу проголошення та може бути оскаржено протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді