Справа № 306/832/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 лютого 2017 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Закарпатської області в складі:

Головуючого судді: Бисага Т.Ю.,

суддів: Фазикош Г.В., Собослой Г.Г.,

секретарі:ОСОБА_1,

за участю - ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Свалявського районного суду Закарпатської області від 10 травня 2016 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до Свалявської міської ради Закарпатської області про визнання права власності на житловий будинок,

В С Т А Н О В И Л А:

У квітні 2016 року ОСОБА_3 звернулася до суду із позовною заявою до Свалявської міської ради Закарпатської області, якою просила визнати за нею право власності на житловий будинок з надвірними спорудами, що знаходиться по вул. Драчинській, 111 в с. Драчино, Свалявського району, Закарпатської області (м. Свалява, вул. Драчинська, 111, Закарпатської області).

В обґрунтування позовних вимог позивач посилалася на те, що 28.06.1997 року помер її батько ОСОБА_5 (свідоцтво про смерть серії І-ФМ №174495 від 20.05.2014 року), а 30.10.2009 рок померла її мати ОСОБА_6 (свідоцтво про смерть серії І-ФМ №137573 від 29.05.2012 року). Після їх смерті залишилось спадкове майно житловий будинок в м. Свалява, вул. Драчинська, 111. Після смерті матері позивач разом з своїм чоловіком проживає у цьому будинку, доглядає за ним, сплачує комунальні платежі, тобто є господаркою цього будинку, після смерті матері отримувала в Ощадбанку кошти з її рахунків, чим самим фактично прийняла спадщину після смерті матері.

У продовженні строку звернення із заявою до нотаріальної контори про прийняття спадщини, позивачу з іншими братами та сестрами рішеннями Свалявського районного суду було відмовлено, а тому вона змушена звернутись в суд із позовом про визнання права власності за нею на згаданий житловий будинок та просить його задовольнити.

Рішенням Свалявського районного суду Закарпатської області від 10 травня 2016 року позов ОСОБА_3 задоволено повністю.

Визнано за ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, право власності на житловий будинок з надвірними спорудами за адресою: м. Свалява, вул. Драчинська, 111, Закарпатської області (а.с.34).

Не погодившись із рішенням суду ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на незаконність, безпідставність та порушення норм матеріального і процесуального права, просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову ОСОБА_3 відмовити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін та представника, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 28.06.1997 року помер ОСОБА_5, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-ФМ №174495 від 20.05.2014 року, а 30.10.2009 року померла ОСОБА_6 (свідоцтво про смерть серії І-ФМ №137573 від 29.05.2012 року). Після їх смерті залишилось спадкове майно житловий будинок в м. Свалява, вул. Драчинська, 111.

Позивач ОСОБА_3 є дочкою померлої, що підтверджується свідоцтвом про народження серії ЯШ №085887 від 17.11.1951 року.

Апелянт по справі ОСОБА_2 являється сином померлих.

Згідно ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Статтею 1218 ЦК встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об'єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку.

Рішеннями Свалявського районного суду Закарпатської області від 22 серпня 2014 року та 21 жовтня 2015 року, які ухвалами Апеляційного суду Закарпатської області від 07 листопада 2014 року та 02 березня 2016 року залишено без змін, у задоволенні позовів ОСОБА_3, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 та ОСОБА_2 про надання додаткового строку для подання заяви для прийняття спадщини відмовлено.

За життя ОСОБА_5 та ОСОБА_6 склали заповіти від 26.01.1994 року та 13.02.2003 року, якими заповідали все своє майно сину ОСОБА_2.

Що стосується доводів позивача ОСОБА_3, що вона на даний час проживає в будинку батьків, користується ним та сплачує комунальні платежі, а тому фактично прийняла спадщину нічим не підтвердженні.

За таких обставин колегія вважає, що у позивача ОСОБА_3 відсутні правові підстави для визнання за нею права власності на вищевказане нерухоме майно.

Таким чином, суд першої інстанції не в повному обсязі зясував обставини, які мають істотне значення для справи.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції, відповідно до ч.1 ст. 309 ЦПК України, підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову.

Керуючись ст.ст.303, 304, 307, 309, 316, 319 ЦПК України, судова колегія,

Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Свалявського районного суду Закарпатської області від 10 травня 2016 року скасувати, ухвалити по справі нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_3 до Свалявської міської ради Закарпатської області про визнання права власності на житловий будинок відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржено у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді