Справа № 349/1444/16-ц
Провадження № 22-ц/779/460/2017
Головуючий у 1 інстанції Лошак О. О.
Суддя-доповідач Горейко М.Д.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 березня 2017 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючої Горейко М.Д.

суддів: Ясеновенко Л.В., Васильковського В.М.

секретаря Возняк В.Д.

з участю представника апелянта ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, приватного нотаріуса Рогатинського районного нотаріального округу Клід Оксани Ярославівни про усунення від права на спадкування, визнання незаконною постанови нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії та зобов'язання видати свідоцтво про право на спадщину на 1/3 частку домоволодіння за апеляційною скаргою представника ОСОБА_3 - ОСОБА_2 на рішення Рогатинського районного суду від 01 лютого 2017 року, -

в с т а н о в и л а :

В грудні 2016 року ОСОБА_3 звернулася в суд з наведеним позовом до ОСОБА_4.

Ухвалою Рогатинського районного суду від 17 січня 2017 року до участі у справі в якості співвідповідача залучено приватного нотаріуса Рогатинського районного нотаріального округу Клід Оксану Ярославівну.

В обґрунтування позовних вимог позивач зіслалася на те, що ІНФОРМАЦІЯ_5 року померла її мати ОСОБА_6, яка постійно проживала в АДРЕСА_2. За життя ОСОБА_6 склала заповіт з умовою, відповідно до якого житловий будинок, який розташований за вищевказаною адресою, заповіла своїм дочкам ОСОБА_7, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в рівних частках. Якщо дочка ОСОБА_4 відмовиться і не буде брати участі у догляді за спадкодавцем, її частку ОСОБА_6 заповіла розділити на двох дочок ОСОБА_7 і ОСОБА_3 ОСОБА_6 була особою похилого віку, перенесла інсульт, самостійно не могла себе обслуговувати, потребувала постійної сторонньої допомоги. Догляд за ОСОБА_6 здійснювали її дочки ОСОБА_7 і ОСОБА_3 Про незадовільний стан здоров'я матері було відомо і ОСОБА_4, однак жодних дій по утриманню матері, наданні їй будь-якої допомоги відповідач не вчинила, таким чином не виконала умову заповіту. Позивач звернулася до приватного нотаріуса із заявою про прийняття спадщини. Оскільки ОСОБА_7 відмовилася від своєї частки у спадщині на її користь, то 03.08.2016 року їй було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом на 2/3 частки домоволодіння. Вважає, що оскільки ОСОБА_4 не виконала умови заповіту, ухилилася від піклування і догляду за спадкодавцем, то повинна бути усунута від права на спадщину. У зв'язку з наведеним позивач просила усунути ОСОБА_4 від права на спадкування за заповітом після смерті матері ОСОБА_6, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_5 року; визнати незаконною постанову №287/02-31 від 21.09.2016 року приватного нотаріуса Рогатинського районного нотаріального округу Клід О.Я. про відмову у вчиненні нотаріальної дії; зобов'язати приватного нотаріуса Клід О.Я. видати їй свідоцтво про право на спадщину на 1/3 частку домоволодіння, яке належало спадкодавцю ОСОБА_6

Рішенням Рогатинського районного суду від 01 лютого 2017 року відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4, приватного нотаріуса Рогатинського районного нотаріального округу Клід Оксани Ярославівни про усунення від права на спадкування, визнання незаконною постанови нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії та зобов'язання видати свідоцтво про право на спадщину на 1/3 частку домоволодіння.

Не погодившись з рішенням суду, представник ОСОБА_3 - ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій посилається на неповне з'ясування судом обставин справи, неналежну оцінку доказів, порушення норм матеріального та процесуального права.

Зокрема вказує, що в порушення ст.ст. 174, 209 ЦПК України суд першої інстанції не взяв до уваги письмові заперечення ОСОБА_4, в прохальній частині яких відповідач визнала позов та просила провадження у справі закрити. При цьому, ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову суд не постановив. Таким чином суд створив у сторони позивача помилкове враження про прийняття визнання відповідачем позову, у зв'язку з чим позивач і не наполягала на отриманні доказів ухилення ОСОБА_4 від догляду за спадкодавцем шляхом допиту в судовому засіданні свідків ОСОБА_7 та ОСОБА_8 Крім того, і в самому рішенні суду не надано жодної правової оцінки факту визнання відповідачем позову.

Також апелянт зазначає, що застосовуючи норми матеріального права, а саме ч.ч. 1-5 ст. 1224 ЦК України та посилаючись на ст. 8 ЦК України, суд першої інстанції безпідставно не взяв до уваги положення ч. 6 ст. 1224 ЦК України, якою визначено, що положення вказаної статті поширюються на всіх спадкоємців. Визначення «всі спадкоємці» охоплює як спадкоємців за законом, так і за заповітом.

На думку апелянта, суд безпідставно не визнав належними доказами невиконання ОСОБА_4 умови заповіту про здійснення догляду за спадкодавцем довідку сільської ради та розписку соціального працівника. Неправильну оцінку суд дав і оскаржуваній постанові приватного нотаріуса Клід О.Я. про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 21.09.2016 року, не врахував, що рішення нотаріуса про наявність у ОСОБА_4 права на спадкування прийнято без будь-яких доказів виконання нею останньої волі спадкодавця, що призвело до помилкового визнання дій нотаріуса законними.

Крім того, суд безпідставно не застосував щодо відповідача положення ст. 172 СК України, якою передбачено, що дитина, повнолітні дочка, син, зобов'язані піклуватись про батьків, проявляти про них турботу та надавати їм допомогу.

З цих підстав апелянт просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_3 задовольнити.

В засіданні апеляційного суду представник апелянта вимоги апеляційної скарги підтримав з наведених у ній мотивів.

Відповідачі ОСОБА_4 та приватний нотаріус Клід О.Я. в судове засідання не з'явилися, про час та день розгляду справи повідомлені у встановленому законом порядку. Причину неявки суду не повідомили.

З урахуванням положень ст. 305 ЦПК України колегія суддів ухвалила про розгляд справи за їх відсутності.

Заслухавши доповідача, пояснення представника апелянта, дослідивши матеріали справи, перевіривши відповідність висновків суду фактичним обставинам справи та правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права у вирішенні даного спору, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід відхилити з наступних підстав.

Відповідно до роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, що викладені в п. 2 Постанови від 18.12.2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі», рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до ст. 2 ЦПК України, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 8 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми.

Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність і допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що відповідно до заповіту від 12.06.2015 року, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, на випадок своєї смерті зробила таке розпорядження - житловий будинок, який знаходиться у АДРЕСА_2 заповіла своїм дочкам в рівних частках - ОСОБА_7, ОСОБА_3, ОСОБА_4. Заповідач обумовила виникнення права на спадкування ОСОБА_4 умовою, яка пов'язана з її поведінкою - участю у догляді за матір'ю. Якщо умова ОСОБА_4 не буде виконана - спадкове майно заповіла в рівних долях ОСОБА_7 та ОСОБА_3 (а. с. 7).

ІНФОРМАЦІЯ_5 року ОСОБА_6 померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 від 22.07.2015 року (а. с. 6).

20.01.2016 року спадкоємці ОСОБА_6 за заповітом - ОСОБА_3 та ОСОБА_4 звернулися до приватного нотаріуса Рогатинського районного нотаріального округу Клід О.Я. із заявами про прийняття спадщини (а. с. 56, 67). ОСОБА_7 цього ж дня подала приватному нотаріусу заяву про відмову від прийняття спадщини після смерті ОСОБА_6 на користь ОСОБА_3 (а. с. 66).

03.08.2016 року приватним нотаріусом Клід О.Я. спадкоємцю за заповітом ОСОБА_3 видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом на 2/3 частки домоволодіння, що розташоване в АДРЕСА_2 (з урахуванням 1/3 частки у спадщині від якої відмовилася дочка ОСОБА_7.) (а. с. 72).

22.08.2016 року представник спадкоємиці ОСОБА_3 - ОСОБА_8 звернувся до приватного нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом на решту 1/3 частку спадкового майна з тих підстав, що ОСОБА_4 не брала участі у догляді за ОСОБА_6, тобто не виконала умови заповіту. На підтвердження невиконання умови заповіту ним долучено довідку сільської ради та розписку соціального працівника (а. с. 76).

Також судом встановлено, що ОСОБА_6 була зареєстрована в АДРЕСА_2. Фактично проживала в дітей в АДРЕСА_1, оскільки потребувала постійного стороннього догляду. Дані обставини підтверджуються довідкою №188, виданою 12.06.2015 року виконавчим комітетом Заланівської сільської ради (а. с. 11).

Згідно виписки №2743 з протоколу ЛКК міської поліклініки №2 від 05.06.2015 року ОСОБА_6 за станом здоров'я потребувала постійного стороннього догляду, оскільки не могла самостійно себе обслуговувати (а. с. 10).

Відповідно до розписки ОСОБА_9, працівника соціальної служби, яка обслуговувала підопічних ОСОБА_6 та ОСОБА_10, які проживали за адресою АДРЕСА_3 (а. с. 12) за батьками доглядала дочка ОСОБА_7, в період червня 2015 року була присутня дочка ОСОБА_3 з сином ОСОБА_11.

Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 21.09.2016 року приватний нотаріус Клід О.Я. відмовила ОСОБА_3 у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на 1/3 частку домоволодіння, що в АДРЕСА_2 з тих підстав, що спадкоємець за заповітом ОСОБА_4 прийняла спадщину (а. с. 15).

Відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено факту невиконання відповідачем ОСОБА_4 умови заповіту від 12.06.2015 року про участь останньої у здійсненні догляду за спадкодавцем ОСОБА_6

Судова колегія погоджується з таким висновком суду з огляду на наступне.

Статтями 1216, 1218 ЦК України встановлено, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до положень ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Частиною 1 ст. 1242 ЦК України визначено право заповідача обумовити виникнення права на спадкування у особи, яка призначена у заповіті, наявністю певної умови, як пов'язаної, так і не пов'язаної з її поведінкою (наявність інших спадкоємців, проживання у певному місці, народження дитини, здобуття освіти тощо). Умова, визначена у заповіті, має існувати на час відкриття спадщини.

За змістом наведеної норми закону, сутність заповіту з умовою полягає в тому, що спадкодавець в тексті заповіту має право визначити умову, настання якої (в тому числі і шляхом виконання її спадкоємцем) є підставою для виникнення у спадкоємця за заповітом права на спадкування.

Умова в заповіті може стосуватися як спадкування в цілому (наприклад, призначений єдиний спадкоємець, настання права спадкування якого обумовлено наявністю певної умови), так і торкатися тільки одного або кількох з призначених спадкоємців (наприклад, спадкоємцями за заповітом призначені три особи, проте тільки у однієї з них виникнення права на спадкування обумовлено настанням умови).

Судом встановлено, що заповідач ОСОБА_6, скориставшись правом, визначеним статтею 1242 ЦК України, обумовила виникнення права на спадкування ОСОБА_4 наявністю певної умови, яка пов'язана з її поведінкою - участю у догляді за матір'ю.

Обґрунтовуючи вимоги даного позову, позивач посилалася на те, що відповідачу ОСОБА_4 було відомо про незадовільний стан здоров'я матері, однак жодних дій по утриманню матері, здійсненню догляду за нею, наданню їй будь-якої допомоги відповідач не вчинила і, таким чином, не виконала умову заповіту.

Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

При цьому, відповідно до ч. 3 ст. 10, ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

В пункті 2 постанови від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» Пленум Верховного Суду України роз'яснив, що якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження.

З урахуванням наведених роз'яснень суд першої інстанції правильно вказав на те, що позивачем не надано рішення суду про встановлення факту невиконання відповідачем ОСОБА_4 умови заповіту ОСОБА_6 від 12.06.2015 року про здійснення догляду за нею.

