АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Номер провадження №22-ц/791/366/2017р. Головуючий в І інстанції Гаврилов Д.В.
Доповідач Полікарпова О.М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2017 року лютого місяця 23 дня колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Херсонської області в складі:

головуючогоПолікарпової О.М.
суддівБазіль Л.В.
Ігнатенко П.Я.
за участі секретаряПрушинської О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Херсоні апеляційну скаргу ОСОБА_5 на рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 02 грудня 2016 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про надання дозволу на тимчасовий виїзд за кордон неповнолітньої дитини без згоди батька,

В С Т А Н О В И Л А :

У вересні 2016 року ОСОБА_7, яка діє від імені ОСОБА_5 звернулася до суду з вищевказаним позовом, уточнивши який, посилалася на те, що сторони по справі від шлюбу мають доньку ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка після розірвання шлюбу проживає з матір'ю ОСОБА_5 Дитина часто хворіє на застудні захворювання і для її лікування та профілактики захворювань є необхідність у періодичному перебуванні дитини у більш сприятливих кліматичних умовах.

Враховуючи викладене, просила суд надати матері ОСОБА_5 дозвіл на тимчасовий виїзд з нею дитини ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2, без згоди батька ОСОБА_6 з моменту отримання закордонного паспорту для дитини до повноліття (16 років) дитини до країн шенгенської зони: Австралії, Бельгії, Угорщини, Німеччини, Греції, Данії, Іспанії, Італії, Швеції, Норвегії, Польщі, Франції, Швейцарії, а також до Туреччини, Єгипту, Російської Федерації з метою оздоровлення, відпочинку, туризму, у гості, на навчання, за приватним запрошенням, а також надати матері ОСОБА_5 дозвіл на виготовлення закордонного паспорту на дитину ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2, без згоди батька ОСОБА_6

Рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 02 грудня 2016 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_5 подала на нього апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на те, що судове рішення порушує права дитини на лікування, просила рішення суду першої інстанції в частині відмови у наданні дозволу на тимчасовий виїзд за кордон без згоди батька скасувати та ухвалити в цій частині нове, яким задовольнити вказані вимоги частково та надати дозвіл строком на один рік з моменту ухвалення рішення апеляційним судом.

Письмових заперечень на доводи апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції не надходило.

Представник третьої особи виконавчий комітет Дніпровської районної у м. Херсоні ради - орган опіки та піклування в судове засідання не з'явився, просить розглядати справу без участі їхнього представника.

Заслухавши доповідача, пояснення осіб, що з'явилися у судове засідання, перевіривши законність рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позовні вимоги суперечать Правилам перетинання державного кордону громадянами України, затвердженим постановою КМУ від 27 січня 1995 року № 57, відповідно до яких дозвіл може бути надано до конкретної країни і на визначений проміжок часу.

Такий висновок суду першої інстанції відповідає фактичним обставинам справи і вимогам діючого цивільного законодавства.

З матеріалів справи вбачається, що з 28 квітня 2012 року до 21 квітня 2016 року ОСОБА_5 та ОСОБА_6 перебували у зареєстрованому шлюбі (а.с.7).

Відповідно до свідоцтва про народження серія НОМЕР_1 від 01.11.2012 р., сторони від шлюбу мають доньку ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.8).

Позивачка разом з малолітньою донькою має намір виїхати до країн шенгенської зони: Австралії, Бельгії, Угорщини, Німеччини, Греції, Данії, Іспанії, Італії, Швеції, Норвегії, Польщі, Франції, Швейцарії, а також до Туреччини, Єгипту, Російської Федерації, з метою оздоровлення та відпочинку дитини.

Батько дитини не надає згоди на виїзд дитини за межі України.

Відповідно до змісту листа комунального закладу Херсонська міська клінічна лікарня ім. Лучанського (а.с.30), виписки із медичної карти стаціонарного хворого за №192818 (а.с.10-11), ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_4 часто хворіє, а тому потребує регулярного оздоровлення та лікування.

