АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2 березня 2017 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Чернівецької області у складі:

головуючого Одинака О. О.

суддів: Кулянди М.І., Половінкіної Н.Ю.

секретар Чубрей І.І.

за участю: ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_2, ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя та зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про поділ спільного майна подружжя, треті особи ОСОБА_5, ОСОБА_3, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Герцаївського районного суду Чернівецької області від 27 грудня 2016 року,

встановила:

В листопаді 2015 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом.

Просила здійснити поділ спільного майна подружжя, визнати за ОСОБА_4 право власності на 1/2 частину будівельних матеріалів та обладнання, що були використані для будівництва житлового будинку з господарськими спорудами в місті Герца по вулиці Незалежності, 29, а саме на 2,83 м3 основи під фундаментом, 38,94 м3 бетону у фундаменті, 28,68 м2 гідроізоляції фундаменту, 95 м3 керамблоку, 4,21 м3 перемичок, 3,1 м3 дощок для опалубки, 0,88 тонн армованої сітки та каркасів для перекриття, 18,6 м3 бетону на перекритті, 1,4м3 дощок та балок перекриття, 3,4 м3 крокв; 2 м3 балок для мауерлатів, 88 листів шиферу 8-ми хвильового, 7 вікон металопластикових 1,6х1,5 (м); 2 вікона металопластикових 1,2х0,75 (м); 1 вікно металопластикове 0,5х1,50 (м); 1 вікно металопластикове 1,10х0,60 (м); 1 вікно металопластикове 1,20х1,10 (м); металеві секційні ворота гаражні з автоматичним відкриванням, металеві двері вхідні 1,25х2,30 (м), металеві двері вхідні 0,90х2,15 (м), 8,99 м3 гравію; 18 м3 бетону; 151,9 м2 стяжки цементної; 301 м.пог. труби вініпластові діаметром 20 мм; 301 м.пог. труби гофровані для електрики; 600 м.пог. проводу одножильного мідного 0,25 мм2; 35 штепсельних розеток; 16 вимикачів; 6,35 м3 пінопласту 35кг/1м3; 176,4 м.пог. труби для теплої підлоги; 12 м труби каналізаційної діаметром 50 мм; 4,5 м труби каналізаційної діаметром 100 мм; 51,5 м труби металопластикової діаметром 15 мм; 5,3 м труби металопластикової діаметром 20 мм; 5,3 м труби пластикової діаметром 32 мм; 3,96 м3 розчину для штукатурки; 8 радіаторів стальних 1,2*0.5 (м); 3 радіатори стальних 0.6*0.5 (м); 2 шафи з ввідно-розподільними пристроями; лічильник 3-х фазний; 7 кілець колодязних, загальною вартістю станом на 18 листопада 2015 року 239 601 гривень 50 копійок.

Посилалася на те, що вона та ОСОБА_1 перебували в шлюбі з 21 серпня 2004 року по 22 січня 2013 року.

За час шлюбу сторонами на земельній ділянці площею 0,1000 га, яка належить на праві власності ОСОБА_1, було розпочато самочинне будівництво житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами по вулиці Незалежності, 29 в місті Герца Чернівецької області.

Вважала, що має право на 1/2 частину будівельних матеріалів, які були використані під час вказаного вище будівництва.

ОСОБА_1 подав до суду зустрічний позов.

Просив:

- в рахунок поділу спільного майна подружжя визнати право власності за ОСОБА_1 та виділити йому в рахунок його 1/2 частки рухомого майна бетономішалку, вартістю 1 900 гривень, цифровий фотоапарат, вартістю 2 500 гривень, музикальний центр, вартістю 1 000 гривень, пральну машину автомат, вартістю 5 000 гривень, кольоровий телевізор «LG», вартістю 5 000 гривень, а всього майна на суму 15 400 гривень;

- визнати за ОСОБА_4 та виділити їй в рахунок її 1/2 частки рухоме майно, а саме спальний набір,вартістю 1 500 гривень, кухонний набір, вартістю 1 000 гривень, пральну машину, вартістю 800 гривень, 4 кофейних сервізів, загальною вартістю 2 000 гривень, набір з 6 каструль вартістю 600 гривень, газову настільну плиту, вартістю 500 гривень, фритюрницю, вартістю 300 гривень, соковижималку, вартістю 600 гривень, блендер, вартістю 3 500 гривень, набір каструль, вартістю 1 000 гривень, дві золоті каблучки, ланцюжок та браслет, загальною вартістю 8 000 гривень, компютер-ноутбук «НР», вартістю 8 000 грн., а всього майна на суму в 27 800 гривень;

- стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 в рахунок його 1/2 частки в спільних грошових коштах 182 792 гривень 75 копійок;

- покласти обовязок солідарного боржника на ОСОБА_4 за борговим зобовязанням від 23 жовтня 2008 року, як за новацією договору займу, та стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 половину даного боргу в розмірі 258 168 гривень.