При цьому судом дано оцінку доказам, зокрема довідці виконкому Заланівської сільської ради (а. с. 11) та розписці працівника соціальної служби ОСОБА_9 (а. с. 12), на які позивач зіслалась в обґрунтування позовних вимог, і в сукупності зі встановленими обставинами справи, суд першої інстанції правильно дійшов висновку про недоведеність позивачем факту ухилення відповідачем ОСОБА_4 від виконання умов заповіту.

Оскільки заповіт ОСОБА_6 від 12.06.2015 року спадкодавцем не змінювався, а також не визнаний у встановленому законом порядку недійсним, факту невиконання умови заповіту ОСОБА_4 позивачем не доведено, відповідач звернулася в нотаріальну контору із заявою про прийняття спадщини і таким чином прийняла спадщину, то суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про безпідставність позовних вимог ОСОБА_3 про усунення ОСОБА_4 від спадкування.

З огляду на викладене вірним є і висновок суду першої інстанції про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 про визнання незаконною постанови нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії та зобов'язання видати свідоцтво про право на спадщину на 1/3 частку домоволодіння. Відмовляючи в задоволенні вказаних позовних вимог, суд правильно виходив з того, що приватний нотаріус при винесенні постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 21.09.2016 року діяла в межах повноважень та у спосіб, визначений Законом України «Про нотаріат» з дотриманням Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, який затверджений наказом Міністерства юстиції України №296/5 від 22.02.2012 року, порушення прав позивача відмовою у вчиненні нотаріальної дії не встановлено.

Доводи апелянта про порушення судом ст. 174 ЦПК України у зв'язку з не вирішенням заяви відповідача ОСОБА_4 про визнання позову (а. с. 35) не заслуговують на увагу, оскільки такої заяви від відповідача не поступало. За змістом письмових пояснень останньої (а.с. 34-35), вона доводила безпідставність позовних вимог ОСОБА_3 Закінчуючи письмові пояснення, вказала, що дарує (шляхом визнання позову) оспорювану частку спадщини молодшій сестрі ОСОБА_3, у зв'язку з чим просила провадження в справі закрити.

Однак, із заявою про відмову від частки у спадщині ОСОБА_4 в нотаріальну контору не зверталась, натомість відповідно до заяви від 20 січня 2016 року вона прийняла спадщину (а. с. 67).

Колегія суддів також відхиляє доводи апелянта про те, що у зв'язку з тим, що суд не постановив ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову, вона не доводила обґрунтованість позову іншими доказами, зокрема поясненнями свідків, оскільки такі суперечать положенням ст. 20 ЦК України, якою встановлено правило диспозитивності при здійсненні права на захист, ст. 11 ЦПК України, якою надано особам, які беруть участь у справі, можливість вільно розпоряджатися своїми матеріальними та процесуальними правами на власний розсуд. Також наведені доводи не узгоджуються з положеннями ч.ч. 1 та 2 ст. 10 ЦПК України, відповідно до якої цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Помилковим є посилання апелянта на норму ст. 172 СК України, оскільки такою спірні правовідносини не врегульовуються.

Інші доводи апеляційної скарги були предметом дослідження суду першої інстанції, в основному зводяться до переоцінки доказів, що не узгоджується з положеннями ст. 303 ЦПК України, відповідно до ч. 1 якої під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

За змістом ч. 2 цієї ж статті суд апеляційної інстанції не вправі переоцінювати докази, які судом першої інстанції були досліджені у встановленому законом порядку.

Рішення суду першої інстанції відповідає встановленим судом обставинам справи і визначеним відповідно до них правовідносинам. Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а також не спростовують висновки суду першої інстанції, та не містять підстав для скасування або зміни судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід відхилити, а оскаржуване рішення суду залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313- 315, 317 ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Рогатинського районного суду від 01 лютого 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з часу проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з часу набрання законної сили.

Головуюча Горейко М.Д.

Судді: Ясеновенко Л.В.

Васильковський В.М.