Відповідно до положень ст. 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов'язки, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Згідно зі ст. 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

Статтею 313 Цивільного кодексу України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), опікунів і в їхньому супроводі чи супроводі осіб, які уповноважені ними.

Відповідно до пп. 1 п. 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57, виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску.

Згідно з ч. 2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріального засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. У клопотанні зазначаються відомості про дитину, а також про відсутність обставин, що обмежують відповідно до цього Закону право на виїзд за кордон (лише для дітей віком від 14 до 18 років). За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду.

Отже, за ч. 2 ст. 4 ЗУ «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду.

Дозвіл на виїзд неповнолітньої дитини за межі України без згоди та супроводу батька на підставі наведених нормативних положень є разовим, тобто таким, що надається судом на конкретно визначену поїздку, із конкретно визначеним періодом перебування за кордоном.

Таким чином, діючим законодавством не встановлено обмеження щодо виїзду неповнолітньої дитини за кордон, а лише визначено певний порядок її виїзду за згодою батьків або з дозволу суду за відсутності згоди одного з батьків.

Суд першої інстанції, врахувавши положення, викладені в ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» правомірно відмовив ОСОБА_5 в наданні їй дозволу на тимчасовий виїзд з дитиною без згоди батька з моменту отримання закордонного паспорту для дитини до повноліття (16 років) дитини, так як позовна заява (її предмет та підстави, обґрунтування) не містять наявності спору щодо отримання разового дозволу на виїзд неповнолітньої дитини без згоди батька в конкретну країну та на конкретний період часу. Позивачка фактично просить дозволити виїзд дитини за кордон, без згоди батька, до будь-якої країни, на будь-який час, до досягнення дитиною повноліття.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що надання даного дозволу на такий період, як зазначає позивачка, без згоди батька грубо порушуватиме його право на участь у вихованні дитини, позбавить його можливості знати про місцезнаходження доньки, умови проживання та інші обставини стосовно неї, що згідно із вимогами статті 313 ЦК України, статей 141, 157 СК України, положеннями Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», Правилами перетинання державного кордону громадянами України, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57, є неприпустимим.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань (ст. 308 ч. 2 ЦПК України).

Посилан ня апелянта на те, що суд першої інстанції міг взяти до уваги обставини справи і докази та надати їй дозвіл строком на один рік для виїзду дитини за кордон, а саме у Швецію до Королівської лікарні в Стокгольмі без згоди батька, є безпідставними, так як суд приймав рішення, керуючись заявленими позивачкою вимогами, які вона підтримала навіть після їх уточнення у передостанньому судовому засіданні (а.с.46).

Окрім того, немає підстав для скасування рішення суду в частині відмови у наданні дозволу на тимчасовий виїзд за кордон без згоди батька та ухвалення в цій частині нового, про що просить в свої апеляційній скарзі ОСОБА_5, оскільки під час перегляду справи в апеляційному суді будь-які нові докази не досліджувались, а ті, які були надані позивачкою суду першої інстанції не підтверджували достовірно мету виїзду та конкретні терміни виїзду та повернення дитини з-за кордону.

Викладена позивачкою в апеляційній скарзі вимога є підставою для її повторного звернення до суду першої інстанції з новим позовом.

В решті рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку не оскаржено та апеляційним судом не переглядалось.

Таким чином, доводи апеляційної скарги є такими, що не ґрунтуються на нормах ст.ст.141, 157 СК України, положеннях ЗУ «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», інших нормах матеріального права, а тому колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду залишити без змін.

На підставі викладеного, ст.ст. 141, 153, 157 СК України, ЗУ «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 316, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 02 грудня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий підпис О.М. Полікарпова

Судді підпис Л.В. Базіль

підпис П.Я. Ігнатенко

З оригіналом згідно:

Копія ухвали оформлена 28 лютого 2017 року

Ухвала набрала законної сили 23 лютого 2017 року

Суддя О.М. Полікарпова

Секретар

судового засідання О.В. Прушинська