Справа № 462/1723/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 лютого 2017 року Залізничний районний суд м. Львова у складі:

головуючого судді Палюх Н.М.

при секретарі Петришин Г.Я.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Львові справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,

встановив:

Позивачка у березні 2016 року звернулася до суду з позовом про визнання ОСОБА_2 таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_1 . Свої позовні вимоги мотивує тим, що з 28.06.1997 року вона перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, в якому у них народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Спільним рішенням адміністрації та профкому ДК «ЛОРТА» №79 від 23.10.2001 року на їх сім`ю з трьох осіб було виділено однокімнатну квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 29,2 кв.м. 14.05.2002 року їм було видано ордер №707 на вселення у дану квартиру, на підставі якого вони вселилися та зареєструвалися в такій. 03.12.2004 року шлюб між нею та відповідачем розірвано. Після розірвання шлюбу ОСОБА_2 ще деякий час проживав у спірній квартирі, а у січні 2012 року добровільно залишив спірне житло, забравши всі свої речі і з того часу в спірному жилому приміщенні не появляється та не приймає участі в утриманні такого, тобто більше шести місяців без поважних причин не проживає у спірній квартирі, а тому на підставі ст.71 ЖК України втратив право користування квартирою.

В судовому засіданні позивачка позов підтримала, покликаючись на мотиви такого та доповнила, що після розірвання шлюбу відповідач періодично навідувався в однокімнатну квартиру АДРЕСА_1 , останній раз був у квартирі в 2012 році. Відповідач з 2012 року у спірній квартирі не проживає, хоча перешкод в користуванні такою ніхто і ніколи йому не чинив. Просить позов задовольнити та визнати відповідача таким, що втратив право користування спірним житловим приміщенням.

Опікун відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_4 та її представник проти позову заперечили та зазначили, що брату ОСОБА_4 - ОСОБА_2 , як учаснику бойових дій, було виділено однокімнатну квартиру АДРЕСА_1 на сім`ю з трьох осіб: він, дружина ОСОБА_1 та син ОСОБА_5 . У 2004 році позивачка провела приватизацію спірної квартири шляхом підробки підписів ОСОБА_2 , далі уклала договір дарування частини квартири між собою та ОСОБА_6 , згідно якого останній подарував їй частину квартири, після чого продала цю квартиру. В судовому порядку було скасовано приватизацію спірної квартири, а всі договори щодо цієї квартири визнано недійсними. Після розірвання шлюбу ОСОБА_1 замінила замки у вхідних дверях та стала чинити ОСОБА_2 перешкоди у користуванні спірною квартирою. Між тим, ОСОБА_6 проходив військову службу на території Демократичної Республіки Афганістан, де був тяжко поранений і контужений, що стало причинним зв`язком неврологічних і психічних захворювань. У 2006 році рішенням Залізничного районного суду м.Львова ОСОБА_6 було визнано обмежено дієздатним та призначено ОСОБА_4 , яка проживає в м.Одесі, його піклувальником. З часом стан здоров`я ОСОБА_2 погіршився, з приводу чого він регулярно знаходився на стаціонарному та амбулаторному лікуванні в різних медичних закладах. Рішенням Залізничного районного суду м.Львова від 21.12.2011р. ОСОБА_6 визнано недієздатним та призначено ОСОБА_4 його опікуном. Оскільки ОСОБА_6 тяжко хворів, потребував стороннього догляду і нездатний був до самообслуговування, він став проживати у своєї сестри ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_2 , при цьому по 3-4 рази на рік приїжджав на стаціонарне лікування у львівські медичні заклади. З приводу чинення ОСОБА_1 перешкод ОСОБА_2 у користування спірним житловим приміщенням, його опікун ОСОБА_7 неодноразово зверталася із відповідними заявам у правоохоронні органи. Вважають, що ОСОБА_2 не проживав у спірній квартирі з поважних причин, а тому відсутні правові підстави для визнання його таким, що втратив право користування спірним житловим приміщенням. Просять в позові відмовити.

Заслухавши пояснення позивачки, опікуна відповідача та її представника, вивчивши матеріали справи, оглянувши матеріали цивільних справ № 462/1325/15-ц, № 2-372/11, №2-372/11, суд прийшов до висновку, що позов до задоволення не підлягає з наступних підстав.