Посилався на те, що за період спільного життя у шлюбі сторони набули спільне майно, а саме бетономішалку, цифровий фотоапарат, музикальний центр, пральну машину автомат, кольоровий телевізор «LG», спальний набір, кухонний набір, пральну машину, 4 кофейних сервізи, набір з 6 каструль , газову настільну плиту, фритюрницю, соковижималку, блендер, набір каструль, дві золоті каблучки, ланцюжок та браслет, компютер-ноутбук «НР».

Також за час шлюбу сторонами було зароблено 25 000 Євро, частина яких було вкладено в будівельні та оздоблювані роботи незакінченого житлового будинку по вулиці Незалежності, 29 в місті Герца Чернівецької області.

В 2005-2007 роках вказаний вище житловий будинок будувався за рахунок коштів батьків ОСОБА_1, а тому доводи позивачки про рівність часток у будівельних матеріалах, що використовувалися у вказаному будівництву є безпідставними.

Грошові кошти в сумі 18 500 Євро, які надані батьками ОСОБА_1 повинні бути враховані про вирішення даного спору, як боргове зобовязання обох сторін подружжя при поділі їх майна.

Також підлягають поділу кошти в сумі 13 070 Євро та 800 гривень, які були зароблені подружжям під час перебування за кордоном та не були ними витрачені.

Рішенням Герцаївського районного суду Чернівецької області від 27 грудня 2016 року первісний позов ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя задоволено.

Зустрічний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про поділ спільного рухомого майна подружжя задоволено частково.

Визнано спільною сумісною власністю ОСОБА_4 та ОСОБА_1 майно, а саме:

- будівельні матеріали та обладнання, що були використані в процесі будівництва житлового будинку з господарськими спорудами в місті Герца по вулиці Незалежності, 29, зокрема: 2,83 м3 основи під фундамент; 38,94 м3 бетону у фундаменті; 28,68 м2 гідроізоляції фундаменту; 95 м3 керамблоку; 4,21 м3 перемичок; 3,1 м3 дощок для опалубки; 0,88 тонн армованої сітки та каркасів для перекриття; 18,6 м3 бетону перекриття; 1,4м3 - дощок та балок перекриття; 3,4 м3 крокв; 2 м3 балок для мауерлатів; 88 листів шиферу 8-ми хвильового; сім вікон метало пластикових вікон 1,6х1,5 мертра, два металопластикових вікна розмірами 1,2х0,75 метрів;одне металопластикове вікно 0,5х1,50 метра, одне металопластикове вікно 1,1х,60 (м); одне металопластикове вікно 1,20х1,10 метра, металеві секційні ворота гаражні з автоматичним відкриванням, металеві вхідні двері 1,25х2,30 метра, металеві вхідні двері розміром 0,90Х2,15 метрів , 8,99 м3 гравію, 18 м3 бетону; 151,9 м2 стяжки цементної; 301 метрів погонних труби вініпластові діаметром 20 мм; 301 метр погонний труби гофровані для електрики; 600 метрів погонних проводу одножильного мідного діаметром 0,25 мм, 35 штепсельних розеток, 16 вимикачів, 6,35 м3 пінопласту 35кг/1м3; 176,4 метрів погонних труби для теплої підлоги, 12 метрів труби каналізаційної діаметром 50 мм, 4,5 метри труби каналізаційної діаметром 100 мм, 51,5 метрів труби металопластикової діаметром 15 мм, 5,3 метрів труби металопластикової діаметром 20 мм, 5,3 метри труби пластикової діаметром 32 мм, 3,96 м3 розчину для штукатурки, 8 радіаторів стальних 1,2х0.5 (м); 3 радіатори стальних 0.6х0.5 (м), 2 шафи з ввідно-розподільними пристроями, 1 лічильник 3-х фазний, 7 кілець колодязних, а також спальний набір меблів - вартістю 1 500 гривень; кухонний набір меблів, вартістю 1 000 гривень, пральну машину, вартістю 800 гривень, музикальний центр, вартістю 1 000 гривень, кольоровий телевізор «LG», вартістю 5 000 гривень, 4 кофейних сервізи, вартістю 2 000 гривень, дві каструлі ,вартістю 200 гривень; настільну газову плиту, вартістю 500 гривень; фритюрницю, вартістю 300 гривень; цифровий фотоапарат, вартістю 2 500 гривень; бетономішалку, вартістю 1 900 гривень.

Поділено спільно нажите в період шлюбу майно наступним чином:

- визнано за ОСОБА_4 право власності на 1/2 частину будівельних матеріалів та обладнання, що були використані в процесі будівництва житлового будинку з господарськими спорудами в місті Герца по вулиці Незалежності, 29.

- визнано право власності та залишено за ОСОБА_1 бетономішалку, вартістю 1 900 гривень; цифровий фотоапарат, вартістю 2 500 гривень; музикальний центр, вартістю 1 000 гривень; кольоровий телевізор «LG» вартістю 5 000 гривень, всього майна на загальну суму 10 400 гривень.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 2050 гривень в рахунок компенсації вартості її частки в спільному майні.

В задоволенні іншої частини позовних вимог за зустрічним позовом відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні зустрічного позову про поділ спільно нажитих грошових коштів , покладення обовязку солідарного боржника та стягнення грошових коштів за борговим зобовязанням скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким

- виключити з переліку рухомого майна, що передано в приватну власність ОСОБА_1 цифровий фотоапарат, вартістю 2 500 гривень, який зарахувати в частку ОСОБА_4 та визнати право власності за ОСОБА_1 на фритюрницю, вартістю 300 гривень;

- стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 в рахунок його 1/2 частки в залишку спільно нажитих грошових коштів в сумі 182 792 гривні;

- покласти обовязок солідарного боржника на ОСОБА_4 на новацій ним позиковим борговим зобовязанням від 23 жовтня 2008 року та стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 половину даного грошового бору в сумі 258 168 гривень.

Також просив скасувати рішення в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь держави недоплаченої суми судового збору в сумі 388 гривень 23 копійки.

Посилається на те, що суд першої інстанції порушив норми матеріального та процесуального права.

Заслухавши доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у розгляді справи, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково з таких підстав.

Ухвалюючи рішення суд першої інстанції в частині, що оскаржується, виходив з того, що сторонами за час шлюбу набуто спальний набір меблів, кухонний набір меблів, пральну машину, музикальний центр, кольоровий телевізор «LG», 4 шт. кофейних сервізи, каструлі 2 шт., настільну газову плиту, фритюрницю, цифровий фотоапарат, бетономішалку.

23 жовтня 2008 року ОСОБА_1 написав на імя ОСОБА_3 розписку про отримання позики в сумі 18 500 Євро.

Відповідач не надав суду належних та допустимих доказів на підтвердження використання 18 500 Євро в інтересах сімї.

ОСОБА_1 борг згідно вказаного вище договору не сплатив, а ОСОБА_3 вимог щодо повернення боргу не заявляла.

В матеріалах справи відсутні докази про те, що вся сума 18 500 Євро була витрачена на придбання будівельних матеріалів та виконання будівельних робіт з метою будівництва житлового будинку.

В матеріалах справи також відсутні належні та допустимі докази про те, що до складу спільного майна подружжя входять 13 070 Євро та 800 гривень.

ОСОБА_4 визнала зустрічний позов в частині вимог поділу рухомого майна, а саме спального набору меблів, кухонного набору меблів, пральної машини, музикального центру, кольорового телевізора «LG», 4 шт. кофейних сервізів, каструль 2 шт., настільної газової плити, фритюрниці, цифрового фотоапарата, бетономішалки.

З такими висновками суду першої інстанції повністю погодитись не можна.

Так, згідно частин 1,2, 4 статті 44 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Частиною 1 статті 317 ЦК України встановлено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно частини 1 стаття 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Статтею 60 СК України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно частин 2, 4 статті 65 ЦК України при укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового.

Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї.

Статтею 68 ЦК України встановлено, що розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу.

Розпоряджання майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України.

Згідно частини 1 статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Згідно частини 3 статті 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до частин 1-3 статті 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними.

У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.

Згідно пункту 23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року, N 11 вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Згідно частини 1 статті 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог.

Відповідно до вимог ст.ст. 213, 215 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим, а за змістом має містити встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини. При встановленні фактів суд оцінює належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Згідно ст. 214 ЦПК України суд ухвалюючи рішення повинен вирішити такі питання:

- чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються;

- які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин;

- яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Як вбачається з матеріалів справи і це правильно встановлено судом першої інстанції 21 серпня 2004 року між сторонами укладено шлюб, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії І-МИ від 21 серпня 2004 року (а.с.6 т.1).

