Номер провадження: 22-ц/785/1858/17
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Калараш А. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.03.2017 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі

головуючого - Калараш А.А.

суддів - Заїкіна А.П., Погорєлової С.О.

з участю секретаря - Гарбуз В.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки, за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» на рішення Приморського районного суду м.Одеси від 06 липня 2016 року,-

встановила:

У вересні 2015 року позивач звернувся до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки і в обґрунтування позовних вимог посилався на те, що 30.08.2007 року між АКБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 було укладено договір кредиту № 0 , відповідно до якого ОСОБА_2 отримав кредит у розмірі 63481 швейцарських франків ,із сплатою 9,99% річних строком погашення кредиту до 30.08.2016 року.

В той же день між АКБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 був укладений договір іпотеки , за яким ОСОБА_2 передав в іпотеку двокімнатну квартиру, що розташована за адресою : м.Одеса, пров.Воронцовський АДРЕСА_1.

08.12.2011 року між ПАТ «УкрСиббанк», яке є правонаступником АКІБ «УкрСиббанк», та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами.

Позивач посилався на те, що відповідач ОСОБА_2 свої зобовязання по погашенню кредиту виконував неналежним чином внаслідок чого станом на 11.08.2015 року утворилася заборгованість у розмірі 4 016 519, 20 грн.

Позивач просив суд в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_2 за договором про надання споживчого кредиту № 0 від 30.08.2007 року, укладеним між АКІБ «УкрСиббанк» і ОСОБА_2, у загальному розмірі 4 016 519, 20 грн. (з яких : заборгованість за кредитом 1 217 611, 37 грн.; заборгованість за відсотками за користування кредитними коштами 2 097 495, 56 грн.; нарахована пеня 658 941, 18 грн., сума за ставкою 3% від простроченої суми боргу по тілу 42 561, 08 грн.), звернути стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки від 30.08.2007 року, укладеним між АКІБ «УкрСиббанк» і ОСОБА_2 і посвідченим приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_3, за р. № 2542, а саме двокімнатну квартиру під № 7, загальною площею 86,0 кв.м., що розташована у будинку № 1 по провулку Воронцовському в м. Одесі та належить іпотекодавцю ОСОБА_2 на праві власності на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого управлінням житлово-комунального господарства виконкому Одеської міської ради народних депутатів 16.12.1994 р., реєстраційний номер 11-4451, зареєстрованого Одеським міським бюро технічної інвентаризації та реєстрації обєктів нерухомості 08.09.1998 р., номер запису : 465 в книзі : 261пр-137, - шляхом передачі цього предмету іпотеки у власність ПАТ «Дельта Банк», а також визнати право власності на вказану квартиру за ПАТ «Дельта Банк».

Рішення ухвалено у відсутність сторін.

Рішенням Приморського районного суду м.Одеси від 06 липня 2016 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк», посилаючись на порушення судом норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду скасувати та ухвалите нове, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши докази у справі в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову з інших підстав .

Відповідно до ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції.

Суд першої інстанції відмовляючи у задоволенні позову посилався на те,що Банк обґрунтовано звернувся до суду з позовом про звернення стягнення на іпотечне майно проте, пропустив строк позовної давності.

Проте з такими висновками повністю погодитися не можна .

З матеріалів справи вбачається , що 30.08.2007 року між АКБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 було укладено договір кредиту № 0 відповідно до якого ОСОБА_2 отримав кредит у розмірі 63481 швейцарських франків ,із сплатою 9,99% річних строком погашення кредиту до 30.08.2016 року (а.с.6-9).

В той же день між АКБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 був укладений договір іпотеки ,за яким ОСОБА_2 передав в іпотеку двокімнатну квартиру ,що розташована за адресою : м.Одеса, пров.Воронцовський АДРЕСА_2 (а.с.10-11).

Відповідно до договору купівлі-продажу прав вимоги за кредитами від 08.12.2011 року та акту прийому-передачі від 29.03.2012 року, ПАТ «УкрСиббанк» продало (відступило), а ПАТ «Дельта Банк» придбало та прийняло права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, в тому числі право вимоги за кредитним договором № НОМЕР_1 від 30.08.2007 року та іпотечним договором від 30.08.2007 р.

Таким чином, до позивача перейшли всі права ПАТ «УкрСиббанк» щодо права вимоги до боржника за вищевказаним кредитним договором та договором іпотеки.