Статтями 71, 72 ЖК України передбачено, що при тимчасовій відсутності наймача або члена його сім"ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Виходячи із змісту норм ст.ст.71,72 ЖК України, відповідно до вимог ст.214 ЦПК України та роз`яснень, викладених у п.10 постанови Пленуму Верховного Суду УРСР від 12 квітня 1985 року № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» з наступними змінами, при вирішення спору про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно з`ясовувати причини відсутності особи у жилому приміщенні понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім`ї тощо) суд може продовжити пропущений строк.

Судом встановлено, що однокімнатна квартира АДРЕСА_1 , загальною площею 29,2 кв.м належить Львівській міській раді та що у вказаній квартирі зареєстровано три особи: позивачка ОСОБА_1 , її син ОСОБА_8 та колишній чоловік ОСОБА_2 /а.с. 10/.

Згідно свідоцтва про розірвання шлюбу від 03.12.2004 року, шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 розірвано, про що в книзі реєстрації актів про розірвання шлюбу 03.12.2004 року зроблено запис за №497 /а.с.8/.

На підставі розпорядження органу приватизації № 339 від 10.03.2004 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_8 видано свідоцтво про право спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_1 , реєстрація права власності за вказаними особами здійсненна 22.03.2004 року.

16.08.2004 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був укладений договір про розподіл ідеальних частин квартири АДРЕСА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Попович Г.І., зареєстрований у реєстрі за № 1302 /а.с.12/. Згідно умов зазначено договору за ОСОБА_2 , ОСОБА_1 та їх сином ОСОБА_3 було визначено по 1/3 ідеальній частині права власності на спірну квартиру.

Також, 16.08.2004 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був укладений договір дарування частини квартири АДРЕСА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Попович Г.І., зареєстрований у реєстрі за № 1304 /а.с.13/, зі змісту якого вбачається, що ОСОБА_2 подарував ОСОБА_1 1/3 частину спірної квартири.

22.04.2004 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_9 був укладений договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Попович Г.І., зареєстрований у реєстрі за № 1509 /а.с.15/. Згідно умов якого ОСОБА_1 продала ОСОБА_9 спірну квартиру.

Проте, ОСОБА_1 з дитиною продовжували проживати у спірній квартирі, відповідач ОСОБА_9 ніколи не вселявся у цю квартиру.

Згідно копії посвідчення серії НОМЕР_1 ОСОБА_2 є інвалідом війни. Згідно медичних документів та довідки Франківського РВК м. Львова ОСОБА_2 дійсно проходив військову службу у в/ч НОМЕР_2 з 10.1983 р. по 09.1985 р. і брав участь у бойових діях на території ДР Афганістан та був поранений відламками від вибуху снаряду в нижню третину правої гомілки, в ліву сідницю та в ліву лопатку ділянку спини. Згідно акту № 649 амбулаторної судово-психіатричної експертизи від 18.08.2006 р. ОСОБА_2 стійким хронічним психічним захворюванням не страждає, виявляє ознаки розладів особистості та поведінки внаслідок органічного ураження головного мозку у вигляді помірно-вираженого психоорганічного синдрому та емоційно-вольових розладів. Наявні в його психічному статусі симптоми інтелектуально-мнестичного зниження, емоційно-вольових розладів, порушення критики до передбачення чи планування власних дій, істотно впливають на здатність усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Рішенням Залізничного районного суду м.Львова від 24.11.2006 р. ОСОБА_2 визнано обмежено дієздатним, встановлено над ним піклування і піклувальником призначено ОСОБА_4 .

Всі вищезазначені обставини вже були встановлені рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 22.06.2011 року у цивільній справі № 2-372/11 за позовом ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_2 до ДК ЛОРТА, ДЖКП ДК ЛОРТА (треті особи: ОСОБА_1 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ПТ Профіт) про скасування розпорядження від 10.03.2004 року № 339 та визнання недійсним свідоцтва про право власності на квартиру АДРЕСА_1 та рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 05.02.2014 року у цивільній справі № 462/1325/13-ц за позовом ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_9 (третя особа: орган опіки і піклування Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради) про визнання правочинів недійсними та скасування реєстрації права власності, і тому ці обставини не підлягають доказуванню в силу ч. 3 ст. 61 ЦПК України, а саме рішення судів від 22.06.2011 року та від 05.02.2014 року мають преюдиціальне значення при вирішення даної справи.

Так, рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 22.06.2011 року було ухвалено скасувати розпорядження органу приватизації ДК "ЛОРТА" про передачу житла у приватну спільну сумісну власність сім`ї ОСОБА_2 від 10.03.2004 року за № 339 та визнати недійсним свідоцтво про право власності ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_8 на квартиру АДРЕСА_1 . Підставою для винесення слугувало те, що приватизація спірної квартири була проведена з порушенням вимог ст. 8 Закону України Про приватизацію державного житлового фонду, оскільки ОСОБА_2 не підписував та не подавав заяви на приватизації.

Рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 05.02.2014 року визнано недісними: договір про розподіл ідеальних частин квартири АДРЕСА_1 від 16 серпня 2004 року, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Попович Г.І.; договір дарування частини квартири АДРЕСА_1 від 16 серпня 2004 року, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Попович Г.І.; договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 від 22 вересня 2005 року, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_9 , посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Попович Г.І. та скасовано реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_9 . Підставою для винесення слугувало те, що зазначені договори укладенні з порушенням норм ст.203 ЦК України, так як ОСОБА_2 та ОСОБА_1 не набували права власності на квартиру АДРЕСА_1 у встановленому законом порядку.

Рішенням Залізничного районного суд м.Львова від 21.12.2011 року визнано ОСОБА_2 недієздатним та встановлено над ним опіку, призначено опікуном ОСОБА_4 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_2 . Підставою для визнання ОСОБА_2 недієздатним слугувало те, що він страждає стійким хронічним психічним розладом і за своїм психічним станом не може усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними і потребує опіки.

З медичних виписок із картки стаціонарного хворого вбачається, що протягом 2012-2016 років ОСОБА_6 періодично перебував на стаціонарному лікуванні в КЗ „Львівська обласна клінічна психіатрична лікарня та КЗ ЛОР „Львівський обласний госпіталь інвалідів війни та репресованих ім.Ю.Липи з діагнозом: розлади психіки та поведінки внаслідок органічного ураження головного мозку, з вираженим психоорганічним синдромом, змішаний варіант, частими вегето-судинними кризами 3 рази на тиждень, цефалгіями, вираженим інтелектуально-мнестичним зниженням, емоційно-вольовими розладами та соціально-трудовою дезадаптацією, прямий гіперметропічний астигматизм, рефракційна амбліопія, часткова атрофія зорового нерва, гіпертензивна ретинопатія обох очей, травматична хвороба головного мозку, наслідки перенесеної ЧМТ 1983р. та ін. /а.с.126-150/.

Також встановлено, що ОСОБА_2 , який за станом здоров`я потребує постійного догляду і сторонньої допомоги, вже довший час проживає з ОСОБА_4 , яка є його опікуном, за адресою: АДРЕСА_2 , а коли приїжджає на лікування в медичні заклади м.Львова, то не може потрапити з опікуном у спірну квартиру, так як ОСОБА_1 не впускає їх у квартиру і не надає їм ключі від такої.

Наведене стверджується показаннями опікуна ОСОБА_2 ОСОБА_4 , заявами ОСОБА_4 в Залізничний ВП ГУНП у Львівській області щодо неправомірних дій ОСОБА_1 стосовно права користування ОСОБА_2 спірним житловим приміщенням та листом Залізничного ВП ГУНП у Львівській області від 09.08.2016р. /а.с.117-123/.

Як видно з актів ЛКП «Сигівка» від 03.06.2015 року, 06.10.2015 року, 19.11.2015 року /а.с.11,12,13,/ такими підтверджено факт не проживання у спірній квартирі ОСОБА_6 з 2012 року, проте зазначені акти складено у період захворювання відповідача, який по стану здоров`я потребував сторонньої допомоги і постійного догляду, а відтак змушений був проживати у своєї сестри ОСОБА_4 , яка є його опікуном, за адресою: АДРЕСА_2 .
Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що ОСОБА_2 не проживав у спірній квартирі понад встановлений законом строкз поважних причин.
Більше того, як видно з матеріалів цивільної справи № 2-372/11 за позовом ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_2 до ДК ЛОРТА, ДЖКП ДК ЛОРТА (треті особи: ОСОБА_1 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ПТ Профіт) про скасування розпорядження та визнання недійсним свідоцтва про право власності на квартиру та матеріалів цивільної справи №462/1325/13-ц за позовом ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_9 (третя особа: орган опіки і піклування Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради) про визнання правочинів недійсними та скасування реєстрації права власності відповідач не втратив інтересу до спірної квартири.
Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що відсутні правові підстави для визнання ОСОБА_2 таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_1 , а тому в задоволенні позову ОСОБА_1 слід відмовити за безпідставністю.
На підставі ст.ст. 10, 60, 212-215 ЦПК України і керуючись ст.ст. 71, 72 ЖК України, суд -

вирішив:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщення відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя:

Оригінал рішення.