АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження № 22-ц/796/2991/2017 Доповідач - Шахова О.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 лютого 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва у складі :

головуючого - Шахової О.В.

суддів Вербової І.М. Поливач Л.Д.

при секретарі - Горак Ю.М.

розглянула у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Приватного акціонерного товариства «СК «АХА Страхування» до ОСОБА_1 про відшкодування збитків в порядку регресу за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства «СК «АХА Страхування», поданою його представником БожкоОльгою Анатоліївною, на рішення Печерського районного суду м. Києва від 14 грудня 2016 року,

ВСТАНОВИЛА:

У липні 2016 року ПрАТ СК «АХА Страхування» звернулось до суду з зазначеним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 10.10.2012 року між ПрАТ «СК «АХА Страхування» та ОСОБА_3 укладено договір добровільного страхування наземного транспорту № 0342а/12к/мс, предметом якого були майнові інтереси страхувальника, пов'язані з володінням, користуванням та розпорядженням транспортним засобом Мазда, державний номер НОМЕР_5. Відповідно до умов вказаного договору страхування позивач взяв на себе зобов'язання у разі настання страхового випадку сплатити на користь ОСОБА_3 страхове відшкодування. Проте, 5 липня 2013 року в м. Києві по вул. Хрещатик сталася дорожньо-транспортна пригода за участю застрахованого автомобіля, під керуванням ОСОБА_4, автомобіля Шевроле, державний номер НОМЕР_1, під керування ОСОБА_5, та автомобіля КІА, державний номер НОМЕР_2, під керуванням відповідача ОСОБА_1 Внаслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди застрахованому транспортному засобу було завдано механічних ушкоджень. Позивач виплатив страхувальнику страхове відшкодування 45 974, 16 грн. Враховуючи те, що дорожньо-транспортна пригода сталася внаслідок порушення правил дорожнього руху двох учасників дорожнього руху, то розмір відшкодування визначається у відповідній частці кожного винного учасника дорожньо-транспортної пригоди залежно від обставин, що має істотне значення, тому просило стягнути з ОСОБА_1 на його користь половину виплаченого страхового відшкодуванням у розмірі 22 987,08 грн в порядку ст. 993, 1191 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування».

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 14 грудня 2016 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду представник ПрАТ СК «АХА Страхування» - Божко О.А. подала апеляційну скаргу та посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове про задоволення позову.

На обґрунтування своїх доводів, вказує зокрема, що судом першої інстанції в порушення вимог ст. 212 ЦПК України, не було надано належної оцінки доказам у даній справі та не здійснено аналізу фактичних обставин справи які наявні в матеріалах справи.

У судовому засіданні представник позивача підтримав доводи апеляційної скарги, просив її задовольнити.

Представник відповідача заперечував проти задоволення апеляційної скарги.

Перевіривши законність і обґрунтованість постановленого рішення в цій частині, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив із необґрунтованості позовних вимог, у зв'язку з їх недоведеністю.

Колегія суддів вважає, що такий висновок суду першої інстанції зроблений на підставі повного та об'єктивного дослідження наданих сторонами доказів та в повній мірі відповідає вимогам закону з наступних підстав.

Судом встановлено, що 10.10.2012 року між ПрАТ «СК «АХА Страхування» та ОСОБА_3 укладено договір добровільного страхування наземного транспорту № 0342а/12к/мс, предметом якого були майнові інтереси страхувальника, пов'язані з володінням, користуванням та розпорядженням транспортним засобом Мазда, державний номер НОМЕР_5. Відповідно до умов вказаного договору страхування позивач взяв на себе зобов'язання у разі настання страхового випадку сплатити на користь ОСОБА_3 страхове відшкодування.

5 липня 2013 року в м. Києві по вул. Хрещатик сталася дорожньо-транспортна пригода за участю застрахованого автомобіля, під керуванням ОСОБА_3 автомобіля Шевроле, державний номер НОМЕР_1, під керування ОСОБА_5, та автомобіля КІА, державний номер НОМЕР_3, під керуванням відповідача ОСОБА_1

Виконуючи свої зобов'язання, передбачені договором страхування, позивач виплатив страхове відшкодування ОСОБА_3 в розмірі 45 974,16 грн відповідно до рахунку, страхового акту та умов договору страхування.

У зв'язку з цим, у позивача відповідно до положень ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування» у межах фактичних витрат перейшло право вимоги, яке страхувальник, що одержала страхове відшкодування, мала до особи, відповідальної за завдані збитки.

Відповідно до ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме:

1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою;

2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується;

3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Якщо внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки було завдано шкоди іншим особам, особи, які спільно завдали шкоди, зобов'язані її відшкодувати незалежно від їхньої вини.

Відповідно до копій справи № 761/18229/13-п про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_3, № 757/17805/13-п про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1, схеми місця дорожньо-транспортної пригоди вбачається, що ОСОБА_3, керуючи автомобілем Мазда, державний номер НОМЕР_5, не дотримавшись безпечної дистанції * здійснила зіткнення з автомобілем Шевроле, державний номер НОМЕР_4, під керуванням ОСОБА_5, яке спричинило зіткнення останнього з автомобілем КІА, державний номер НОМЕР_3, під керуванням ОСОБА_1

За вказані дії ОСОБА_3 постановою Шевченківського районного суду м. Києва від 23 липня 2013 року притягнуто до адміністративної відповідальності заст. 124 КУпАП.

ОСОБА_1 постановою Печерського районного суду м. Києва від 2 вересня 2013 року притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 4 ст. 122 КУпАП - створення аварійної ситуації, внаслідок якої він при перестроюванні, не переконався, що це буде безпечно для інших учасників руху, які рухалися в попутному напрямку, не надав перевагу в русі автомобілю Шевроле, державний номер НОМЕР_1, під керування ОСОБА_5, який був змушений різко гальмувати та змінювати напрямок руху.

При цьому, вказана постанова не містить вказівки на те, що внаслідок дій відповідача відбулась дорожньо-транспортна пригода.

Відповідно до ч. 4 ст. 61 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкова для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Відповідно до п. 4 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у завдавала за умови, що 1). Дії останнього були неправомірними, 2). Між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок, 3). Є вина зазначеної особи.

Встановивши, що отримані механічні пошкодження автомобіля Мазда не перебувають у причинно-наслідковому зв'язку з діями відповідача ОСОБА_1, суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку, що на відповідача не може бути покладена відповідальність за шкоду, завдану автомобілю Мазда внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Доводи апелянта про те, що суд першої інстанції фактично не вдавався до оцінки доказів у даній справі та не здійснював аналізу фактичних обставин справи, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки суд першої інстанції дотримався встановленого ст.212 ЦПК України принципу оцінки доказів, відповідно до якого, на підставі всебічного, повного й об'єктивного розгляду обставин справи проаналізував і оцінив докази як кожен окремо, так і в їх сукупності, у взаємозв'язку, в єдності і протиріччі, і ця оцінка спрямована на встановлення достовірності чи відсутності обставин, які обґрунтовують доводи і заперечення сторін, та дав їм належну оцінку.

Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 303 ЦПК України апеляційний суд досліджує лише ті докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або у дослідженні яких неправомірно було відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами.

Разом з цим, зазначені вище доводи апеляційної скарги зводяться до переоцінки доказів, що не передбачено ст. 303 ЦПК України.

Статтею 60 ЦК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Заявником не надано жодного належного та допустимого доказу на підтвердження вказаних обставин у апеляційній скарзі.

Інші доводи апеляційної скарги* про неповне з'ясування обставин справи, неправильне застосування норм матеріального права, невідповідність зроблених в рішенні висновків фактичним обставинам справи на правильність висновків суду в не впливають та їх не спростовують.

Порушень норм процесуального права, які призвели б до неправильного вирішення справи, колегією суддів не встановлено.

Відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення з одних лише формальних міркувань.

Ураховуючи наведене, колегія суддів уважає, що висновки суду відповідають фактичним обставинам справи, рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, не вбачається.

Керуючись статтями 303, 304, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА :

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «СК «АХА Страхування», подану його представником Божко ОльгоюАнатоліївною,відхилити.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 14 грудня 2016 року залишити без

змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий

Судді