АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Справа № 620/709/16-ц Головуючий 1-ї інстанції - Яценко Є.І.
Провадження № 22-ц/790/2107/17 Доповідач - Колтунова А.І.
Категорія: спори, що виникають із договорів
позики, кредиту, банківського вкладу
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«06» березня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого: Колтунової А.І.,

суддів: Пилипчук Н.П., Пономаренко Ю.А.,

при секретарі: Щербань Р.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Зачепилівського районного суду Харківської області від 17 січня 2017 року за позовом публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

ВСТАНОВИЛА:

27 жовтня 2016 року представник публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування позову зазначив, що 19 січня 2011 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір без номеру, відповідно до умов якого останньою отримано кредит в розмірі 1 500,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Зазначений кредитний договір є договором приєднання та складається з підписаних ОСОБА_1 заяви, «Умов та правил надання банківських послуг», «Правил користування платіжною картою», затверджених наказом № СП-2010-256 від 06 березня 2010 року, та «Тарифів Банку», відповідно до яких позичальник надає свою згоду на встановлення кредитного ліміту та його зміну за рішенням позивача. Банк нараховує відсотки за користування кредитом в розмірі, встановленому «Тарифами Банку», які викладені на офіційному веб-сайті, з розрахунку 360 календарних днів на рік (далі - кредитний договір).

Відповідно до «Умов та правил надання банківських послуг» власник картки зобов'язаний слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникненню Овердрафту, своєчасно погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевищення платіжного ліміту, а також оплачувати комісію на умовах, передбачених договором.

У зв'язку з неналежним виконанням ОСОБА_1 умов кредитного договору, станом на 31 серпня 2016 року виникла заборгованість в розмірі 23 381,88 грн., де: заборгованість за кредитом - 1 495,56 грн.; заборгованість по відсотках за користування кредитом - 16 996,71 грн.; заборгованість за пенею та комісією - 3 300,00 грн.; штрафи - 500,00 грн. (фіксована частина), 1 089,61 грн. (процентна складова).

Зважаючи на що, позивач просив суд стягнути з ОСОБА_1 на його користь вищевказану заборгованість в розмірі 23 381,88 грн.

28 листопада 2016 року представником ОСОБА_1 подано заяву про застосування позовної давності, в якій зазначив, що позивач надав розрахунок заборгованості, яка виникла з 20 січня 2011 року, проте станом на час подачі до суду позову (27 жовтня 2016 року), строк загальної позовної давності сплив. Зважаючи на зазначене, просив суд застосувати строк позовної давності, відмовити у задоволенні позову в частині стягнення заборгованості за період з 20 січня 2011 року по 26 жовтня 2013 року включно.

30 листопада 2016 року представником ОСОБА_1 подано заперечення на позов, в якому зазначив, що між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 договір надання банківських послуг не укладався, грошові кошти останньою отримані не були. Також ОСОБА_1 пам'ятку клієнта, «Умови та правила надання банківських послуг» і «Тарифи Банку» не отримувала. Додана до позову анкета-заява не є договором надання банківських послуг. Також позивачем не надано належних доказів, що свідчать про відкриття карткового рахунку на ім'я відповідача, укладення договору про відкриття кредитної лінії, ознайомлення з правилами користування кредитною карткою та з «Умовами та правилами надання банківських послуг», отримання кредитної картки. Наявна в матеріалах справи довідка про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», отримана за договором SAMDN8428, не є належним доказом в обґрунтування вимог позивача, не стосується даних позовних вимог та предмету позову, оскільки предметом позову є заборгованості за кредитним договором без номеру, який було укладено 19 січня 2011 року. Зважаючи на зазначене, просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог.

17 січня 2017 року представником ПАТ КБ «ПриватБанк» подано пояснення щодо строку позовної давності, в яких зазначив, що строк позовної давності спливає 28 листопада 2063 року, оскільки п. 1.1.7.31 «Умови та правила надання банківських послуг» строк позовної давності за кредитним договором щодо вимог про повернення кредиту, відсотків, винагороди та неустойки збільшений до 50 років. Останній платіж перед зверненням кредитора до суду було здійснено 27 листопада 2013 року, зважаючи на що строк позовної давності розпочався 28 листопада 2013 року.

Рішенням Зачепилівського районного суду Харківської області від 17 січня 2017 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором б/н від 19 січня 2011 року в сумі 23 381,88 грн. та судовий збір в розмірі 1 378,00 грн.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції представником ОСОБА_1 подано апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити. При цьому посилається на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права. Суд першої інстанції не надав належної оцінки доводам, викладеним в запереченнях на позов, а саме доводам щодо недоведеності позивачем факту укладення сторонами кредитного договору, отримання відповідачем кредитних коштів та їх подальшого використання, а також ознайомлення та отримання позивачем «Умов та правил надання банківських послуг», «Тарифів Банку». Факт підписання анкети-заяви не свідчить про укладення кредитного договору та отримання позивачем «Умов та правил надання банківських послуг» та «Тарифів Банку». Наданий позивачем розрахунок заборгованості не є належним та допустимим доказом користування кредитними грошовими коштами та наявності заборгованості, оскільки з даного розрахунку не вбачається даних, які беззаперечно свідчать, що дана інформація стосується саме заборгованості за спірним кредитним договором. Також з наданого розрахунку не вбачається, що 27 листопада 2013 року саме відповідачем було внесено платіж в сумі 200,00 грн. в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором. Також судом не було взято до уваги того факту, що позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та відсотків за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Таким чином, висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи.

В суді апеляційної інстанції представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 апеляційну скаргу підтримав.

Представник ПАТ КБ «ПриватБанк» - Шевченко А.О. проти задоволення апеляційної скарги заперечував.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді, пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені в скарзі доводи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позовну заяву ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 заповнила та підписала анкету-заяву про приєднання до «Умов та правил надання банківських послуг» та «Тарифів Банку», чим підтвердила, що ознайомлена та погоджується з даними умовами та правилами надання банківських послуг та тарифами, та зобов'язується регулярно ознайомлюватися з їх змінами. «Умови та правила надання банківських послуг» та «Тарифи Банку» становлять договір про надання банківських послуг. ОСОБА_1 під час розгляду справи не заперечувала факт підписання та заповнення анкети-заяви. Вказані обставини свідчать про дотримання письмової форми правочину та укладення кредитного договору, відповідно до якого відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Доводи представника відповідача стосовно того, що ОСОБА_1 не було отримано кредитні кошти спростовуються наданим позивачем розрахунком за договором та випискою по розрахунку, з яких вбачається факт постійного користування відповідачем кредитними грошовими коштами. Проте відповідач покладені на нього зобов'язання належним чином не виконував, зважаючи на що утворилася заборгованість в розмірі 23 381,88 грн. 27 листопада 2013 року ОСОБА_1 в рахунок погашення заборгованості, що виникла за кредитним договором, було внесено останній платіж, а позовну заяву подано 27 жовтня 2016 року, тобто в межах строку позовної давності.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 19 січня 2011 року ОСОБА_1 власноруч було заповнено та підписано анкету-заяву про приєднання до «Умов та правил надання банківських послуг в ПАТ КБ «ПриватБанк». З тексту даної анкети-заяви вбачається, що ОСОБА_1 виявила бажання отримати платіжну кредитну картку «Універсальна» з нарахуванням кредитного ліміту у розмірі до 2 000,00 грн. (а.с. 8).

Також з тексту даної анкети-заяви про приєднання до «Умов та правил надання банківських послуг в ПАТ КБ «ПриватБанк» вбачається, що ОСОБА_1 погоджується з тим, що дана заява, разом з Пам'яткою клієнта, «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку» становлять між позичальником та банком договір про надання банківських послуг. ОСОБА_1 ознайомилася та погодилась з «Умовами та правилами надання банківських послуг», а також з «Тарифами Банку», які були їй надані для ознайомлення у письмовому вигляді. Також ОСОБА_1 повідомлено, що «Умови та правила надання банківських послуг» розміщені на офіційному сайті банку та вона зобов'язалася виконувати вимоги «Умов та правил надання банківських послуг» та регулярно ознайомлюватися з їх змінами на сайті банку (зворотний бік а.с. 8).

Крім того, в зазначеній анкеті-заяві міститься пам'ятки клієнта, в якій надано роз'яснення щодо умов ознайомлення з договором та змінами тарифів банку (а.с. 8).

19 січня 2011 року ОСОБА_1 також було власноруч підписано довідку про умови кредитування з використанням кредитної картки «Універсальна, 55 днів льготного періоду» за договором SAMDN8428, в якій зазначені умови, строк та порядок погашення кредиту (а.с. 9).

Під час розгляду справи в суді першої та апеляційної інстанції представник відповідача не заперечував факт підписання ОСОБА_1 анкети-заяви про приєднання.

Представник відповідача в судовому засіданні зазначив, що довідка про умови кредитування була підписана ОСОБА_1 за договором SAMDN8428, у зв'язку з чим вона не є належним доказом, що свідчить про укладення між ОСОБА_1 та ПАТ КБ «ПриватБанк» спірного кредитного договору, оскільки позивачем подано позов за договором без номеру, укладеного 19 січня 2011 року.

Проте, колегія суддів вважає, що дані доводи представника відповідача не спростовують висновків суду першої інстанції стосовно того, що зазначена довідка про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів льготного періоду» є письмовим доказом інформування ОСОБА_1 про фінансові умови надання платіжної карти за спірним кредитним договором. Представником відповідача не було надано будь-яких належних та допустимих доказів на спростування даного висновку.

