справа № 361/5457/17
провадження № 2-з/361/113/17
У Х В А Л А

15 вересня 2017 року суддя Броварського міськрайонного суду Київської області Сердинський В.С., розглянувши заяву позивача ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «Ріпкинський елеватор» про забезпечення позову,

установив:

В провадженні Броварського міськрайонного суду Київської області знаходиться цивільна справа за позовом ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «Ріпкинський елеватор» до ОСОБА_2 про визнання недійсним договору купівлі-продажу частки в статутному капіталі.

Одночасно з позовом позивач ТОВ «Ріпкинський елеватор» звернулося до суду із заявою про забезпечення позову шляхом накладення арешту та заборони відчужувати та/або передавати у будь-який спосіб частку в статутному капіталі ТОВ «Білорусь» () в розмірі 100 (сто відсотків) статутного капіталу ОСОБА_1, що складає 6 809 040,43 (шість мільйонів вісімсот девять тисяч сорок) грн. 43 коп. та належить ТОВ «Ріпкинський елеватор» (), а також до вирішення спору по суті заборонити Державним реєстраторам або іншим уповноваженим особам здійснювати державну реєстрацію змін до відомостей про склад учасників ТОВ «Білорусь» ().

Відповідно до статті 151 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) суд за заявою, осіб, які беруть участь у справі, може вжити, передбачені цим Кодексом, заходи забезпечення позову. У заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено: 1) причини, у звязку з якими потрібно забезпечити позов; 2) вид забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; 3) інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

До заяви додається документ, що підтверджує сплату судового збору за подання заяви про забезпечення позову.

Згідно із частиною першою статті 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа, в день її надходження без повідомлення відповідача та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до роз'яснень, зазначених в п.2 Постанови Пленуму ВСУ №9 від 22.12.2006 року «Про судову практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», вирішуючи питання щодо застосування певного виду забезпечення позову, суди повинні виходити з того, що наведений у ч. 1 ст. 152 ЦПК перелік видів такого забезпечення не є вичерпним, тому за наявності відповідного клопотання можуть бути застосовані й інші його види, але з урахуванням обмежень, установлених ч. 4 зазначеної статті.

Відповідно до п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22.12.06. «Про практику застосування судами цивільно процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець.

За змістом частини третьої статті 151 ЦПК України забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Згідно із частиною третьою статті 152 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Зважаючи на викладене, зміст заявлених позовних вимог та предмет позову, суд приходить до обґрунтованого висновку про те, що забезпечення вказаного позову шляхом накладення арешту та заборони відчужувати та/або передавати у будь-який спосіб частку в статутному капіталі ТОВ «Білорусь» є співмірним із заявленими позовними вимогами.

На підставі викладеного, керуючись статтями 151 154, 210 ЦПК України, Броварський міськрайонний суд Київської області,

ухвалив:

Заяву задовольнити.

Накласти арешт та заборону відчужувати та/або передавати у будь-який спосіб частку в статутному капіталі ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «Білорусь» () в розмірі 100 (сто відсотків) статутного капіталу ОСОБА_1, що складає 6 809 040,43 (шість мільйонів вісімсот девять тисяч сорок) грн. 43 коп. та належить ТОВ «Ріпкинський елеватор» (), до набрання законної сили судовим рішенням у справі.

Заборонити Державним реєстраторам або іншим уповноваженим особам здійснювати державну реєстрацію змін до відомостей про склад учасників ТОВ «Білорусь» (), до набрання законної сили судовим рішенням у справі.

Копію ухвали направити для виконання Городнянському районному відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області, адреса: 15100, Чернігівська область, м. Городня, вул. Троїцька, 15.

Ухвала про забезпечення позову виконується негайно.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи. Особи, винні в порушення заходів забезпечення позову, несуть відповідальність, встановлену законом.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду Київської області через Броварський міськрайонний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом пяти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом пяти днів з дня отримання копії ухвали.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо її не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Строк предявлення ухвали до виконання три роки.

Суддя В.С.Сердинський