Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 лютого 2017 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі: Попович О.В., Коротуна В.М., Мазур Л.М.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, треті особи: Шевченківська районна адміністрація Львівської міської ради, Департамент Державної будівельної інспекції у Львівській області, про усунення перешкод у користуванні приватною власністю, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду Львівської області від 22 серпня 2016 року,

в с т а н о в и л а :

У квітні 2015 року ОСОБА_4 звернулася до суду з указаним позовом та, з урахуванням його уточнень, просила: зобов'язати ОСОБА_5 не чинити перешкод у користуванні земельною ділянкою за кадастровим номером НОМЕР_1, яка належить ОСОБА_4 на праві приватної власності відповідно до державного акта на право власності на земельну ділянку НОМЕР_2, що знаходиться у АДРЕСА_1; не чинити перешкод у відновленні огорожі по межі відповідно до державного акта про право власності на землю та проходить між точками Б та В; зобов'язати ОСОБА_5 звільнити земельну ділянку, яка належить

ОСОБА_4, від самочинно прибудованої веранди до будинку АДРЕСА_2 шляхом її знесення, а у випадку невиконання рішення суду протягом строку, наданого на добровільне виконання, примусово знести самовільно встановлену веранду, з послідуючим стягненням витрат за рахунок ОСОБА_5; зобов'язати ОСОБА_5 забрати із земельної ділянки, яка належить ОСОБА_4, старий автомобіль, будівельні матеріали, блоки, цеглу, щебінь будівельне сміття, самовільно побудовані та встановлені клітки для птахів та кролів, шнури для білизни та заборонити ОСОБА_5 знищувати відновлену огорожу між земельними ділянками будинковолодінь АДРЕСА_2, та проводити самовільне будівництво.

На обґрунтування зазначених позовних вимог зазначала, що вона отримала у спадок після смерті свого батька житловий будинок АДРЕСА_1 та земельну ділянку, яку приватизовано

30 вересня 2009 року та видано державний акт про право власності на земельну ділянку площею 0,0504 га для обслуговування житлового будинку.

Зазначала, що ОСОБА_5 є суміжним землекористувачем та знищила встановлену суміжну межу, провела самовільну прибудову веранди до свого будинку із захопленням її земельної ділянки. Крім того, зайняла повністю її земельну ділянку, знищивши старий успадкований будинок, завезла на її земельну ділянку будівельні матеріали, чим грубо порушує її право власності.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 30 березня 2016 року позовні вимоги ОСОБА_4 задоволено.

Зобов'язано ОСОБА_5 не чинити перешкод ОСОБА_4 у користуванні земельною ділянкою кадастровий номер НОМЕР_1, яка належить ОСОБА_4 на праві приватної власності відповідно до державного акта на право приватної власності на земельну ділянку НОМЕР_2, знаходиться в АДРЕСА_1, та у відновленні огорожі по межі, відповідно до державного акту на право приватної власності на землю, що проходить між точками Б та В.

Зобов'язано ОСОБА_5 звільнити частину земельної ділянки, яка належить ОСОБА_4 на праві приватної власності відповідно до державного акта НОМЕР_2, знаходиться в АДРЕСА_1, від самочинно прибудованої веранди до будинку АДРЕСА_2 шляхом її знесення, а у випадку невиконання рішення суду протягом строку, наданого на добровільне виконання, примусово знести самовільно встановлену веранду, з послідуючим стягненням витрат за рахунок ОСОБА_5

Зобов'язано ОСОБА_5 забрати із земельної ділянки, яка належить ОСОБА_4 на праві приватної власності і знаходиться в АДРЕСА_1: старий автомобіль, будівельні матеріали-блоки, цеглу, щебінь, будівельне сміття-бетон, дошки, бляху, металобрухт, самовільно побудовані та встановлені клітки для птахів, кролів, шнури для білизни.

Заборонено ОСОБА_5 знищувати огорожу між земельними ділянками будинковолодінь АДРЕСА_2 після її відновлення відповідно до правовстановлюючих документів на земельну ділянку ОСОБА_4 та проводити самовільне будівництво.

Рішенням апеляційного суду Львівської області від 22 серпня

2016 року рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 30 березня 2016 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким позовні вимоги

ОСОБА_4 задоволено частково.

