АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/790/1401/17 Головуючий 1 інстанції -
Справа № 628/2023/16-ц ОСОБА_1
Категорія: договірні Доповідач - Швецова Л.А.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 травня 2017 року м. Харків

Судова колегія судової палати з цивільних справ апеляційного суду Харківської області в складі:

Головуючого: Швецової Л.А.,

Суддів: Бровченка І.О., Малінської С.М.,

За участі секретаря: Кучер Ю.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції цивільну справу

за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Ваш Авто»

на заочне рішення Купянського міськрайонного суду Харківської області від 06 вересня 2016 року

у справі за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Ваш Авто» про захист прав споживача шляхом визнання окремих положень договору недійсними та визнання договору фінансового лізингу виконаним, -

ВСТАНОВИЛА:

У травні 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ТОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто» про захист прав споживача, шляхом визнання окремих положень договору недійсними та визнання договору фінансового лізингу виконаним. Просив визнати недійсними умови договору фінансового лізингу № 002738 від 04.04.2016 року, викладені в п.п. 8.2, 8.3, 10.13, 10.14, 10.18; визнати недійсними умови п. 1.4 Додаткового договору до договору № 002738 від 04.04.2016 в частині того, що авансовий платіж не підлягає перерахунку, встановивши, що 8710,88 грн. надмірно сплаченого авансового платежу зараховані як сплата щомісячних лізингових платежів; встановити, що умови договору фінансового лізингу № 002738 від 04.04.2016р. та додаткового договору від 18.04.2016 року до договору фінансового лізингу № 002738 ним виконані в повному обсязі.

В обгрунтування позову посилався на те, що 04.04.2016р. між ним та ТОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто» було укладено договір фінансового лізингу № 002738. Згідно п. 1.1 предметом цього договору був автомобіль ЗАЗ-VIDA. Згідно п. 8.2 Договору вартість автомобіля становила 9707,55 доларів США, що складало 257250 грн. Згідно додатку 1 до цього договору адміністративний платіж це 970,75 доларів США що за курсом 26,5 склало 25724,88 грн. В цей же день позивачем було сплачено ТОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто» 154350 грн. У відповідності до п.9.7 договору, ці кошти включали в себе адміністративний платіж, який склав 25724,88грн. та авансовий платіж 128625,12 грн. 18.04.2016 між ним та ТОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто» було укладено додатковий договір до договору № 002738, згідно якого предмет лізингу був змінений на автомобіль «ЗАЗ-СЕНС», встановлена вартість предмету лізингу на 170140 грн., встановлений розподіл раніше сплачених коштів 25725 грн. (адмін. платіж більший ніж 10%)+128625грн. (аванс. платіж)=154350грн. Згідно п. 1.4 Додаткового договору, адміністративний платіж перерахунку не підлягає. Тобто, фактично ним було сплачено адміністративний платіж у розмірі що перевищує 10 відсотків від вартості отриманого ним предмету лізингу. У грошовому вираженні при сплаті 10 відсотків від вартості зміненого предмету лізингу позивач заплатив би 17014 грн., тобто ТОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто» отримав від позивача коштів на 8710,88 грн. більше. При цьому він будь яких вигід для себе від такого збільшення платежу не отримав.

Заочним рішенням Купянського районного суду Харківської області від 06 вересня 2016 року позов ОСОБА_2 до ТОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто» про захист прав споживача шляхом визнання окремих положень договору недійсними та визнання договору фінансового лізингу виконаним задоволено.

Визнано недійсними умови договору фінансового лізингу № 002738 від 04.04.2016 року викладені в п.п. 8.2, 8.3, 10.13, 10.14, 10.18.

Визнано недійсними умови додаткового договору п. 1.4 Додаткового договору до договору № 002738 від 04.04.2016 р. в частині того, що авансовий платіж не підлягає перерахунку, встановлено, що 8710,88 грн. надмірно сплаченого авансового платежу зараховані як сплата щомісячних лізингових платежів.

Встановлено, що умови договору фінансового лізингу № 002738 від 04.04.2016 р. та додаткового договору від 18.04.2016 року до договору фінансового лізингу № 002738 позивачем виконані в повному обсязі.

Стягнуто з ТОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто» на користь ОСОБА_2 судові витрати на правову допомогу у розмірі 5 000 грн.

Не погодившись із вказаним вище заочним рішенням суду першої інстанції, ТОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто» звернулось з апеляційною скаргою, в якій, з посиланнями на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить зазначене заочне рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Обґрунтовуючи свої апеляційні доводи, апелянт зазначив, що судом першої інстанції не надано належної оцінки фактам та доказам, які були надані відповідачем, не проаналізовано норми договору фінансового лізингу та положення спеціального Закону, невірно застосовано норми цивільного права, які регулюють фінансовий лізинг.

