Справа № 316/1242/16-ц
Провадження № 2/316/43/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" квітня 2017 р. м.Енергодар

Енергодарський міський суд Запорізької області

у складі головуючого-судді: Вільямовської Н.О.,

за участю секретаря судового засідання: Рябуха О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Енергодар цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Орган опіки та піклування в особі служби у справах захисту дітей Енергодарської міської ради Запорізької області, про позбавлення батьківських прав,-

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2016 року ОСОБА_3, яка діє в інтересах ОСОБА_1, звернулася до суду з вищевказаним позовом.

В обґрунтуванні позову зазначила, що ОСОБА_1 19.05.1990 року уклала шлюб з ОСОБА_4, від якого ІНФОРМАЦІЯ_3 народилась донька- ОСОБА_19 22.08.2008 року шлюб між сторонами був розірваний. 13.10.2006 року ОСОБА_1 уклала шлюб з ОСОБА_6 25.04.2014 року донька позивачки-ОСОБА_8, уклала шлюб зі ОСОБА_2, від якого ІНФОРМАЦІЯ_2 народився син- ОСОБА_10 У серпні 2014 року ОСОБА_2 (далі відповідач) став мешкати окремо від сім'ї, матеріальної допомоги на утримання дитини не надавав. У листопаді 2014 року ОСОБА_8 звернулась до суду з вимогами про стягнення аліментів, а 17.12.2014 року Енергодарським міським судом Запорізької області за позовом ОСОБА_8 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів було винесено рішення про стягнення з останнього на утримання сина ОСОБА_10 аліментів в розмірі 1/4 частини його доходів, починаючи з 17.11.2014 року та до досягнення дитиною повноліття. 07 вересня 2015 року рішенням Енергодарського міського суду Запорізької області шлюб між ОСОБА_8 та ОСОБА_2 було розірвано. Починаючи з серпня 2014 року відповідач жодним чином не проявляв батьківської турботи щодо сина, уникав сплати аліментів, на телефонні дзвінкі ігнорував прохання допомогти матеріально у вихованні дитини або підтримати її морально. Станом на 31.07.2016 року за ОСОБА_2 виникла заборгованість по сплаті аліментів у розмірі 5 465 грн. 68 коп. ІНФОРМАЦІЯ_8 ОСОБА_8 у віці 20 років трагічно померла. Весь час ОСОБА_8 та її малолітній син - ОСОБА_10 проживали разом з позивачкою, саме вона надавала реальну допомогу своїй донці у вихованні маленької дитини, якій на час смерті матері виповнилось лише 2 роки. Батько дитини самоусунувся від виховання дитини та свідомо нехтував своїми батьківськими обов'язками. В теперішній час, після смерті матері ОСОБА_10, дитина залишилась під опікою позивачки. ОСОБА_1 вважає, що поведінка відповідача - як батька, засвідчує, що він свідомо ухилявся від виховання сина. Померла матір дитини ніколи не заперечувала проти участі відповідача у вихованні сина, у спілкуванні з ним.

З урахуванням збільшення позовних вимог просила суд позбавити ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 батьківських прав стосовно малолітнього ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_2. Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітньої дитини - ОСОБА_10 у розмірі 1/4 частини із усіх видів його доходу щомісяця, але не менш ніж 30 % прожиткового мінімуму на одну дитину відповідного віку, починаючи з дня подання позову та до досягнення дитиною повноліття.

У судове засідання позивач ОСОБА_1 з'явилася, позовні вимоги підтримала, надала пояснення, аналогічні викладеним в позовній заяві та заяві про збільшення позовних вимог.

Представник позивача ОСОБА_3 до суду з'явилася, також надала пояснення, аналогічні викладеним, позов підтримала в повному обсязі, просить його задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2. в судове засідання з'явився, в судовому засіданні зазначив на те, що не заперечує проти стягнення з нього аліментів на користь ОСОБА_1, проти позбавлення його батьківських прав заперечує та зазначив щодо цієї обставини на наступне:

