Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

3 березня 2017 року Шевченківський районний суд м.Запоріжжя у складі головуючого судді Галущенко Ю.А.,при секретарі Шаповаловій С.Г.,розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом

ОСОБА_1 до територіальної громади м.Запоріжжя в особі ОСОБА_2 міської ради,ОСОБА_3,про визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування за законом,-

В С Т А Н О В И В:

В серпні 2016 р.ОСОБА_1звернулася до суду з позовом,уточненим в процесі розгляду справи,в якому зазначає,що її батьку ОСОБА_4на підставі договору купівлі-продажу від 12.04.1963 р.на праві власності належало домоволодіння по вул.Кіровоградській 2 в м.Запоріжжі,яке складається з житлового будинку літ.А,гаражу літ.Б,сараїв літ.Г,Є,К,літньої кухні Д,душу літ.Ж,вбиральні літ.З,паркану № 1,хвіртки № 2,водогону № 3,розташовані на земельній ділянці площею 1071 кв.м.

23.08.2011 р.ОСОБА_4помер,відкрилася спадщина за законом,яку як спадкоємиця першої черги прийняла дружина померлого та мати позивача ОСОБА_5,не оформивши документально спадкових прав.

21.07.2015 р.померла ОСОБА_5,відкрилася спадщина за законом,яку прийняла позивач ОСОБА_1як спадкоємиця першої черги,подавши відповідну заяву нотаріусу у встановлений законом строк.

Відповідач ОСОБА_3спадщину після смерті матері ОСОБА_5не приймала,інші спадкоємці відсутні.

ОСОБА_6 нотаріуса від 11.08.2016 р.ОСОБА_1було відмовлено у видачі свідоцтва про право власності на земельну ділянку,що розташована за адресою м.Запоріжжя,Шевченківський район,селище ДД з підстав відсутності правовстановлюючих документів на неї.

ОСОБА_6 нотаріуса від 15.09.2016 р.ОСОБА_1було відмовлено у видачі свідоцтва про право власності на житловий будинок №2 з відповідними надвірними будівлями та спорудами,який розташований на земельній ділянці площею 1071 кв.м.,що знаходиться за адресою м.Запоріжжя,вул.Кіровоградська 2 з підстав відсутності правовстановлюючих документів.

Посилаючись на те,що в інший позасудовий спосіб вона не може захистити невизнані майнові права,позивач в уточнений позовній заяві від 03.03.2017 р.просить суд визнати за нею право власності на житловий будинок літ.А та сарай літ.Б-1,які розташовані на земельній ділянці площею 520 кв.м.за адресою м.Запоріжжя,вул.Кіровоградська 2,в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_5

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1та її представник адвокат ОСОБА_7позов підтримали та пояснювали,що спірне домоволодіння,яке входить до складу спадщини після смерті ОСОБА_4,належало йому на праві власності на підставі договору купівлі-продажу.До 1985 р.на земельній ділянці проводилось будівництво нового будинку та допоміжних господарських споруд,державна реєстрація яких як підстава для набуття права власності чинним на той час законодавством не була передбачена.Після смерті ОСОБА_4домоволодіння в цілому успадкувала його дружина ОСОБА_5,яка фактично проживала в будинку,документально спадкові права оформити не побажала.Після смерті ОСОБА_5її дочка ОСОБА_1подала заяву нотаріусу про прийняття спадщини,інша спадкоємиця ОСОБА_3спадщину не приймала.Документи на право користування фактично займаною домоволодінням земельною ділянкою площею 1071 кв.м.відсутні,правовстановлюючі документи на будинок та господарські споруди 1985 року забудови відсутні,проте,на думку представника позивача,технічний паспорт є достатнім підтвердженням права власності спадкодавця на спірне майно та дає право позивачці отримати його у власність на підставі рішення суду.

Відповідач ОСОБА_3О.в судовому засіданні позов визнала та пояснила,що після смерті батьків вона спадщину не приймала та не заперечує,що спадкове майно буде оформлено на позивачку.

Представник відповідача ОСОБА_2 міської ради за довіреністю ОСОБА_8А.в судове засідання не з*явилась,надала письмову заяву про розгляд справи без її участі.

У письмових запереченнях на позов вказала,що заявлені позивачем вимоги не підтверджуються документами про статус земельної ділянки,додержання державних будівельних норм при будівництві та відсутність заперечень з боку користувачів суміжних земельних ділянок(а.с.86-87)

Відповідно до ст.169 ЦПК України,суд розглянув справу без участі представника відповідача ОСОБА_2 міської ради.

Всебічно вивчивши обставини справи, заслухавши пояснення учасників процесу,дослідивши надані письмові докази у сукупності, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню на підставі встановлених фактичних обставин справи та відповідних їм правовідносин.

