АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/388/17Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 50 Добриднюк Н.О.
Доповідач в апеляційній інстанції
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 лютого 2017 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоЮвшина В. І.
суддівГончар Н. І., Сіренка Ю. В.
при секретаріНаконечній М. М.

адвоката Бовшика М.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси апеляційну скаргу представника ОСОБА_7 - Бовшик Миколи Юрійовича на рішення Лисянського районного суду Черкаської області від 29 листопада 2016 року у справі за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_8 про визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі та зустрічним позовом ОСОБА_8 до ОСОБА_7 про стягнення додаткових витрат на дитину

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_7 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_8 про визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі мотивуючи свої вимоги тим, що 24 квітня 2010 року між ним та ОСОБА_8 було зареєстровано шлюб. Від шлюбу в них народився син, ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1. 29 жовтня 2013 року шлюб між сторонами розірвано. На даний час дитина проживає разом з мамою і перебуває на її утриманні.

Рішенням суду з позивача стягуються аліменти на користь ОСОБА_8 на утримання неповнолітньої дитини - ОСОБА_9, у розмірі 1/4 частини усіх видів його заробітку, але не менше 30% від прожиткового мінімуму у місяць на утримання дитини відповідного віку і до досягнення нею повноліття.

Позивач стверджує, що він має не регулярний дохід та має змогу платити аліменти у твердій грошовій сумі. У зв'язку з чим просив суд стягувати з нього, ОСОБА_7, аліменти на користь ОСОБА_8 на утримання сина ОСОБА_9, у твердій грошовій сумі, по 785 гривень щомісяця починаючи стягувати з дня пред'явлення позову і до досягнення дитиною повноліття.

ОСОБА_8 звернулася з зустрічним позовом до ОСОБА_7 про стягнення додаткових витрат на дитину та просила суд стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_8 11 227,96 грн. додаткових витрат та 11 227,96 грн. передбачуваних витрат на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_9 та 500 грн. - витрат на правову допомогу.

Рішенням Лисянського районного суду Черкаської області від 29 листопада 2016 року ОСОБА_7 в позові відмовлено. Зустрічний позов ОСОБА_8 до ОСОБА_7 про стягнення додаткових витрат на дитину задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_8 8681,43 грн. додаткових витрат на неповнолітнього сина ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1. Вирішено питання судових витрат.

Не погоджуючись з вказаним рішенням представник ОСОБА_7 - Бовшик М.Ю. подав апеляційну скаргу вважаючи, що рішення суду першої інстанції прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права і просить скасувати рішення Лисянського районного суду Черкаської області від 29 листопада 2016 року і ухвалити нове рішення, яким в частині позовних вимог ОСОБА_7 до ОСОБА_8 про визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі - задовольнити, а в частині позовних вимог ОСОБА_8 до ОСОБА_7 про стягнення додаткових витрат на дитину - відмовити.

Вислухавши сторону, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення виходячи з наступного.

Відповідно до роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, що викладені в п. 2 Постанови від 18.12.2009 року №14 "Про судове рішення у цивільній справі", рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 2 ЦПК України, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 8 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми.

Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність і допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Рішення суду першої інстанції повністю відповідає зазначеним вимогам, оскільки ґрунтується на повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в сукупності.

Відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_7 до ОСОБА_8 про визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі, суд першої інстанції прийшов до висновку, що позивачем не доведено, що його матеріальне становище змінилось та не доведено і перебування на його утриманні інших осіб.

Частково задовольняючи зустрічний позов ОСОБА_8 до ОСОБА_7 про стягнення додаткових витрат на дитину, суд першої інстанції прийшов до висновку, що відповідно до ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції.

Встановлено, що рішенням Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 18.09.2013 року з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_8 стягнуто аліменти на утримання неповнолітньої дитини, ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1/4 частини усіх видів його заробітку, але не менше 30% від прожиткового мінімуму у місяць на утримання дитини відповідного віку, починаючи з 04.09.2013 року і до досягнення нею повноліття.

Так як позивач має регулярний, постійний дохід, то він бажає сплачувати аліменти у твердій грошовій сумі. Також позивач заявив про знаходження у нього на утриманні двох неповнолітніх дітей і дружини, з якою він проживає у цивільному шлюбі. Батьки мають рівні обов'язки щодо виховання та утримання дитини, а тому позивач просив визначити розмір аліментів в сумі 785 гривень щомісячно, вважаючи її достатньою для утримання дитини.

За змістом ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до положень ст. 183 СК України розмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини.

Статтею 192 СК України передбачено, що розмір аліментів, визначений судом, може бути змінено за рішенням суду за позовом платника аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану.

ОСОБА_7 як при звернені з позовом так і при зверненні з апеляційною скаргою свою вимоги у стягненні з нього аліментів у твердій грошовій сумі мотивував тим, що він має мінливий заробіток та на його утриманні знаходиться цивільна дружину, яка ніде не працює, та її двоє неповнолітніх дітей.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції в цій частині, що позивачем не було надано підтвердження про те, що є особи (діти) які знаходяться на його утриманні або яким він сплачує аліменти, окрім ОСОБА_9, оскільки акт № 50 від 23.11.2015 року засвідчений мешканцями будинку АДРЕСА_1 та майстром КП «ЖЕК» про те, що ОСОБА_7 проживає з ОСОБА_11 є безпідставним та не встановлює фактичних шлюбних відносин. Також позивач не надав належних та достовірних доказів того, що він являється батьком або усиновлювачем інших дітей, які потребують його матеріальної підтримки.

Крім того, виходячи із вимог ч.1 ст.184 Сімейного кодексу України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Таким чином, можливість стягнення аліментів у твердій грошовій сумі обумовлене наявністю певних обставин, що унеможливлюють сплату аліментів у частці від заробітку (доходу), а необхідність встановлення розміру аліментів у твердій грошовій сумі може виникнути за наявності у платника аліментів нерегулярного або мінливого доходу, або отримання частини доходу в натурі.

З матеріалів справи вбачається, а саме з довідка № 989 від 18.11.2015 року виданої ОСОБА_7, що він постійно працює з 06.07.2015 року на посаді фахівця з організації майнової та особистої безпеки в ПАТ «Миронівська птахофабрика та має постійний заробіток (а.с 123).

Посилання апелянта в свої апеляційній скарзі, що частину заробітної плати він отримує продуктами харчування (курятиною), що і передбачає його мінливий і не стабільний дохід, суд не може взяти до уваги, оскільки дана обставина нічим не підтверджена.

Щодо зустрічних позовних вимог ОСОБА_8 про стягнення додаткових витрат на дитину, то варто зазначити, що відповідно до вимог ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення.

Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

Таким чином, участь у додаткових витратах на дитину є не правом, а обов'язком батька (матері) незалежно від сплати ним (нею) аліментів і закон не передбачає можливості повного звільнення особи від участі в таких витратах, а обставини, що мають істотне значення, враховуються лише при визначенні судом розміру участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору.

Тобто суд вирішує, в якій мірі кожен із батьків зобов'язаний приймати участь в цих витратах, виходячи з матеріального та сімейного положення сторін та інших інтересів та обставин, що мають істотне значення, що визначаються так само, як і при стягнення аліментів відповідно до ст. ст. 181, 182 СК України.

В пункті 18 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», роз'яснено, що до передбаченої ст. 185 СК України участі в додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом тощо), можна притягати лише батьків. У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі. При одночасному розгляді вимог про стягнення аліментів і додаткових витрат їх має бути визначено у рішенні окремо.

Визначення обставин, що можуть бути визнані істотними, закон відносить до компетенції суду. У будь-якому разі істотними є такі обставини, як стан здоров'я, матеріальне становище відповідача, наявність у нього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних дружини, чоловіка, батьків, повнолітніх дітей тощо.

Згідно висновку ЛКК Лисянської центральної районної лікарні №2069 від 29.12.2015 року ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1 є інвалідом і знаходиться на диспансерному обліку з діагнозом: дитячий церебральний параліч, подвійна геміплегія. Псевдобульбарна дизартрія (анартрія).

З консультаційного висновку спеціаліста, невролога, Лисянської ЦРЛ вбачається, що ОСОБА_9, потребує постійного реабілітаційного лікування мінімум 4 рази на рік у спец закладах та зазначено препарати для лікування.

Черкаським обласним комунальним підприємством «Фармація» філія «Аптека № 66 ЦРА» надано довідку станом на 01.02.2016 року про роздрібну ціну на препарати, що, згідно консультаційного висновку, необхідні для ОСОБА_9

Також в матеріалах справи наявні касові документи про покупку ліків. Хоча апелянт в свої апеляційній скарзі зазначає, що з даних фінансових документів не можливо достеменно встановити для кого були придбані дані медичні препарати, проте касовий чек не може містити інформацію про хворого кому призначаються медичні препарати.

Тому підстави для скасування рішення в частині стягнення додаткових витрат відсутні. Оскільки судом першої інстанції було враховано надані медичні висновки та витрати на придбання ліків та враховано, що кожен із батьків в рівних частинах несе тягар утримання та виховання дитини (17 180,84 +182,03 = 17362,87 грн. : 2 = 8 681,43 грн.)

Крім того ОСОБА_7 в свої апеляційній скарзі зазначив, що суд першої інстанції задовольняючи позов про стягнення з нього на користь ОСОБА_8 витрат на правову допомогу не врахував відсутність підтверджуючого розрахунку.

Відповідно до квитанції до прибуткового касового ордеру № 12 від 11.03.2016 року ОСОБА_8 передала кошти в сумі 500 грн. ПП ОСОБА_12 за надання правової допомоги у справі про стягнення додаткових витрат на дитину (а.с.95). За звернення з зустрічною позовною ОСОБА_8 сплатила судовий збір у розмірі 551,21 грн., відповідно до квитанції від 11.03.2016 року (а.с. 80).

Згідно виписки з єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців ФОП ОСОБА_12 має основний вид діяльності - діяльність у сфері права (а.с. 96) та надавала правову допомогу в всіх судових засіданнях. Відповідно до журналу судового засідання від 05.04.2016 року ФОП ОСОБА_12 надавала правову допомогу ОСОБА_8 на протязі 40 хв. (а.с. 107), 28.04.2016 року 14 хвилин (а.с.149), 08.09.2016 року 17 хвилин (а.с.177), та 29.11.2016 року 01 годину 30 хв. (а.с.227-229) а всього на протязі 03 годин та 10 хвилин.

Зазначений час на надання правової допомоги на протязі 03 годин та 10 хвилин значно перевищує розмір оплати за дану правову допомогу в сумі 500 гривень, що встановлено Законом України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах».

Тому доводи апелянта про невірне визначення судом першої інстанції розміру судових витрат (сплаченого судового збору та витрат на правову допомогу надану фахівцем в галузі права) є безпідставними.

Вірно встановивши фактичні обставини справи та правовідносини, що виникли між сторонами, ухваливши рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права, суд першої інстанції ухвалив правильне рішення, яким відмовив ОСОБА_7 в задоволенні позову.

Інші доводи апелянта також уважно перевірено судом апеляційної інстанції та визнано безпідставними.

Керуючись ст.ст. 209, 303, 307, 308, 315 ЦПК України, колегія суддів судової палати,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_7 - Бовшик Миколи Юрійовича на рішення Лисянського районного суду Черкаської області від 29 листопада 2016 року - відхилити, а рішення Лисянського районного суду Черкаської області від 29 листопада 2016 року - залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає чинності негайно після її проголошення, але може бути оскаржена до суду касаційної інстанції на протязі двадцяти днів, починаючи з дня її проголошення.

Головуючий :

Судді :