Після розірвання шлюбу з ОСОБА_8 він продовжував спілкуватись з нею, вона з дитиною іноді заходила до нього додому. В той час, коли вони спільно гуляли з дитиною, він, як батько, надавав увагу дитині. До квартири, де мешкала ОСОБА_8 разом з дитиною, він не ходив, оскільки остання зазначила йому на те, що її мати проти їх спілкування. Дитина знала його як батька. За час життя ОСОБА_8 він неодноразово купував дитині і речі, і ліки, і продукти харчування для дитини. Має заборгованість по сплаті аліментів через те, що звільнявся з роботи та виїздив в інше місце. Не заперечує щодо проживання сина з бабусею, але бажає спілкуватись з дитиною. Стягнення аліментів на утримання сина припинено за його власною заявою, оскільки отримувач аліментів померла. На теперішній час утримує дитину позивачка, з дня смерті матері дитини та вже в період знаходження справи в суді про позбавлення його батьківських прав висилав 500 грн. на адресу позивачки, але вони повернулися у зв'язку з закінченням терміну зберігання. Бажає бачиться з сином за умови його проживання у бабусі, оскільки дитині там буде краще. Зазначив на те, що після смерті матері дитини він неодноразово телефонував чоловікові позивачки, але йому відмовляли в спілкуванні з дитиною через погане самопочуття ОСОБА_1 Саме через розуміння психологічної ситуації, яка склалася у зв'язку зі смертю ОСОБА_8, він не приходив до квартири позивачки. Крім того, пояснив, що через обмаль часу, оскільки він працює, не має можливості повноцінно приймати участь у вихованні сина. Просить відмовити в задоволенні позовних вимог щодо позбавлення його батьківських прав, щодо стягнення аліментів - не заперечує.

Представник третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Орган опіки та піклування в особі служби у справах захисту дітей Енергодарської міської ради Запорізької області- Суворова Л.Б. у судове засідання з'явилась, не заперечувала проти задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Свідок ОСОБА_4 пояснив, що він є батьком померлої ОСОБА_8, яка перебувала певний час у шлюбі зі ОСОБА_2 З ОСОБА_8 у нього були гарні стосунки, вона часто ділилась з ним тим, що батько дитини не надає допомогу, не приділяє увагу сину, періодично і часто зверталась до свідка з проханням надати матеріальну допомогу, оскільки батько дитини відмовлявся від її прохань щодо такої допомоги. В 2016 році свідок жодного разу не бачив, щоб ОСОБА_2 спілкувався з дитиною і про це йому в 2016 році не казала донька, а навпаки, зазначала на те, що бажає позбавити ОСОБА_2 батьківських прав.

Свідок ОСОБА_13 пояснила, що вона є матір'ю ОСОБА_1, тобто, бабусею померлої ОСОБА_8. З онукою у них були дуже довірливі відносини. ОСОБА_8 часто казала їй про те, що вона зверталась до ОСОБА_2 з проханням матеріально підтримувати дитину, надавати їй допомогу, але останній відмовляв, тому вона вимушена була звернутись до суду про стягнення аліментів. Незважаючи на рішення суду у останнього була значна заборгованість по платі аліментів, оскільки він, як зазначав сам ОСОБА_8, навмисно звільнився з роботи та виїхав з місця Енергодар. ОСОБА_8 дуже часто просила надати їй допомогу як матеріальну, так і моральну, фізичну. Саме вона, а не батько дитини, ходила в лікарню з маленькою дитиною та ОСОБА_8, гуляли разом на вулиці, купувала ліки для дитини тощо. ОСОБА_8 за життя зазначала на своє бажання позбавити батька батьківських прав, оскільки він жодним чином не бажав приймати участь у вихованні та утриманні дитини. На теперішній час ОСОБА_10 називаю мамою ОСОБА_1, а батьком - її чоловіка.

Свідок ОСОБА_14 зазначила на те, що була подругою ОСОБА_8. За час спільного життя з ОСОБА_2, подружжя постійно сварилися через небажання батька приділяти увагу сину. Після того, як подружжя стало жити окремо, ОСОБА_8 постійно зверталась до відповідача з проханням надавати допомогу на своє утримання та утримання сина, але останній такої допомоги не надавав. Після смерті ОСОБА_8 вона дуже часто приходить до ОСОБА_1, оскільки вважає за необхідне підтримати її морально та надати допомогу при догляді за ОСОБА_10. ОСОБА_2 після смерті ОСОБА_8 до сина не приходив, саме ОСОБА_1 дбає про виховання та утримання ОСОБА_10, який її вже називає мамою, а її чоловіка - батьком.

