У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2017 року м. Київ

Суддя Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Попович О.В., розглянувши касаційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення апеляційного суду Одеської області від 14 грудня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, -

в с т а н о в и л а:

У червні 2015 року ОСОБА_4 звернулася до суду з указаним позовом, обґрунтовуючи його тим, що 11 червня 2012 року відповідач ОСОБА_2, знаходячись у стані алкогольного сп'яніння, безпричинно та з особливою жорстокістю умисно завдав їй тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров'я.

Вироком Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 27 серпня 2014 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України та призначено покарання у вигляді штрафу в розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 1 700 гривень.

Відповідно до висновку судово-медичного обстеження № 257 від 04 липня 2012 року нанесені відповідачем ушкодження, а саме ЗЧМТ у формі струсу головного мозку, синців в правій області вилиць, на верхній та нижній повіках правого ока та інші ушкодження, зазначені в акті, відносяться до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров'я.

Як зазначала позивачка, в результаті злочинних дій відповідача стан її здоров'я вимагав термінового та довгострокового лікування.

Після проходження стаціонарного лікування у Кілійській центральній районній лікарні, прийому необхідних ліків, в її організмі виникла медикаментозна алергічна реакція, яка спричинила загрозу її життю і здоров'ю, внаслідок чого вона потребувала у стаціонарному лікуванні та подальшому лікуванні в санаторії «Лермонтовський».

Оскільки лікування продовжувалось майже два місяці, вона вимушена була звільнитися з роботи.

Оплата послуг адвоката, витрати на лікування - все це заподіяло їй істотні матеріальні збитки.

За таких обставин, протиправними діями відповідача їй заподіяно матеріальні збитки, які складаються з: витрат на проїзд в розмірі 8 080 грн; витрат на послуги адвоката ОСОБА_5 в розмірі 3 000 грн; витрат на лікування в розмірі 2 936 грн 66 коп.; витрат на лікування в санаторії в розмірі 5 040 грн; витрат на послуги адвоката ОСОБА_6 в розмірі 500 грн; а всього на 19 556 грн 66 коп.

Крім того, протиправними діями відповідача була заподіяна і моральна шкода у розмірі 90 000 грн.

Заочним рішенням Кілійського районного суду Одеської області від 06 червня 2016 року позов задоволено частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 - 16 556 грн 66 коп. відшкодування матеріальної шкоди; - 15 000 грн відшкодування моральної шкоди; - всього 31 556 грн 66 коп.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 14 грудня 2016 року заочне рішення Кілійського районного суду Одеської області від 06 червня 2016 року змінено.

Викладено резолютивну частину рішення наступним чином: «Позовні вимоги ОСОБА_4 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 матеріальну шкоду у розмірі 2 936 грн 66 коп. та моральну шкоду у розмірі 10 000 грн.

В решті позову відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі, посилаючись на порушення судом апеляційної інстанцій норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 просить змінити рішення суду апеляційної інстанції. Стягнувши з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 238 грн 63 коп. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди на придбання ліків та проведення медичного обстеження і 3 000 грн - відшкодування моральної шкоди, а всього 3238 грн 63 коп.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» ВССУ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним судом.

У зв'язку з цим скарга підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Відповідно до частини 2 статті 324 ЦПК України підставами для касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Ознайомившись із змістом касаційної скарги та судовими рішеннями, у відкритті касаційного провадження слід відмовити, оскільки касаційна скарга є необґрунтованою і викладені в ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Задовольняючи позов частково суд першої інстанції виходив з того, що внаслідок злочинних протиправних дій відповідача позивачу було завдано тілесних ушкоджень, у зв'язку з чим вона вимушена була понести витрати, пов'язані з придбанням медичних препаратів, санаторного лікування та проходження медичних оглядів. Також позивачка не могла користуватися громадським транспортом для переїзду в інше місце на судові засідання та до м. Одеси для проходження санаторного лікування, у зв'язку з чим суд стягнув витрати за послуги таксі, також стягнув 500 грн за договором позивача з адвокатом ОСОБА_6, який представляв її інтереси у суді, та моральну шкоду у розмірі 15 000 грн.

Змінюючи рішення суду першої інстанції в частині суми відшкодування шкоди суд апеляційної інстанції виходив з того, що позивачкою не надано доказів про сплати коштів за проходження лікування в санаторії «Лермонтовський». Крім того, суд апеляційної інстанції відмовив у задоволенні вимог про стягнення витрат на правову допомогу та послуги таксі у зв'язку з їх недоведеністю. Але погоджується з висновком суду першої інстанції щодо стягнення з відповідача витрат на придбання ліків та медичне обстеження позивачки, оскільки зазначені витрати документально підтверджені квитанціями, що наявні в матеріалах справи, з яких вбачається, що протягом червня-липня 2012 року ОСОБА_4 було витрачено на придбання ліків та медичне обстеження 2 936 грн 66 коп.

Відповідно до ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Згідно зі ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Цивільне законодавство в деліктних зобов'язаннях передбачає презумпцію вини, якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

У п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» (зі змінами) роз'яснено, що, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, завдана фізичній особі, майну фізичної особи чи майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини.

Таким чином, при вирішенні спорів про відшкодування шкоди за вказаними нормами права доказуванню підлягають: факт спричинення шкоди, протиправність дій заподіювача і його вина, причинний зв'язок між протиправною дію і негативними наслідками.

Статтею 1167 ЦК Українипередбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, які фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, у душевних стражданнях, які фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою відносно нього самого, членів його сім'ї або близьких родичів, у душевних стражданнях, які фізична особа зазнала у зв'язку зі знищенням або ушкодженням його майна. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування.

У п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» зазначено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Згідно п. 9 вказаної Постанови розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховується стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступень зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Згідно ст.ст. 10, 27, 60 ЦПК України сторони, які приймають участь у справі, користуються рівними правами відносно надання доказів, їх дослідження та доведення до суду їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Суд апеляційної інстанції, правильно встановив характер спірних правовідносин сторін у справі та застосував норми матеріального права, які регулюють ці правовідносини, та дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову ОСОБА_4

Доводи касаційної скарги не спростовують висновків суду апеляційної інстанції, а фактично зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду з їх оцінки.

Відповідно до пункту 5 частини 4 статті 328 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені у ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Керуючись ст. п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України,

у х в а л и л а:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення апеляційного суду Одеської області від 14 грудня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя О.В. Попович