Рішенням Герцаївського районного суду Чернівецької області від 22 січня 2013 року шлюб між сторонами розірвано (а.с.7 т.1).

Сторонами за час шлюбу набуто спальний набір меблів, кухонний набір меблів, пральну машину, музикальний центр, кольоровий телевізор «LG», 4 кофейних сервізи, дві кастрюлі , настільну газову плиту, фритюрницю, цифровий фотоапарат, бетономішалку.

Колегія суддів вважає правильними висновки суду першої інстанції про відмову в задоволенні зустрічного позову в частині стягнення коштів в сумі 182 792 гривень та покладення обовязку солідарного боржника на ОСОБА_4 за новацій ним позиковим борговим зобовязання та стягнення з ОСОБА_4 грошових коштів в сумі 258 168 гривень.

Однак ухвалюючи рішення в частині поділу рухомого майна та стягуючи з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 2050 гривень в рахунок компенсації вартості її частки в спільному майні, суд першої інстанції належним чином не врахував, що відповідно до правил ст. 372 ЦК України спільне майно ділиться між співвласниками в натурі.

Суд не врахував, що цифровим фотоапаратом користується ОСОБА_4 і він перебуває у її володінні.

За таких обставин рішення Герцаївського районного суду Чернівецької області від 27 грудня 2016 року в частині поділу спільного рухомого майна подружжя слід змінити.

В рахунок поділу спільного рухомого майна подружжя з метою зменшення компенсації частки однієї із сторін цифровий фотоапарат, вартістю 2500 гривень слід присудити ОСОБА_4, а фритюрницю, вартістю 300 гривень присудити ОСОБА_1

За таких обставин загальна вартість рухомого майна, присудженого ОСОБА_4 буде становити 8500 гривень, а ОСОБА_1 8200 гривень, що є на 300 гривень меншою від частки ОСОБА_4

Враховуючи наведене з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_4 слід стягнути 150 гривень в рахунок компенсації вартості його частки в спільному майні.

В решті рішення в частині, що оскаржується, залишити без змін.

Помилковим є доводи апеляційної скарги про те, що при вирішення вимог щодо поділу майна подружжя суд першої інстанції помилково не взяв до уваги боргові зобовязання ОСОБА_1 перед матірю на суму 18 500 Євро.

Відповідно до правил ч. 1 ст. 543 ЦК у разі солідарного обов'язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо.

Згідно ч. 1 ст. 544 ЦК України боржник, який виконав солідарний обов'язок, має право на зворотну вимогу (регрес) до кожного з решти солідарних боржників у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або законом, за вирахуванням частки, яка припадає на нього.

Колегія суддів вважає правильними висновки суду першої інстанції про те, що ОСОБА_1 не надав належні та допустимі докази про те, що вся сума коштів отримана ним в борг від матері ОСОБА_3 були використані в інтересах сімї.

ОСОБА_1 борг згідно вказаного вище договору позики ОСОБА_3 не сплатив.

ОСОБА_3 пояснила суду апеляційної інстанції проте, що в провадженні Герцаївського районного суду Чернівецької області є цивільна справа за її позовом до ОСОБА_4 про стягнення боргу за договором позики.

Помилковими є доводи апеляційної скарги про те, що сторони за час шлюбу набули права на грошові кошти в сумі 13 070 Євро та 800 гривень, яка повинні бути поділені між ними.

В пункті 24 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року, N 11 розяснено, що до складу майна, що підлягає поділу включається загальне

майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що

знаходиться у третіх осіб.

В матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази про те, що до складу спільного майна подружжя входять 13 070 Євро та 800 гривень і що така сума коштів є в наявності у ОСОБА_4 та може бути поділені між сторонами.

Судом першої інстанції також зроблено правильний висновок про те, що пральна машина «Арістон» не є спільною власністю подружжя.

ОСОБА_1 не доведено, що пральна машина «Арістон» була придбана за спільні кошти подружжя, а тому не може вважатися спільною сумісною власністю.

Відповідно до правил статті 88 ЦПК України необхідно змінити розподіл судових витрат понесених ОСОБА_1 за подання до суду зустрічної позовної заяви та апеляційної скарги.

Підпунктом 1 пункту 1 частини 2 статті 4 Закону України «Про судовий збір» (в редакції, чинній на момент подання до суду зустрічного позову) встановлено розмір судового збору за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою або фізичною особою підприємцем 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 5 розмірів мінімальної заробітної плати.

Відповідно до статті 8 «Про Державний бюджет України на 2016 рік» від 25 грудня 2015 року, N 928-VIII установлено у 2016 році мінімальну заробітну плату у місячному розмірі з 1 січня - 1378 гривень.