Свідок ОСОБА_15 пояснила, що вона є подругою та колегою по роботі ОСОБА_1 після одруження ОСОБА_8 та ОСОБА_2, народження дитини, подружжя проживало нетривалий час у квартирі ОСОБА_1 Вона часто приходить до ОСОБА_1 після смерті ОСОБА_8 особливо, але не бачила і нічого не чула про відповідача.

Свідок ОСОБА_11 пояснила, що вона є сусідкою ОСОБА_1 і їй відомо, що ОСОБА_2 не надає допомоги в утриманні ОСОБА_10, не приймає участі у його вихованні, жодних перешкод ОСОБА_1 йому не чинила і не чинить. За життя ОСОБА_8 казала їй, що має намір позбавити його батьківських прав, оскільки він не допомагає ні матеріально, ні морально. Після смерті ОСОБА_8 свідок не бачила ОСОБА_2 ні в квартирі ОСОБА_1, ні біля будинку.

Свідок ОСОБА_16 пояснила, що вона є сусідкою ОСОБА_1 майже 12 років, добре знає сім'ю, та ніколи не бачила, щоб ОСОБА_2 був з дитиною ОСОБА_10.

Суд, вислухавши пояснення позивача, представника позивача, відповідача, представника третьої особи, свідків вивчивши матеріали справи, всебічно та повно з'ясувавши обставини справи, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи, надавши їм оцінку, дійшов наступного висновку.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 перебавала в шлюбі з ОСОБА_4, який був розірваний 22.08.2000 року. Від даного шлюбу ІНФОРМАЦІЯ_9 у подружжя народилась донька- ОСОБА_8, про що міським відділом РАГС м. Енергодар Запорізької області 10 січня 1996 року зроблено актовий запис №08 в Книзі записів актів громадянського стану про народження (а.с. 6).

25 квітня 2014 року ОСОБА_8 уклала шлюб з ОСОБА_2, про що відділом РАЦС реєстраційної служби Енергодарського міського управління юстиції у Запорізькій області зроблено відповідний актовий запис № 105 та підтверджується свідоцтвом про шлюб (а.с. 7).

Від даного шлюбу ІНФОРМАЦІЯ_2 народився ОСОБА_10, про що відділом РАЦС реєстраційної служби Енергодарського міського управління юстиції у Запорізькій області зроблено відповідний актовий запис № 361 (а.с.8).

В серпні 2014 року фактично сімейні стосунки між подружжям ОСОБА_2 та ОСОБА_8 було припинено та ОСОБА_8 разом зі своїм ОСОБА_10 мешкала в квартирі позивачки, що не заперечується сторонами по справі та підтверджується довідкою з місця проживання №3327 від 15.08.2016 року (а.с.15).

17 грудня 2014 року Енергодарським міським судом Запорізької області за позовом ОСОБА_8 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів було винесено рішення про стягнення з останнього на утримання сина ОСОБА_10 аліментів в розмірі ? частини його доходів, починаючи з 17.11.2014 року та до досягнення дитиною повноліття (а.с.10).

07 вересня 2015 року рішенням Енергодарського міського суду Запорізької області шлюб між ОСОБА_8 та ОСОБА_2 було розірвано (а.с. 11). Станом на 31 липня 2017 року ОСОБА_2 мав заборгованість по сплаті аліментів у розмірі 5 465 грн. 68 коп.(а.с.13). ІНФОРМАЦІЯ_8 ОСОБА_8 у віці 20 років померла, про що Енергодарським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області зроблено актовий запис №363 (а.с. 12). ОСОБА_1 працює в дошкільному навчальному закладі №4 «Чебурашка» у якості музичного керівника. На теперішній час вона перебуває у відпустці по догляду за ОСОБА_10 до досягнення ним трирічного віку (а.с.16).

За поясненнями ОСОБА_2 стягнення аліментів на утриманння сина після смерті ОСОБА_8 припинено за його особистою заявою, що не заперечується сторонами.

Відповідно до акту обстеження житлово-побутових умов малолітнього ОСОБА_10 житлово-побутові умови обстежуваної квартири сприятливі для проживання, виховання та розвитку малолітнього (а.с.14) Згідно цього акту для малолітнього ОСОБА_10 в квартирі обладнане окреме місце для відпочинку та ігор, хлопчик має необхідний одяг, іграшки та книжки, отримує належний догляд та повноцінне харчування. Стан квартири відповідає санітарно-гігієнічним умовам.