Також представником відповідача не було надано доказів на підтвердження вищевказаних доводів, з яких вбачався б факт укладення між ОСОБА_1 та ПАТ КБ «ПриватБанк» будь-якого іншого кредитного договору, окрім того, який був укладений 19 січня 2011 року.

Таким чином, судом апеляційної інстанції встановлено та підтверджено в судовому засіданні представником позивача, що будь-який інший окремий договір, який не стосується спірного кредитного договору, укладений між сторонами не був, номер договору «SAMDN8428», зазначений в довідці про умови кредитування, є внутрішнім банківським референсом для банківського програмного комплексу, який присвоюється для систематизації документообігу та ідентифікації конкретного договору б/н серед інших договорів, яким також не присвоєний номер.

Зважаючи на зазначене, колегія суддів вважає вищезазначені доводи представника відповідача безпідставними та такими, що спростовуються встановленими під час розгляду фактичними даними.

Статтею 634 ЦК України передбачена можливість укладення договору приєднання, тобто договору, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Зважаючи на зазначене, колегія суддів дійшла висновку, що між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1, шляхом підписання анкети-заяви про приєднання, було укладено в письмовій формі кредитний договір.

Заперечуючи проти позову відповідач визнав, що власноруч заповнював анкету-заяву про приєднання до «Умов та правил надання банківських послуг» та довідку про умови кредитування.

Таким чином факт укладення між сторонами кредитного договору доведений належними та допустимими доказами. Висновки суду першої інстанції в цій частині ґрунтуються на фактичних обставинах та відповідають вимогам закону.

Доводи представника відповідача стосовно того, що ОСОБА_1 не отримувала «Умови та правила надання банківських послуг» і «Тарифи Банку», анкета-заява про приєднання до «Умов та правил надання банківських послуг» не є договором надання банківських послуг спростовуються вищевказаними даними, які були викладені в тексті підписаної ОСОБА_1 анкети-заяви, та ретельно досліджені судом першої та апеляційної інстанції.

Доводи представника відповідача стосовно того, що ПАТ КБ «ПриватБанк» не було укладено з ОСОБА_1 договір про відкриття кредитної лінії, не ознайомлено її з правилами користування кредитною карткою та нею не отримано кредитну картку, спростовуються нижчевказаними письмовими доказами, що містяться в матеріалах справи.

ОСОБА_1 в день підписання анкети-заяви про приєднання, а саме 19 січня 2011 року, власноруч підписано довідку про умови кредитування з використанням кредитної картки «Універсальна, 55 днів льготного періоду» за договором SAMDN8428, в якій зазначені умови, строк та порядок погашення кредиту. Також в довідці прямо зазначено, що з фінансовими умовами надання платіжної карти, прикладами розрахунку суми плати за користування кредитними коштами ОСОБА_1 ознайомлена (а.с. 9).

Відповідно до п. 2.1.1.2.1. «Умов та правил надання банківських послуг» з метою надання послуг банк надає клієнту картку, вид якої визначається у пам'ятці клієнта/довідці про умови кредитування та заяві, підписанням якої клієнт і банк укладають договір про надання банківських послуг (зворотній бік а.с. 26).

Пунктом 2.1.1.2.3. «Умов та правил надання банківських послуг» встановлено, що після отримання банком від клієнта необхідних документів, а також заяви, банк проводить перевірку даних документів і приймає рішення про можливість встановлення кредитного ліміту на кредитну картку.

Наявні в матеріалах справи письмові докази свідчать про отримання ОСОБА_1 кредитної картки, оскільки наявність підписаної останньої довідки про умови кредитування з використанням кредитної картки «Універсальна, 55 днів льготного періоду», відповідно до п. 2.1.1.2.1. «Умов та правил надання банківських послуг», свідчить про отримання нею кредитної картки «Універсальна, 55 днів льготного періоду», факт відкриття кредитної лінії та її ознайомлення з правилами користування цією кредитною карткою.

На підтвердження наявності укладення між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 кредитного договору та отримання кредитної картки з кредитним лімітом в розмірі 1 500,00 грн., позивачем надано до суду достатньо належних та допустимих доказів, а саме копію анкети-заяви про приєднання до «Умов та правил надання банківських послуг», довідку про умови кредитування, які власноруч підписані ОСОБА_1, виписку про рух коштів за рахунком за період з 20 січня 2011 року до 21 серпня 2011 року включно, копію паспорту ОСОБА_1 (а.с. 8, 9, 58-61).

Суд першої інстанції приймаючи рішення про неспроможність доводів захисника відповідача в частині неотримання кредитної картки обґрунтовано виходив з їх недоведеності, оскільки відповідачем не надано належних та допустимих доказів на їх підтвердження, а наявні в матеріалах справи письмові докази дані доводи спростовують.

Що ж стосується доводів представника відповідача про застосування строку позовної давності та відмови з цієї підстави у задоволенні позову в частині стягнення заборгованості за кредитним договором за період з 20 січня 2011 року по 26 жовтня 2013 року, то колегія суддів вважає їх необґрунтованими з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст. 256, 257 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Судом першої інстанції досліджено «Умови та правил надання банківських послуг» та «Тарифи Банку», що діяли на час укладення договору про встановлення ОСОБА_1 кредитного ліміту на платіжну картку, та які містять умови, проценти кредитування, штрафні санкції, що були також зазначені в підписаній відповідачем довідці про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів льготного періоду» (а.с. 9).

Статтею 253 ЦК України передбачено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалась або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Початок перебігу строку давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Зважаючи на зазначене, в результаті неналежного виконання позичальником зобов'язання за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Аналогічну правову позицію викладено в постанові Верховного Суду України від 07 жовтня 2015 року у справі № 6-1295цс16.

Як вбачається з матеріалів справи, строк дії кредитної картки, отриманої за вищевказаним кредитним договором не встановлений.

З наданого позивачем розрахунку заборгованості за спірним кредитним договором, укладеним між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 вбачається, що остання починаючи з 19 січня 2011 ріку регулярно користувалась кредитними коштами шляхом зняття їх з кредитної карти, також здійснювала поповнення карти, погашення кредитної заборгованості та відсотків. Останній платіж в рахунок погашення заборгованості за кредитом було здійснено 27 листопада 2013 року.

Відповідно до ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку.

Колегія суддів вважає, що внесенням 27 листопада 2013 року відповідачем останнього платежу в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором перебіг строку позовної давності був перерваний, зважаючи на що, посилання на сплив строку позовної давності є необґрунтованими та такими, що спростовуються матеріалами справи.

Що ж стосується посилань представника відповідача щодо можливості внесення на кредитну картку ОСОБА_1 останнього платежу будь-якою іншою особою, зважаючи на що факт погашення заборгованості за кредитним договором 27 листопада 2013 року не свідчить про визнання ОСОБА_1 свого боргу та перериванням перебігу строку позовної давності, то колегія суддів вважає їх неспроможними та такими, що спростовуються умовами кредитного договору, оскільки відповідно до п.1.1.5.29. «Умов та правил надання банківських послуг» тримач карти несе відповідальність за всі операції, що супроводжуються авторизацією, до моменту звернення тримача карти до банку та повідомлення про блокування коштів на картковому рахунку та за всі операції, що не супроводжуються авторизацією, до моменту постановки карти в Стоп-лист платіжної системи.

Під час розгляду справи представником відповідача не було надано будь-яких належних та допустимих доказів, що свідчать про факт звернення ОСОБА_1 до банку з вимогою щодо блокування коштів на картковому рахунку у зв'язку з незрозумілим характером їх походження тощо.

Що ж стосується письмових заперечень представника позивача щодо спливу строку позовної давності, в яких зазначено, що строк позовної давності не пропущений, оскільки сторони домовились про його збільшення до 50 років та передбачили це в п.1.1.7.32 «Умов та правил надання банківських послуг», відповідно до якого строк позовної давності стосовно вимог банку щодо повернення кредиту, сплати відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки (пені, штрафів та витрат банку) становить 50 років, то колегія суддів вважає їх безпідставними, зважаючи на наступне.

Статтею 259 ЦК України визначено, що позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі.

Відповідно до ч.1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Зважаючи на той факт, що п.1.1.7.32 «Умов та правил надання банківських послуг» не містять підпису відповідача, а в анкеті-заяві про приєднання до «Умов та правил надання банківських послуг», що підписана ОСОБА_1, не міститься домовленості сторін щодо збільшення строку позовної давності до 50 років, колегія суддів дійшла висновку що сторонами не досягнуто згоди щодо збільшення строку позовної давності, зважаючи на що підлягає застосуванню загальний строк позовної давності.

Аналогічну правову позицію викладено в постанові Верховного Суду України від 04 листопада 2015 року у справі № 6-1926цс15 та в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 26 березня 2016 року у справі № 6-36619ск15.

Зважаючи на зазначене, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції було належним чином встановлено та досліджено всі обставини по справі. Правових підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції колегією суддів не встановлено.

На підставі викладеного, керуючись, ст. ст. 303, 304, п.1 ч.1 ст. 307, ст. 313, п.1 ч.1 ст. 314, ст. 315, ст. 317, ст. 319 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Зачепилівського районного суду Харківської області від 17 січня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з моменту набрання законної сили.

Головуючий: А.І. Колтунова

Судді: Н.П. Пилипчук

Ю.А. Пономаренко