Як передбачено ст.11 ЦК України,підставою виникнення цивільних прав та обов*язків є,зокрема,акти цивільного законодавства,а згідно ст.1220 ЦК України встановлено,що смерть спадкодавця породжує спадкові правовідносини.

В судовому засіданні суд встановив,що 12.04.1963 р.на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу ОСОБА_4набув у власність житовий будинок,що знаходиться за адресою м.Запоріжжя,Запоріжжя ліве,сел.ДД,кв.269,м.2(а.с.11)

Зазначений будинок індивідуального будівництва був прийнятий в експлуатацію актом комісії Шевченківського виконкому від 05.04.1963 р.на підставі договору про надання земельної ділянки для індивідуального будівництва від 01.04.1960 р.,з жилою площею 29,8 кв.м.,корисною 37,8 кв.м.(а.с.113-114)

Згідно технічного паспорту,станом на 07.04.1963 р.,на земельній ділянці за адресою м.Запоріжжя,Запоріжжя ліве,сел.ДД,кв.269,м.2 площею 520,5 кв.м.розташований жилий будинок літ.А-1,сені літ.а-1,сарай літ.Б-1(а.с.117-120)

Вказаний будинок був набутий у власність в період шлюбу між ОСОБА_4та ОСОБА_5,зареєстрованого 28.01.1955 р.(а.с.111),виходячи із вимог ст.22 КпШС УРСР,який був чинним на час придбання будинку, належав їм на праві спільної сумісної власності по 1/2 частині кожному,за життя вказані частини ними не виділялися.

Присвоєння в подальшому цьому жилому будинку адреси м.Запоріжжя,вул.Кіровоградська 2,матеріалами справи не підтверджується.

З матеріалів справи видно,що 23.08.2011 р.помер ОСОБА_4,відкрилася спадщина за законом.

Спадкоємцями першої черги за законом після смерті ОСОБА_4,в порядку ст.1223,1261 ЦК України,були його дружина ОСОБА_5,позивач ОСОБА_1О.(до реєстрації шлюбу ОСОБА_9О.),як дочка спадкодавця(а.с.7,10),відповідач ОСОБА_3,родинні відносини якої із спадкодавцем документально не підтверджені.

Згідно інформації П*ятої ОСОБА_2 державної нотконтори від 27.01.2017 р.№ 246,спадкова справа після смерті ОСОБА_4не заводилась(а.с.104)

Як передбачено ст.1216,1218 ЦК України,спадкуванням є перехід прав та обов*язків(спадщини)від померлої фізичної особи (спадкодавця)до інших осіб(спадкоємців);до складу спадщини входять всі права та обов*язки ,які належали спадкоємцю на момент відкриття спадщини та не припинилися внаслідок його смерті.

Як передбачено ст.328 ЦК України,право власності набувається з підстав,що не заборонені законом.

Як передбачено ч.3,5 ст.1268 ЦК України,спадкоємець,якій постійно проживав разом із спадкодавцем на момент відкриття спадщини,вважається прийнявшим спадщину,якщо протягом строку шість місяців з моменту відкриття спадщини не відмовився від неї;незалежно від часу прийняття спадщини,вона належить спадкоємцю з часу відкриття спадщини.

Відповідно до актів підтвердження фактичного проживання,складених 08.01.2017 р.головою квартального комітету № 99 ОСОБА_10,ОСОБА_4фактично проживав за адресою ІНФОРМАЦІЯ_1 з 1963 р.по день смерті 23.08.2011 р.,ОСОБА_5фактично проживала за адресою ІНФОРМАЦІЯ_1 з 1963 р.по день смерті 21.07.2015 р.(а.с.121-122)

Відтак,ОСОБА_5,яка постійно проживала разом із спадкодавцем ОСОБА_4на момент відкриття спадщини та не заявила про відмову від неї,прийняла спадщину,яка належить їй з часу відкриття спадщини.

Враховуючи право власності ОСОБА_5на ? частину спірного домоволодіння як спільної сумісної власності подружжя,після смерті ОСОБА_4до складу спадщини входить ? частина цього ж домоволодіння,тобто ОСОБА_5після смерті чоловіка ОСОБА_4спірне домоволодіння належало в цілому(1/2+1/2),документально права власника ОСОБА_5не оформила.

21.07.2015 р.померла ОСОБА_5,відкрилася спадщина за законом,яку прийняла позивач ОСОБА_1як спадкоємиця першої черги,подавши відповідну заяву нотаріусу у встановлений законом строк(а.с.67-68)

Згідно матеріалів спадкової справи № 4/2016 до майна померлої ОСОБА_5,інші спадкоємці після смерті ОСОБА_5спадщину не приймали(а.с.66-84)

Перевіряючи,яку саме нерухомість слід включати у склад майна,що набула у власність ОСОБА_5,суд встановив наступне.

Після придбання у власність спірного домоволодіння у 1963 р.,власниками в період до 1985 р.здійснювалось будівництво.

За даними технічного паспорту станом на 30.06.2016 р.,на земельній ділянці площею 1071 кв.м.наявні споруди житловий будинок літ.А.,тамбур,гараж літ.В,сарай Г,Е,К,літня кухня Д,душ Ж,вбиральня З,погріб з шийкою,паркани,хвіртка,водогін,всі 1985 року побудови.

Житловий будинок літ.А-1,придбаний за договором купівлі-продажу,у стані руйнування,зазначена у позовній заяві та технічному паспорті домоволодіння станом на 1963 р.споруда гаражу літ.Б за матеріалами інвентаризації 2016 р.відсутня(а.с.12-14)

ОСОБА_6 нотаріуса від 11.08.2016 р.ОСОБА_1було відмовлено у видачі свідоцтва про право власності на земельну ділянку,що розташована м.Запоріжжя,Шевченківський район,селище ДД з підстав відсутності правовстановлюючих документів на неї(а.с.82)

ОСОБА_6 нотаріуса від 15.09.2016 р.ОСОБА_1було відмовлено у видачі свідоцтва про право власності на житловий будинок №2 з відповідними надвірними будівлями та спорудами,який розташований на земельній ділянці площею 1071 кв.м.,що знаходиться за адресою м.Запоріжжя,вул.Кіровоградська 2 з підстав відсутності правовстановлюючих документів(а.с.84)

Вирішуючи позов не на користь позивача,суд виходить з наступного.

Під час розгляду спору про визнання права власності на спадкове майно,позивач як спадкоємець,що заявила відповідні вимоги,згідно ст.10,60 ЦПК України,зобов*язана довести підстави виникнення права власності на спірне майно у спадкодавця відповідно до законодавства,яке було чинним на час виникнення права власності,умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об*єкти нерухомості,в тому числі житловий будинок,є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством порядку.

Якщо за життя спадкодавець не набув права власності на житловий будинок,то спадкоємець також не набуває права власності в порядку спадкування.

Позивач та її представник не зазначили у позові та не довели під час розгляду справи правовий режим земельної ділянки,на якій розташований спірний будинок, та її цільове призначення,зважаючи на те,що під індивідуальне будівництво за зазначеною адресою була виділена земельна ділянка площею 520 кв.м.,фактично забудована земельна ділянка 1071 кв.м.,без підтвердження такого права забудовника ОСОБА_4

В органах технічної інвентаризації право власності ОСОБА_4на об*єкти нового будівництва не реєстрував.

Відповідно до розділу ІІІ «Будівництво жилих будинків індивідуальними забудовниками» ОСОБА_6 Міністрів УРСР N 514 від 30.04.1958р. «Про затвердження Положення про житлово-будівельні колективи та індивідуальних забудовників у містах і селищах міського типу Української РСР» громадянам за рішенням сільської, селищної, міської ОСОБА_6 народних депутатів передаються у власність або надаються у користування земельні ділянки для будівництва індивідуальних жилих будинків.

Згідно п.32 вказаної ОСОБА_6 документом, що підтверджує право особистої власності на одноквартирний будинок,є нотаріально посвідчений договір, укладений між виконкомом міської (районної) ОСОБА_6 депутатів трудящих з індивідуальним забудовником (п. 30), зареєстрований в органі технічної інвентаризації, а там де такого органу немає, - у виконкомі місцевої ОСОБА_6 депутатів трудящих.

За положеннями ст. 100 та ст. 101 Цивільного кодексу Української РСР 1963 року, який діяв на час отримання ОСОБА_4М.у власність жилого будинку та земельної ділянки площею 520 кв.м.у користування, громадяни могли мати у власності житловий будинок, а саме ст.100 ЦК Української РСР визначалось, що в особистій власності громадян може бути, зокрема,і жилий будинок. При цьому глава десята цього кодексу не пов'язувала наявність такого права з його обов'язковою державною реєстрацією.

За загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у ч. 1 ст. 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події або факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Відповідно до листа N 10-1387/0/4-12 від 27.09.2012р. Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами при розгляді справ окремих норм законодавства про власність та спадкування» встановлено, що згідно зі статтею 3 Закону України від 1 липня 2004 року № 1952-IV "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою.

Отже, право власності на збудоване до набрання чинності Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його спорудження, а не виникає у зв'язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, яка є лише офіційним визнанням державою такого прав, а не підставою його виникнення (постанова від 13 червня 2012 р. № 6-54цс12).