Відповідно до акту обстеження житлово побутових умов ОСОБА_2 за адресою реєстрації: АДРЕСА_1, квартира належить бабусі та дідусю ОСОБА_2, які фактично мешкають в ній, квартира обладнана необхідними меблями та побутовою технікою, в квартирі є можливість обладнати окреме спальне місце для дитини, а також місце для занять та ігор. Санітарно-гігієнічний стан квартири задовільний, житлово-побутові умови сприятливі для проживання (а.с.51).

Відповідно до акту обстеження житлово побутових умов ОСОБА_2 за адресою його фактичного місця проживання: АДРЕСА_2, відповідач проживає разом з батьками та неповнолітнім братом за домовленістю з власником житла на довготривалий термін, квартира упорядкована, зі всіма зручностями, в квартирі відсутнє окреме спальне місце та місце для занять та ігор та не має можливості обладнати окрему кімнату для дитини. Санітарно-гігієнічний стан квартири задовільний, належних умов для проживання малолітнього ОСОБА_10 не має (а.с.50).

Згідно Висновку про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно малолітнього сина- ОСОБА_2 від ІНФОРМАЦІЯ_2 від 23.03.2017 року № 01-01-40/1242, підписаного міським головою Енергодарської міської ради Запорізької області складеного виконавчим комітетом Енергодарської міської ради, як орган опіки та піклування, в особі служби у справах дітей, під час участі представника по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав відносно малолітнього ОСОБА_10, вивчено надані сторонами докази. Встановлено, що ОСОБА_2 не піклується про сина, не виявляє ініціативи щодо зустрічей з ним, не приймає участі у його вихованні та утриманні. В серпні 2016 року ОСОБА_2 був на особистому прийомі у начальника служби у справах дітей стосовно його малолітнього сина ОСОБА_10. ОСОБА_2 було роз'яснено його права та обов'язки щодо виховання дитини та рекомендовано систематично приходити до сина, налагоджувати з ним контакт, щоб дитина поступово звикала до нього, оскільки тривалий час він з сином не зустрічався. ОСОБА_2 майже не спілкується з сином і реальних дій щодо реалізації свого права та обов'язку приймати участь у його вихованні не здійснює. Він свідомо ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню та утриманню малолітнього сина, не надає йому батьківської уваги, тепла та турботи. Вважають за доцільне позбавити батьківських прав ОСОБА_2 відносно його неповнолітнього сина ОСОБА_10.

У відповідності до ч. 3 ст.10, ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановленим цим Кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін виник спір.

Відповідно до статті 165 Сімейного кодексу України Право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Статтею 141 Сімейного кодексу України передбачено, що, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язку щодо дитини.

Статтею 150 Сімейного кодексу України передбачено, що батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов'язані поважати дитину.

Згідно до статті 155 Сімейного кодексу України здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства.

Частиною 4 вищезазначеної статті передбачено, що ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.

Принцип 6 Конвенції про права дитини, яка проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, зазначає на те, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона повинна, якщо це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і, в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості.

Відповідно до статті 27 Конвенції про права дитини, яка набула чинності для України з 27 вересня 1991 року, Держави-сторони визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального та соціального розвитку дитини. Батько(-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно роз'яснень п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Відповідач зазначав, що виявляв бажання зустрічатись з сином та брати участь у його вихованні, але позивачка цьому перешкоджала. Так, як визнав сам відповідач, до органів опіки і піклування щодо створення йому перешкод у спілкуванні з дитиною він жодного разу він не звертався. Також судом було роз'яснено права та обов'язки сторін, в тому числі право на пред'явлення зустрічного позову тощо. Відповідач до суду з позовом щодо усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та встановлення йому часу та способу спілкування з дитиною не звертався, як не звертався з позовом про відібрання дитини або визначення місця проживання дитини з ним. Навпаки, у судовому засіданні ним особисто було зазначено на те, що він не заперечує проти проживання малолітнього сина ОСОБА_10 разом з позивачкою, але бажає бачитись з ним. Фактично відповідачем перекладено свій батьківський обов'язок на позивачку. Жодного належного та допустимого доказу створення йому перешкод у спілкуванні з дитиною відповідачем надано не було. Відповідач на обґрунтування своїх заперечень проти позову не довів наявності перешкод для зустрічі з дитиною, а також поважності причин невиконання своїх батьківських обов'язків, не надав жодних доказів щодо участі в піклуванні про фізичний і духовний розвиток сина. Посилання відповідача на те, що він перераховував кошти в розмірі 500 грн. позивачці на утримання сина не чим не підтверджені. Також доказів сплати заборгованості по аліментам на виконання рішення Енергодарського міського суду Запорізької області суду від 17 грудня 2014 року відповідачем не надано.

Відповідно до статті 5 Конвенції держави-учасниці поважають відповідальність, права і обов'язки батьків і у відповідних випадках членів розширеної сім'ї чи общини, як це передбачено місцевим звичаєм, опікунів чи інших осіб, що за законом відповідають за дитину, належним чином управляти і керувати дитиною щодо здійснення визнаних цією Конвенцією прав і робити це згідно зі здібностями дитини, що розвиваються.

Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї. або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини, (статті 9 Конвенції).

З приведеного видно, що розгляд цивільних справ щодо неповнолітніх дітей мають бути розглянуті судом за принципом якнайкраще забезпечення інтересів дитини.

Відповідно до закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка перебуває у складних життєвих обставинах, - дитина, яка потрапила в умови, що негативно впливають на її життя, стан здоров'я та розвиток у зв'язку з інвалідністю, тяжкою хворобою, безпритульністю, перебуванням у конфлікті із законом, залученням до найгірших форм дитячої праці, залежністю від психотропних речовин та інших видів залежності, насильством та жорстоким поводженням у сім'ї, ухилянням батьків, осіб, які їх замінюють, від виконання своїх обов'язків, обставинами стихійного лиха, техногенних аварій, катастроф, воєнних дій чи збройних конфліктів тощо, що встановлено за результатами оцінки потреб дитини.

Законодавство про охорону дитинства ґрунтується на Конституції України, Конвенції ООН про права дитини, міжнародних договорах, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, і складається з цього Закону, а також інших нормативно-правових актів, що регулюють суспільні відносини у цій сфері. Завданням законодавства про охорону дитинства є розширення соціально-правових гарантій дітей, забезпечення фізичного, інтелектуального, культурного розвитку молодого покоління, створення соціально-економічних і правових інститутів з метою захисту прав та законних інтересів дитини в Україні.

Система заходів щодо охорони дитинства в Україні включає:

визначення основних правових, економічних, організаційних, культурних та соціальних засад щодо охорони дитинства, удосконалення законодавства про правовий і соціальний захист дітей, приведення його у відповідність з міжнародними правовими нормами у цій сфері;

забезпечення належних умов для охорони здоров'я, навчання, виховання, фізичного, психічного, соціального, духовного та інтелектуального розвитку дітей, їх соціально-психологічної адаптації та активної життєдіяльності, зростання в сімейному оточенні в атмосфері миру, гідності, взаємоповаги, свободи та рівності;

проведення державної політики, спрямованої на реалізацію цільових програм з охорони дитинства, надання дітям пільг, переваг та соціальних гарантій у процесі виховання, навчання, підготовки до трудової діяльності, заохочення наукових досліджень з актуальних проблем дитинства;

встановлення відповідальності юридичних і фізичних осіб (посадових осіб і громадян) за порушення прав і законних інтересів дитини, заподіяння їй шкоди.

Згідно до статті 12 вищезазначеного закону виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя.

Суд вважає, що в даній конкретній ситуації існують виключні обставини, за яких відповідач може бути позбавлений батьківських прав, що не суперечить статті 9 Конвенції про права дитини, статті 8 Конвенції (див, наприклад пункт 59 рішення Європейського Суду у справі «Ньяоре проти Франції»), і в такому випадку судом на перше місце ставляться «якнайкращі інтереси дитини» оцінка яких включала в себе оцінку і знаходження балансу між усіма елементами, необхідними для прийняття рішення в даному випадку стосовно даної особи (див, пункт 47 Зауважень загального порядку Комітету ООН з прав дитини № 14 (2013) про право дитини на приділення першочергової уваги якнайкращому забезпеченню його інтересів (Пункт 1 статті 3)).

При цьому, суд звертає увагу, що взаємовідносини між дитиною та бабусею склались таким чином, що дитина проживає разом з бабусею, називає її мамою, а її чоловіка - татом, тому в даній ситуації судом враховуються інтереси дитини в широкому розумінні на поняття сім'ї (стаття 5 Конвенції про права дитини).

В даному випадку дитині забезпечені гідні умови проживання та гармонійна атмосфера оточення. Між дитиною та позивачкою склалися усталені доброзичливі стосунки, які сприяють належному вихованню дитини, її повноцінному світосприйманню життя та оточуючих людей.

Позбавлення батьківських прав відповідача фактично не змінить існуючу ситуацію між батьком та дитиною.

Даний захід не виключає можливість побачення батька із своєю дитиною, про що не заперечувала позивач.

При цьому, відповідач не позбавлений права, відповідно до положень ст. 169 СК України, звернутись до суду з позовом про поновлення батьківських прав у разі зміни своєї поведінки та обставин, що були підставою для позбавлення батьківських прав.

В ході розгляду справи ОСОБА_2 не підтвердив щире бажання виховувати особисто сина, що суд у сукупності розцінює як ухилення від виховання дитини, яка перебуває у складній життєвій ситуації, та свідомо нехтує своїми батьківськими обов'язками.

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у п. 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння, вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості.

Відповідно до Статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (далі - Конвенції), ратифікованої Верховною Радою Української PCP 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється, як найкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до абз. 7 п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» № 3 від 30.03.2007 року одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або з власної ініціативи вирішити питання про стягнення аліментів на дитину.

Аліменти на дітей стягуються на користь другого з батьків (опікуна, піклувальника, особи, в сім'ї якої проживає дитина), а також організації, де дитина перебуває на вихованні.

Одним із найголовніших та найважливіших обов'язків батьків, що випливає не тільки з усталених моральних принципів нашого суспільства, та й чинного законодавства, є моральне виховання та матеріальне утримання дитини. Це, зокрема, виявляється в забезпеченні неповнолітньої дитини мінімально необхідними благами, що потрібні для її життя та виховання.

Батьки зобов'язані утримувати своїх неповнолітніх дітей і непрацездатних повнолітніх дітей, які потребують матеріальної допомоги, незалежно від того чи перебувають вони у шлюбі чи ні.

Цей обов'язок закріплений в Конституції України (статті 51, 52), а також в Сімейному кодексі України (статті 180-201).

Способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними або за рішенням суду.

Відповідно до домінуючих у суспільстві моральних засад для відносин, що складаються в сім'ї, характерною є турбота про малолітніх, неповнолітніх, інших непрацездатних членів сім'ї, надання їм посильної підтримки й матеріальної допомоги. Батьки забезпечують інтереси дитини в житлі, харчуванні, відпочинку, лікуванні тощо.

Відповідно до ч. 2 ст. 166 Сімейного кодексу України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини.

Відповідач ОСОБА_2 працює в МППЗТ, отримує стабільну заробітну плату. Інших дітей у нього немає, стягнень по виконавчим листам з нього не проводиться, тобто, він може повноцінно утримувати свого сина ОСОБА_10.

Надавши оцінку доказам по справі, суд приходить до висновку, що позов обґрунтований, у судовому засіданні знайшло підтвердження, що відповідач ОСОБА_2 ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню свого малолітнього сина ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_2, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі.

На підставі ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивач необхідно стягнути судовий збір у розмірі 551, 20 грн.

На підставі ст.ст. 150, 164, 165 СК України, ст. 12 ЗУ «Про охорону дитинства», п.15 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення, про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30.03.2007 року № 3 і керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 212-215 ЦПК України, -,

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору- Орган опіки та піклування в особі служби у справах захисту дітей Енергодарської міської ради Запорізької області, про позбавлення батьківських прав,- задовольнити.

Позбавити батьківських прав ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця м. Енергодар, Запорізької області, громадянина України, у відношенні малолітнього ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_2, уродженця м. Енергодар, Запорізької області, громадянина України.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНПП: НОМЕР_1, на користь ОСОБА_1, ІНПП: НОМЕР_2, аліменти на утримання неповнолітньої дитини- сина ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_2, у розмірі 1/4 частини із усіх видів заробітків (доходу) відповідача щомісяця, але не менш ніж 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття, починаючи стягнення з 31.10.2016 року.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави, судовий збір в розмірі 551,20 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення через Енергодарський міський суд Запорізької області до апеляційного суду Запорізької області.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: Н. О. Вільямовська