Справа № 308/3448/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 травня 2017 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в особі головуючої судді Дергачової Н.В., при секретарі судового засідання Меркуловій Ю.П., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Ужгород, цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач - Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приват Банк» звернувся до суду із позовною заявою до відповідача - ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

В позовній заяві позивач вказав, що 27.03.2006 року між позивачем та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № МКК7SE00000056, відповідно до умов якого, банк надав відповідачу кредит в розмірі 7 000,00 грн., на строк з 27.03.2006 року по 27.03.2009 року зі сплатою відсотків за користування кредитом відповідно до умов договору ануїтетними платежами у сумі 380,86 грн.

Просить суд стягнути з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» суму заборгованості по відсоткам за кредитним договором нарахованих на прострочену заборгованість по кредиту за період з 18.03.2013 року по 18.03.2016 року у розмірі 10 482,88 грн.

Представник позивача в судове засідання не прибув, незважаючи на той факт, що про час і місце розгляду справи був судом належним чином повідомлений.

Однак разом із позовною заявою позивачем було подане клопотання про розгляд справи за його відсутності із зазначенням, що позовні вимоги він підтримує в повному обсязі, не заперечує проти заочного розгляду справи та винесення судом заочного рішення.

Відповідач в судове засідання не прибув, незважаючи на той факт, що про час і місце розгляду справи його було повідомлено належним чином, проте подав на адресу суду заяву, у якій просить суд застосувати при винесенні рішення строки позовної давності та відмовити позивачу у задоволенні позову.

Оскільки сторони та їх представники не прибули у судове засідання, судом у відповідності до ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов до наступного висновку.

Судом встановлено, що 27.03.2006 року між позивачем та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № МКК7SE00000056, відповідно до умов якого, банк надав відповідачу кредит в розмірі 7 000,00 грн., на строк з 27.03.2006 року по 27.03.2009 року зі сплатою відсотків за користування кредитом відповідно до умов договору ануїтетними платежами у сумі 380,86 грн.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 28.11.2013 року у справі № 308/11819/13-ц, яке набуло законної сили 22.01.2014 року, було відмовлено у задоволенні позову Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

При цьому судом було зазначено наступне.

Згідно представленого позивачем розрахунку слідує, що станом на 03.06.2013 року заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором № МКК7SE00000056 від 27.03.2006 року складає 51671,56 грн., з яких: 3682,08 грн. -заборгованість за кредитом; 19544,36 грн. - заборгованість по відсотках за користування кредитом; 27395,12 грн. пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором.

Враховуючи, що кредитним договором № МКК7SE00000056 від 27.03.2006 року встановлено кінцевий термін повернення кредиту - 27.03.2009 року, то саме з цієї дати почав перебіг строк позовної давності. Позов про стягнення заборгованості за цим договором подано ПАТ КБ «Приватбанк» до суду 10.07.2013 року, тобто поза межами строку, встановленого ст. 257 ЦК України. Доказів про зупинення, або переривання строку позовної давності по даній справі, а також про поважність причин пропуску позовної давності позивачем не надано.

Враховуючи наведене та те, що позивач звернувся до суду за захистом свого права після спливу строку позовної давності, поважних причин пропущення цього строку не навів, а ОСОБА_1 просить застосувати позовну давність, суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити у зв'язку з закінченням строків позовної давності.

Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Позивач просить суд стягнути з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» суму заборгованості по відсоткам за кредитним договором нарахованих на прострочену заборгованість по кредиту за період з 18.03.2013 року по 18.03.2016 року у розмірі 10 482,88 грн.

Проте, як зазначено у ст. 256, 257 ЦКУ позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦКУ позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Статтею 264 ЦКУ визначено, що перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Як встановлено судом, у даному випадку строк позовної давності щодо основного зобовязання та процентів сплинув ще 27.03.2012 року та діями відповідача не переривався, оскільки жодних оплат по даному кредитному договору відповідачем з 27.06.2008 року не було здійснено.

Відповідно до ст. 266 ЦКУ зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).

Згідно ч. 4 ст. 267 ЦКУ сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Відповідна заява була подана до суду відповідачем у письмових запереченнях від 23.05.2016 року.

З урахуванням викладеного суд дійшов висновку, що оскільки ще 27.03.2012 року сплинув строк позовної давності щодо тіла кредиту, то позовна давність спливла і до процентів за ним, відтак у задоволенні позову слід відмовити у повному обсязі.

У відповідності із статтею 88 ЦПК України витрати із сплати судового збору покласти на позивача.

Керуючись ст.ст. 10, 60, 88, 169, 212-215 ЦПК України, ст.ст. 256, 257, 258, 264, 266, 267 ЦК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Відмовити у задоволенні позову Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Витрати із сплати судового збору покласти на позивача.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Закарпатської області через Ужгородський міськрайонний суд протягом десяти днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду ОСОБА_2