Крім того, апелянт вказує, що позивач підписав кожну сторінку договору лізингу № 002738, що є підтвердженням факту ознайомлення його з усіма істотними умовами цього договору, який укладено за принципом свободи волевиявлення сторін, судом не було зясовано, що адміністративний платіж є уніфікованою назвою платежу, який передбачений Законом України «Про фінансовий лізинг».

Крім цього, апелянт вважав, що порушенні вимоги закону щодо сплати судових витрат, а саме оплати правової допомоги. Судом не було взято до уваги вимоги Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах».

Перевіривши законність і обґрунтованість заочного рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 п. 1, ч. 2 ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягав застосуванню.

Задовольняючи позов ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив з того, що умови договору фінансового лізингу, укладеного між позивачем та відповідачем, є несправедливими і він укладений із застосуванням нечесної підприємницької практики, тобто з порушенням вимог ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», а також сума правової допомоги у розмірі 5000 грн. знайшла своє підтвердження в судовому засіданні.

Проте, повністю з таким висновком суду першої інстанції судова колегія погодитися не може виходячи з наступного.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції представник позивача не заперечував проти того, що позивачем до суду першої інстанції не було надано доказів на підтвердження понесених витрат.

З матеріалів справи вбачається, що 04.04.2016р. між ним та ТОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто» було укладено договір фінансового лізингу № 002738, згідно якого предметом цього договору був автомобіль ЗАЗ-УГОА. 18.04.2016 між ним та ТОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто» було укладено додатковий договір до договору №002738, згідно якого предмет лізингу був змінений на автомобіль «ЗАЗ-СЕНС».

Наведене підтверджується копією договору №002738 фінансового лізингу, поясненнями позивача. За умовами вказаного договору ТОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто» зобов'язалося придбати та передати на умовах фінансового лізингу у користування майно вищезазначений автомобіль, а позивач зобов'язався прийняти предмет лізингу та сплачувати лізингові платежі та інші платежі згідно цього з умовами цього договору /п. 1.1 договору/.

Згідно п. 1.3 Додаткового договору вартість предмету лізингу складає - 170140 грн.

Згідно п.1.4 Додаткового договору авансовий платіж 85070 грн., часткова сплата щомісячних платежів складає 43555 грн. Таким чином борг позивача перед відповідачем складає 41515 грн. 0-43555=41515). Оскільки умови п. 1.4 Додаткового договору в частині того, що авансовий платіж не підлягає перерахунку є несправедливими, 8710,88 надмірно сплаченого авансового платежу мусять бути зарахованими як сплата щомісячних лізингових платежів. Таким чином залишок боргу буде складати 41515грн.- 8710,88 = 32804,12грн.

Згідно з умовами договору фінансового лізингу адміністративний платіж - це першочерговий одноразовий платіж, який входить до складу першого платежу, що підлягає сплаті лізингоодержувачем на користь лізингодавця за перевірку, розгляд та підготовку документів для укладення договору, незалежно від назви призначення платежу у квитанції на сплату. Розмір адміністративного платежу відображається у додатку №1 до договору та становить погоджений сторонами відсоток від вартості предмета лізингу.

Згідно додатку №1 до договору розмір адміністративного платежу становить 10 % від вартості предмета лізингу, що становить 970,75 доларів США.

Відповідно до п. 3.2.7 договору лізингодавець має право в односторонньому порядку розірвати договір у випадку неможливості придбання предмету лізингу або відмови продавця здійснити продаж та/або поставку предмету лізингу та у разі не обрання нового предмета лізингу лізингоодержувачем протягом року. У такому випадку лізингодавець повертає лізингоодержувачу кошти на умовах пункту 12.1 цього договору, що стосуються обсягу повернення коштів.

При цьому згідно з пунктом 12.1 договору лізингодавець повертає лізингоодержувачу лише 60% авансового платежу, а 40 % утримує як штраф за дострокове розірвання договору. Адміністративний платіж у такому випадку поверненню не підлягає.

За умовами договору лізингоодержувач сплачує лізингодавцю перший внесок, який не входить до обсягу фінансування та складається з: адміністративного платежу; авансового платежу; комісії за передачу предмета лізингу.

Згідно із ч. 2 ст. 1 Закону України «Про фінансовий лізинг» за договором фінансового лізингу лізингодавець зобовязується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі).

За ч. 2 ст. 806 ЦК України до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, повязаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом.