Відповідно до ст.526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Згідно з положеннями статей 530, 612, 625 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

У відповідності до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання.

Згідно ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048 цього Кодексу.

Звертаючись до суду з зазначеним позовом ПАТ «Дельта Банк» посилався на те,що через неналежне виконання умов кредитного договору № НОМЕР_1 від 30.08.2007 року, у відповідача станом на 11.08.2015 року виникла заборгованість за цим договором у загальному розмірі 4 016 519, 20 грн. ,що складається з заборгованості за кредитом 1 217 611, 37 грн.; заборгованості за відсотками за користування кредитними коштами 2 097 495, 56 грн.; нарахованої пені 658 941, 18 грн., суми за ставкою 3% від простроченої суми боргу по тілу 42 561, 08 грн.

Порядок та способи звернення стягнення сторони передбачили у розділі четвертому договору іпотеки .

Відповідно до п.4.1 договору іпотеки від 30.07.2007 року сторони передбачили ,що у разі невиконання або неналежного виконання позичальником основного зобовязання , іпотекодержатель має право задовольнити свої забезпечені іпотекою вимоги шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки .

Відповідно до п. 4.2. договорів іпотеки , сторони передбачили , що Іпотекодержатель за своїм вибором звертає стягнення на предмет іпотеки в один із наступних способів на підставі рішення суду або на підставі виконавчого напису нотаріуса або застереження про задоволення вимог Іпотекодержателя.

Відповідно до п.4.6 договору іпотеки сторони передбачили, що звернення стягнення по застереженню про задоволення вимог Іпотекодержателя здійснюється відповідно розділу 5 цього договору іпотеки та відповідно до ст. 36 Закону України «Про іпотеку».

Договір іпотеки не містить погодження сторін про звернення стягнення на іпотечне майно шляхом передачі предмету іпотеки у власність Банку за судовим рішенням.

Крім того, частиною другою статті 16 ЦК України передбачено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів судом може бути визнання права, в тому числі права власності на майно. Суд також може захистити цивільне право ,або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до частини третьої статті 33 Закону України Про іпотеку звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Згідно із частиною третьою статті 36 Закону України Про іпотеку договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору, за своїми правовими наслідками, може передбачати передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання в порядку, встановленому статтею 37 Закону України Про іпотеку.

Порядок реалізації предмета іпотеки за рішенням суду врегульоване статтею 39 цього Закону, якою передбачено, що у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначається, зокрема, спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону.

Можливість виникнення права власності за рішенням суду цивільний кодекс України передбачає лише у статтях 335 та 376 . У всіх інших випадках право власності набувається з інших не заборонених законом підстав, зокрема із правочинів (частина перша статті 328 ЦК України).

Відповідно до ст. 37 Закону України «Про іпотеку» Іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно,яке є предметом іпотеки,є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі,яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобовязання.

За таких підстав ,чинним законодавством не передбачена можливість набуття права власності на предмет іпотеки за іпотекодержателем на підставі судового рішення в порядку зазначеному у позовній заяві Банком.

Аналогічна правова позиція зазначена у постанові Верховного Суду України № 6-1851цс15 від 30.03.2016 року ,№ 6-2457 від 02.11.2016 року ,які відповідно до ч.1 ст.360-7 ЦПК України є обовязковим для застосування.

ПАТ «Дельта Банк» не позбавлено можливості обрати інший спосіб звернення стягнення на іпотечне майно ,передбачене умовами договору іпотеки від 30.08.2007 року та Законом України «Про іпотеку» або іншим шляхом захистити свої порушені права.

Суд першої інстанції не звернув уваги на вищенаведене та помилково посилався на те, що хоча Банк обґрунтовано звернувся з зазначеним позовом проте , відмовив у задоволенні позову з підстав пропуску строку позовної давності.

Доводи апеляційної скарги щодо неврахування судом першої інстанції того,що строк позовної давності Банком не пропущений не заслуговують на увагу , оскільки у задоволенні позову слід відмовити за безпідставністю позовних вимог.

За таких обставин, відповідно до п.4 ч.1 ст.309 ЦПК України, апеляційна скарга Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст.ст.303, п.4 ч.1 ст.309,316,319 ЦПК України, колегія суддів,-

вирішила:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» задовольнити частково.

Рішення Приморського районного суду м.Одеси від 06 липня 2016 року скасувати і ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржено у касаційному порядку безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Судді апеляційного суду

Одеської області ОСОБА_4

ОСОБА_5

ОСОБА_6