Зобов'язано ОСОБА_5 не чинити перешкод ОСОБА_4 в користуванні земельною ділянкою, яка належить їй на праві власності відповідно до державного акту на право приватної власності на земельну ділянку НОМЕР_2, що знаходиться у АДРЕСА_1, зобов'язавши ОСОБА_5 забрати із земельної ділянки належні їй автомобіль, будівельні матеріали, блоки, цеглу, щебінь, клітки для утримання кролів та птахів.

Зобов'язано ОСОБА_5 не чинити перешкод ОСОБА_4 у відновленні загорожі по межі відповідно до державного акту на право приватної власності на земельну ділянку НОМЕР_2, що проходить між точками Б та В.

В задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_4 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції в частині, якою скасовано рішення суду першої інстанції, залишити в цій частині в силі рішення суду першої інстанції.

В іншій частині рішення суду апеляційної інстанції не оскаржується, а тому не переглядається в касаційному порядку.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних у кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Заслухавши доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення в межах касаційного оскарження, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Згідно з ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Відповідно до положень ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що

ОСОБА_5 чинить перешкоди ОСОБА_4 в користуванні належною їй земельною ділянкою, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Суд апеляційної інстанції, при апеляційному перегляді справи, погодився із висновками суду першої інстанції про наявність перешкод у ОСОБА_4 з боку ОСОБА_5 щодо користування належною їй земельною ділянкою, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, та дійшов висновку про наявність підстав для усунення зазначених перешкод шляхом зобов'язання ОСОБА_5 забрати із земельної ділянки ОСОБА_4 належні відповідачці автомобіль, будівельні матеріали, блоки, цеглу, щебінь, клітки для утримання кролів та птахів, а також зобов'язання не чинити перешкод

ОСОБА_4 у відновленні загорожі по межі земельної ділянки.

Водночас, в частині позовних вимог про зобов'язання ОСОБА_5 знести самочинно збудовану веранду до будинку АДРЕСА_2 суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав для їх задоволення, оскільки ОСОБА_4 на порушення ч. 4 ст. 376 ЦК України, а також вимог ст. 60 ЦПК України, не доведено факту здійснення такої добудови на території її земельної ділянки. Крім того, враховуючи положення ЦПК України та Закону України «Про виконавче провадження», якими передбачено примусовий порядок виконання судових рішень, апеляційний суд правильно вважав безпідставними вимоги

ОСОБА_4 про знесення такої самовільно прибудованої веранди з послідуючим стягнення витрат за рахунок ОСОБА_6 у випадку невиконання судового рішення протягом строку, наданого на добровільне виконання.

Законним і обґрунтованим, з огляду на положення ст. ст. 1, 3 ЦПК України та ст. 15 ЦК України, є також висновок суду щодо відсутності правових підстав для задоволення позовної вимоги ОСОБА_4 про заборону ОСОБА_6 знищувати загорожу між спірними земельними ділянками після її відновлення, а також проводити самочинне будівництво, оскільки в судовому порядку підлягають захисту порушені, невизнані чи оспорювані права, а не ті, які можливо будуть порушені у майбутньому.

Суд апеляційної інстанції правильно визначився із характером спірних правовідносин, нормою матеріального права, яка підлягає застосуванню, надав оцінку доказам у справі, законно та обґрунтовано дійшов висновку про часткове задоволення позову.

Доводи касаційної скарги зазначених висновків суду не спростовують, зводяться до переоцінки доказів та незгоди з висновками суду щодо їх оцінки.

Докази та обставини, на які посилається ОСОБА_4 у касаційній скарзі, були предметом розгляду у суді апеляційної інстанції та при їх дослідженні і встановленні судом було дотримано норми матеріального і процесуального права.

Із врахуванням наведеного колегія суддів дійшла висновку, що доводи касаційної скарги та зміст оскаржуваного судового рішення не дають підстав для висновку про те, що судом апеляційної інстанції при розгляді справи були допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, які відповідно до ст. ст. 338-341 ЦПК України є підставами для скасування судового рішення.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення апеляційного суду Львівської області від 22 серпня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: О.В. Попович

В.М.Коротун

Л.М.Мазур