З мотивувальної частини рішення вбачається, що колегія суддів приходить до висновку про зміну рішення суду першої інстанції в частині розподілу рухомого майна.

Зустрічний позову ОСОБА_1 задоволено на загальну суму 8 350 гривень, що становить 1,83 відсотка від ціни позову (456 360 гривень 75 копійок).

В пункті 12 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12 червня 2009 року, N 2 розяснено судам, що визначаючи розмір судового збору, суди повинні мати на увазі, що заяви, в яких порушується питання про одночасне вирішення майнового і немайнового спорів, оплачуються судовим збором за ставками, встановленими для позовів майнового характеру, і ставками для вимог немайнового характеру. Відповідно до правил статті 88 ЦПК у разі визначення при відкритті провадження у справі судового збору в розмірі меншому, ніж передбачено законом, недоплачена сума стягується в дохід держави з позивача при відмові в позові, а при задоволенні позову - з відповідача.

Згідно пункту 16 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 7 жовтня 2014 № 10 якщо визначена позивачем ціна позову вочевидь не відповідає дійсній вартості спірного майна або на момент пред'явлення позову встановити точну його ціну неможливо, розмір судового збору попередньо визначає суд (частина друга статті 80 ЦПК). Остаточне визначення в процесі розгляду справи ціни позову (дійсної вартості спірного майна), а отже, і суми судового збору, здійснюється судом із наступним стягненням недоплаченого або з поверненням переплаченого судового збору.

З зустрічного позову вбачається, що його ціна складає 456 360 гривень 75 копійок.

Ставка судового збору за подання до суду зустрічної позовної заяви складала 4 563 гривні 60 копійок.

Суд першої інстанції помилково зазначив, що ціна зустрічного позову складає 458 860 гривень, оскільки в ході судового розгляду сторони визнали, що вартість цифрового фотоапарата складає 2500 гривень, а не 5000, як зазначено в позові.

З квитанції від 11 жовтня 2016 року вбачається, що ОСОБА_1 сплатив судовий збір за подання до суду зустрічного позову в сумі 2452 гривень 37 копійок (а.с.109 т.1).

З квитанції №45 від 9 грудня 2016 року вбачається, що ОСОБА_1 сплатив судовий збір за подання до суду зустрічного позову в сумі 1748 гривень (а.с.227 т.1).

Отже, ОСОБА_1 всього було сплачено судового збору за подання до суду зустрічної позовної заяви в сумі 4200 гривень 37 копійок.

За таких обставин ОСОБА_1 недоплатив судовий збір за подання до суду зустрічної позовної заяви в сумі 363 гривні 23 копійки.

Отже, враховуючи правила статті 88 ЦПК України з ОСОБА_4 слід стягнути судовий збір в сумі 83 гривні 51 копійка в дохід держави.

Також слід стягнути з ОСОБА_1 судовий збір в сумі 279 гривень 72 копійки в дохід держави.

Помилковим є доводи ОСОБА_1 про те, що ставку судового збору за подання до суду зустрічного позову слід визначати на підставі підпункту 3 пункту 1 частини 2 статті 4 Закону України «Про судовий збір», оскільки вказаний пункт визначає ставку за подання до суду позовної заяви про поділ майна при розірванні шлюбу.

За подання до суду позовної заяви без вимог про розірвання шлюбу ставка судового збору визначається на підставі підпункту 1 пункту 1 частини 2 статті 4 Закону України «Про судовий збір», якою передбачено максимальний розмір ставки судового збору поданою фізичною особою 5 розмірів мінімальної заробітної плати (6890 гривень).

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 309 ЦПК України, колегія суддів,

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Герцаївського районного суду Чернівецької області від 27 грудня 2016 року в частині поділу спільного рухомого майна подружжя змінити.

Присудити ОСОБА_4 цифровий фотоапарат, вартістю 2500 гривень.

Присудити ОСОБА_1 фритюрницю, вартістю 300 гривень.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 150 ( сто пятдесят) гривень в рахунок компенсації вартості його частки в спільному майні.

В решті рішення в частині, яка оскаржується, залишити без змін.

Змінити розподіл судових витрат.

Стягнути з ОСОБА_4 судовий збір в сумі 83 (вісімдесят) гривні 51 копійка в дохід держави.

Стягнути з ОСОБА_1 судовий збір в сумі 279 (двісті сімдесят девять) гривень 72 копійки в дохід держави.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення.

На рішення може бути подана касаційна скарга до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з моменту його вступу в законну силу.

Головуючий О.О. Одинак

Судді: М.І. Кулянда

ОСОБА_6