З огляду на наведене,суд приходить до висновку,що єдиним правовстановлюючим документом на домоволодіння по вул.Кіровоградській в м.Запоріжжя, який належав ОСОБА_4та ОСОБА_5на праві спільної сумісної власності, є договір купівлі-продажу від 12.04.1963 р.,на підставі якого було набуто право власності на житловий будинок літера А-1.

Належність правовстановлюючих документів встановлюється судом відповідно до законодавства,якебуло чинним на час набуття права власності на жилий будинок,споруду,зокрема,відповідно до Переліку правовстановлюючих документів,на підставі якихпровадиться режєстрація будинків та домоволодінь у містах та селищах міського типу Української РСР,затвердженого Міністерством комунального господарства УРСР 31.01.1966 р.,який втратив чинність згядно з наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 13.12.1995 р.,та інших нормативно-правових актів.

Дотримання спадкодавцем ОСОБА_4дозволів на спорудження будинку на цій земельній ділянці,дотримання під час будівництва вимог державних будівельний,протипожежних,санітарних норм,час завершення будівництва та прийняття будинку в експлуатацію,посвідчення права власності на нерухоме майно в установленому законом порядку на час виникнення права власності жодними доказами не підтверджені.

З матеріалів справи суд встановив,що спірний житловий будинок був побудований на земельній ділянці площею 1071 кв.м.,не відведеній для цієї мети,без дозволу на будівництво,без оформлення документів,що підтверджують право власності спадкодавця на це майно,відтак,таке будівництво є самочинним.

Отже,ОСОБА_4не являвся користувачем земельної ділянки площею 1071 кв.м.,не звертався до компетентних державних органів про прийняття нової забудови до експлуатації,відсутність порушень будівельних норм та правил не підтверджена.

Право власності на об*єкти самочинного будівництва може бути визнано за спадкоємцем,що має право вимагати визнання такого права,виключно за умови наявності документів про право власності на землю або про право користування земельною ділянкою,що видані на ім*я спадкодавця або спадкоємця,та актів введення будівлі в експлуатацію,якщо їх наявність необхідна відповідно до вимог законодавства,чинного на час завершення будівництва.

Визнаний позивачем жилий будинок літ.А як об*єкт спадкування у розумінні ч.1 ст.376 ЦК України також є самочинним будівництвом,оскільки виник у результаті нового будівництва та перебудови вже існуючого жилого будинку,здійсненого без одержання дозволу органів місцевого самоврядування,розробленої та затвердженої в установленому порядку проектної документації ,дозволу на виконання будівельних робіт від органів архітектурно-будівельного контролю,оскільки в результаті таких дій об*єкт нерухомості втратив тотожність із тим,на який власником ОСОБА_4раніше було отримано право власності.

У такому спорі інший спадкоємець,який прийняв спадщину,очевидно є неналежним відповідачем,оскільки вирішення питання щодо розпорядження землями відповідних територіальних громад,передача земельних ділянок громадянам у власність або користування із земель комунальної власності є компетенцією відповідної місцевої ради.

Зміст технічного паспорту про фактично наявне на земельній ділянці нерухоме майно має інформативний характер,права власності на нього спадкодавця не встановлює.

Крім того,заявивши вимоги про визнання права власності на сарай літера Б-1,позивач не обгрунтувала свої вимоги з огляду на ті обставин,що на час розгляду справи така споруда на земельній ділянці відсутня.

Враховуючи наведене,суд дійшов висновку,що спадкодавець ОСОБА_4за життя не отримав у встановленому законом порядку права власності на майно,визначене позивачем як спадкове,відтак,його спадкоємці ОСОБА_5,а після її смерті ОСОБА_1 такого права не успадкували.

По суті позову, виклад обставин про спір між позивачем та відповідачем щодо спадщини взагалі наповнений лише формальним змістом та спрямований на легалізацію через судове рішення самочинного будівництва, з метою не визнання,а набуття права власності.

Аналізуючи наведене суд не встановив передбачених законом підстав для задоволення позову,розглянутого в межах заявлених вимог.

Питання про розподіл судових витрат між сторонами відповідно до ст.88 ЦПК України позивачем не ставилось,при відмові у позові у повному обсязі судові витрати позивачу не компенсуються.

На підставі ст.3,10,11,15,57,60,88,212-215,218,294 ЦПК України,ст.11,1216,1218,1258,1261,1268 ЦК України,суд-

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до апеляційного суду Запорізької області через Шевченківський районний суд м. Запоріжжя шляхом подання апеляційної скарги протягом 10 днів з дня проголошення рішення, а особами, які беруть участь у справі, але не були присутні в залі судового засідання під час проголошення рішення, - в той же строк з дня отримання копії рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо її не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Ю.А.Галущенко