Виходячи з аналізу норм чинного законодавства договір фінансового лізингу за своєю правовою природою є змішаним і містить елементи договорів оренди (найму) та купівлі-продажу транспортного засобу, що випливає зі змісту договору відповідно до ст. 628 ЦК України.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Відносини, що виникають у звязку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями ЦК України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, Законом України «Про фінансовий лізинг».

Стаття 18 Закону України «Про захист прав споживачів» містить самостійні підстави визнання недійсними умов договорів, що обмежують права споживача.

Так, за змістом ч. 5 цієї норми у разі визнання окремого положення договору несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути визнано недійсним або змінено, а не сам договір.

У разі коли зміна окремих положень або визнання їх недійсними зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача такі положення підлягають зміні або договір може бути визнаний недійсним у цілому (ч. 6 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів»).

Визначення поняття «несправедливі умови договору» закріплено в ч. 2 ст. 18 цього Закону. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживачу.

Аналіз норми ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» свідчить, що умови договору кваліфікуються як несправедливі, якщо вони одночасно, по-перше, порушують принцип добросовісності (пункт 6 частини першої статті 3, частина третя статті 509 ЦК України); по-друге, призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обовязків сторін; по-третє, завдають шкоди споживачеві.

Несправедливими згідно із ч. 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» є, зокрема, умови договору про: виключення або обмеження прав споживача стосовно продавця (виконавця, виробника) або третьої особи у разі повного або часткового невиконання чи неналежного виконання продавцем (виконавцем, виробником) договірних зобовязань, включаючи умови про взаємозалік, зобовязання споживача з оплати та його вимог у разі порушення договору з боку продавця (виконавця, виробника); встановлення жорстких обовязків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв'язку з розірванням або невиконанням ним договору (пункти 2-4); надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі (пункт 11); визначення ціни товару на момент його поставки споживачеві або надання продавцю (виконавцю, виробнику) можливості збільшувати ціну без надання споживачеві права розірвати договір у разі збільшення ціни порівняно з тією, що була погоджена на момент укладення договору (пункт 13).

Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається (ч. 1, ч. 2ст. 215 ЦК України).

Відповідно до ч. 1ст. 220 ЦК України, у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Стаття 18 Закону України «Про захист прав споживачів» містить самосійні підстави визнання угоди (чи її умов) недійсною.

Згідно з ч. ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими.

За змістом частини пятої цієї норми у разі визнання несправедливим окремого положення договору, включаючи ціну договору, може бути визнано недійсним або змінено таке положення, а не сам договір.

За змістом частини пятої статті 11 Закону № 1023-XII «Про захист прав споживачів» до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки.

Згідно до ст. 216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Проте, судова колегія не може погодитись з висновком суду першої інстанції стосовно стягнення з відповідача на користь позивача вартість наданих останньому юридичних послуг.

Згідно з п. 2 ч. 3 ст. 79 та ст. 84 ЦПК України, витрати повязані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, є витратами повязаними з розглядом справи, які несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється Законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 56 ЦПК України, правову допомогу може надавати особа, яка є фахівцем у галузі права і за законом має право на надання правової допомоги.

Стягуючи вартість юридичних послуг, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем надані докази, які підтверджують понесені ним витрати на правову допомогу.

Матеріали справи свідчать, що 30 травня 2016 року між позивачем та адвокатом ОСОБА_3 було укладено «угоду про надання правової допомоги» (а.с. 19).

З квитанції до прибуткового касового ордеру вбачається, що позивачем було сплачено 5000 грн. (а.с. 20).

В судових засіданнях суду першої інстанції адвокат та позивач участі не приймали.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах», розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільний справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах субєктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

В матеріалах справи відсутні розрахунки витрат на правову допомогу, крім того, відсутні данні, що отримана адвокатом сума відображена у журналі доходів та розходів та відповідним чином задекларована.

З таких обставин, судова колегія, відповідно до вимог ст. 309 ЦПК України, вважає за необхідне рішення суду першої інстанції змінити, скасувати його в частині стягнення витрат на правову допомогу, відмовивши у задоволенні позову в цій частині. В іншій частині рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п.1ч.1ст.307, ст.ст.308,313,314,315,317,319,324 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Ваш Авто» - задовольнити частково.

Заочне рішення Купянського міськрайонного суду Харківської області від 06 вересня 2016 року змінити, відмовивши в частині стягнення витрат на правову допомогу.

В інший частині заочне рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає чинності негайно, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів із дня її проголошення.

Головуючий:

Судді: