АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Справа № 640/3512/16-ц Головуючий 1 інстанції Ніколаєнко І.В.
Провадження № 22ц/790/310/17 Доповідач: Коваленко І.П.
Категорія: договірні
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 лютого 2017 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого Коваленко І.П

суддів Бездітко В.М., Довгаль А.П.,

при секретарі Дмитренко А.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства ОСОБА_1 «ПриватБанк» на рішення Київського районного суду м.Харкова від 09 вересня 2016 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства ОСОБА_1 «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

В С Т А Н О В И Л А :

У лютому 2016 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» вказував, що 20.05.2008 року між банком та відповідачем укладено договір, відповідно до якого банк мав надати відповідачу грошові кошти у вигляді кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 20,40% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. У порушення умов вказаного договору відповідач не виконала належним чином свої зобов'язання за договором, у зв'язку з чим станом на 31 січня 2016 року за нею утворилася заборгованість у розмірі 6094,19 дол. США яка складається з: 1500,00 дол. США заборгованості за кредитом, 3476,27 дол. США заборгованості за процентами за користування кредитом, 1117,87 дол. США заборгованості за пенею та комісією. Від цієї суми заборгованості віднімається сума в розмірі 4206,00 дол. США, яка була задоволена рішенням Київського районного суду м. Харкова від 31.07.2012 р. з відповідача на користь позивача, різниця становить 1888,19 дол. США. Крім того, позивачем нараховано штрафи відповідно до пункту 8.6 Умов та правил надання банківських послуг: 19,88 дол. США штраф (фіксована частина), 94,41 штраф (процентна складова). Загальний розмірі заборгованості відповідача становить 2002,48 дол. США, що за офіційним курсом НБУ станом на 31.01.2016 року становить 50362,38 грн.

Представник позивача в судовому засідання позовні вимоги підтримав в повному обсязі, позов просив задовольнити. Відповідно до письмових пояснень посилається на те, що відповідно до укладеного договору № б/н від 20.05.2008 року ОСОБА_2 отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну карту зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 20,40 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Стверджує, що 06.05.2015 року відповідач приєдналась до нових Умов та Правил надання банківських послуг шляхом підписання відповідної анкети-заяви. Станом на 31.01.2016 р. поточна заборгованість за кредитом складає 6094,19 дол. США. Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 31.07.2012 року задоволено позов банку про стягнення заборгованості, згідно з яким в рахунок погашення заборгованості за кредитом стягнуто суму в розмірі 4206,00 дол. США. Оскільки погашення заборгованості за рішенням Київського районного суду м. Харкова від 31.07.2012 року відповідачем на сьогоднішній день не здійснено, і рішення не виконано в повному обсязі, то відповідно договірні зобовязання між сторонами не припинились, банк продовжує нарахування пені та відсотків. З метою недопущення подальшого зростання заборгованості за кредитом, банк вирішив звернутись з позовом про стягнення заборгованості на суму різниці між поточною заборгованістю та сумою заборгованості, яку було стягнуто за рішенням суду та яка на сьогоднішній день не погашена. Таким чином, до стягнення у даному судовому процесі, з урахуванням попереднього рішення суду, належить заборгованість в розмірі 2002,48 дол. США. в тому числі штрафи відповідно до п. 8.6 Умов та Правил ненадання банківських послуг. З приводу позовної давності посилається на те, що відповідно до п. 1.7.31 Умов договору строк позовної давності за кредитним договором, щодо вимог про повернення кредиту, відсотків, винагороди, неустойки (пені та штрафів) був збільшений до 50 років. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу строку позовної давності, до нового строку не зараховується. Київським районним судом м. Харкова від 31.07.2012 року винесено рішення, яким позовні вимоги банку задоволено, вказана обставина є підставою для переривання строку позовної давності. Згідно збільшеного строку позовної давності, який погоджений умовами договору, а також реєстру про відправку позову строки позовної давності банком не пропущено.

Відповідач, представник відповідача позов не визнали, в його задоволенні просили відмовити в повному обсязі. Відповідно до письмових заперечень просили застосувати до вимог позивача позовну давність у зв'язку з пропуском строку звернення до суду. Зокрема, посилаються на те, що за вимогами позовної заяви банку від 22.02.2016 року просять стягнути ту саму суму заборгованості за кредитом, яка вже була стягнута рішенням суду від 31 липня 2012 року, крім того, 2073,12 дол. США за відсотками також було стягнуто на користь банку. Вказують, що позовна давність за договором, за яким банк прагне стягнути заборгованість, минула 18.04.2015 у звязку з її перериванням 18.04.2012, коли банк вперше звернувся з позовом до суду з вимогами до позичальника, незважаючи на те, чи встановлено строк виконання у договорі чи ні, а щодо вимоги про стягнення заборгованості за кредитом позовна давність минула 18.04.2015 (починає свій відлік на наступний день після закінчення строку дії картки: червень 2011 року) у звязку з її перериванням 18.04.2012 (коли банк вперше звернувся з позовом до суду з вимогами до позичальника) згідно з позицією ВСУ, викладеною у постановах.

Рішенням Київського районного суду м.Харкова від 09 вересня 2016 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк» ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції з ухваленням нового рішення, яким задовольнити позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» у повному обсязі, судові витрати покласти на відповідачку.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається на незаконність, необґрунтованість рішення, ухваленого з порушенням вимог матеріального та процесуального права, на невідповідність висновків суду фактичним обставинам по справі; вказує, що суд першої інстанції передчасно дійшов висновку про застосування строку позовної давності, не врахувавши право Банку на одержання відсотків за користування кредитними коштами.

Колегія суддів, вислухавши суддю доповідача, пояснення зявившихся осіб, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

При цьому колегія суддів виходить з наступного.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з пропуску позивачем строків позовної давності.

Такі висновки суду першої інстанції колегія суддів вважає правильними і зробленими у відповідності із зібраними по справі доказами.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Згідно вимог ст. 3, ч. 1 ст. 546, ч. 1 ст. 549 ЦК України виконання зобовязання може забезпечуватися неустойкою (штрафом пенею), порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

У відповідності до вимог п.п. 1, 3 ч.1 ст. 611 ЦК України, уразі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобовязання внаслідок односторонньої відмови від зобовязання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; сплата неустойки.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Судом встановлено, що 20.05.2008 між банком та ОСОБА_2 укладено договір, відповідно до якого ОСОБА_1 мав надати відповідачу грошові кошти у вигляді кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 20,40% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Заочним рішенням Київського районного суду м. Харкова від 31 липня 2012 року встановлено, що у звязку з невиконанням відповідачем умов договору, станом на 29.02.2012 року утворилась заборгованість у сумі 4206,00 доларів США, що за курсом НБУ складає 33563, 87 грн., яка складається з заборгованості за кредитом у сумі 1500,05 доларів США, заборгованості по відсотках у сумі 2073,12 доларів США, заборгованість по комісії 372, 87 доларів США, заборгованості за штрафом у сумі 259,96 доларів США. Вказаним рішенням суду заборгованість в розмірі 33563,87 грн. та судові витрати в розмірі 335,64 грн. стягнуті з ОСОБА_2.

Як вбачається з позовних вимог банку за позовом від 22.02.2016 р. за відповідачкою станом на 31 січня 2016 року утворилась заборгованість у розмірі 6094,19 дол. США яка складається з: 1500,00 дол. США заборгованості за кредитом, 3476,27 дол. США заборгованості за процентами за користування кредитом, 1117,87 дол. США заборгованості за пенею та комісією.

Таким чином, позовні вимоги зводяться до стягнення тієї ж суми заборгованості, спір про стягнення якої вже знаходився на розгляді в суді, та питання про стягнення якої вирішено рішенням суду.

Отже, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку стосовно того, що право банку на стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 1500,05 доларів США, процентами у розмірі 2073,12 доларів США вже було захищено судом.

Вирішуючи питання про застосування строку позовної давності суд першої інстанції виходив з наступного.

Відповідно до п. 3.1.3 Правил надання банківських послуг, по закінченню дії відповідна карта продовжується банком на новий строк (шляхом надання клієнту карти з новим терміном дії), якщо раніше (до початку місяця закінчення дії строку дії) не поступила письмова заява держателя про закриття картрахунку, а також при умові наявності коштів на картрахунку для оплати послуг по виконанню розрахункових операцій по картрахунку (у передостанній день місяця закінчення строку дії карти) та при виконанні інших умов продовження, передбачених договором.

Відповідно до п.9.12 Правил надання банківських послуг, договір дії на протязі 12 місяців з моменту підписання. Якщо на протязі даного строку жодна із сторін не проінформує іншу про припинення дії договору, він автоматично лонгується на такий же строк.

Умови надання банківських послуг не містять застереження з приводу того, що пролонгування дії договору здійснюється кожного наступного року після того, як відбулось його продовження після закінчення строку дії первинного договору.

Для вирішення питання щодо моменту переривання позовної давності позовною заявою кредитора має значення не дата рішення, яке ухвалено на підставі його позову, а дата предявлення позову, який при цьому не залишено без розгляду та за яким виносено відповідне рішення.

Відповідно до п. 4.1.1 постанови Пленуму ВГСУ від 29.05.2013 №10 «Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів» у дослідженні обставин, пов'язаних із вчиненням зобов'язаною особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку (частина перша статті 264 ЦК України), суду необхідно у кожному випадку встановлювати, коли конкретно вчинені боржником відповідні дії, маючи на увазі, що переривання перебігу позовної давності може мати місце лише в межах строку давності, а не після його спливу.

До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов'язку, можуть, з урахуванням конкретних обставин справи, належати: часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій. При цьому якщо виконання зобов'язання передбачалося частинами або у вигляді періодичних платежів і боржник вчинив дії, що свідчать про визнання лише певної частини (чи періодичного платежу), то такі дії не можуть бути підставою для переривання перебігу позовної давності стосовно інших (невизнаних) частин платежу.

Згідно з п. 9.12 Умов та Правил надання банківських послуг, договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього строку жодна з сторін не проінформує другу сторону про припинення дії договору, він автоматично лонгується на той же строк.

Якщо у п.9.12 Договору встановлено строк виконання договору, то перебіг позовної давності починається з 20.05.2010 р., а трирічний строк позовної давності минув 20.05.2013 р., проте вперше з позовом до суду банк звернувся 18.04.2012 р., чим перервав позовну давність, тому мав право звернутися з позовом про стягнення заборгованості до 18.04.2015 р.

Відповідно до ч. 2 ст. 264 ЦК України, позовна давність переривається у разі предявлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимог, право на яку має позивач.

Згідно з ч. 3 ст. 264 ЦК України, Після переривання перебіг позовної давності починається заново.

Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку стосовно того, що з дати звернення позивача з позовом до суду 18.04.2012 р. з вимогами про стягнення заборгованості за кредитним договором з відповідача, перебіг позовної давності почався заново, і він сплинув 18.04.2015 р. Саме до цієї дати банк мав звернутися з позовом до суду для того, щоб позовну давність за його вимогами не було пропущено, проте банк звернувся лише 22.02.2016 року.

Згідно з п. 5.3 постанови Пленуму ВГСУ від 29.05.2013 №10 «Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів» зі спливом позовної давності за вимогою про повернення або сплату коштів спливає й позовна давність за вимогою про сплату процентів, передбачених статтями 536, 625 ЦК України, і сум інфляційних нарахувань згідно з тією ж статтею 625 ЦК України (незалежно від періоду часу, за який обчислено відповідні суми процентів та інфляційних нарахувань, оскільки такі суми є складовою загальної суми боргу); так само у разі спливу позовної давності за вимогою про повернення безпідставно набутого майна (статті 1212, 1213 ЦК України) спливає й позовна давність за вимогою про відшкодування доходів від такого майна (стаття 1214 названого Кодексу).

Згідно з п. 5.3 Правил користування платіжною карткою, строки і порядок погашення по кредиту (кредитний ліміт, кредитна лінія) по платіжним картам зі встановленим мінімальним обов'язковим платежем наведений у пам'ятці клієнта, що є невід'ємною частиною договору. Платіж включає в себе плату за користування кредитом, передбачену тарифами і частину заборгованості по кредиту.

Пунктами 9.6, 9.7 Умов та правил надання банківських послуг визначено, що у разі ненадходження грошових коштів на кредитну карту на погашення заборгованості протягом 3 місяців з часу закінчення строку дії карти банк починає нараховувати комісію за користування рахунком, а при нульовому рахунку на картці на неактивному рахунку картка закривається. Кредитний рахунок також закривається при ненадходженні заробітної плати на карту протягом 6 місяців та дія кредитної картки не продовжується.

Платежі за кредитом позичальник не здійснював з 20.05.2008 р., тому прострочена заборгованість за кредитом виникла 20.06.2008 р.

Згідно з п. 5.4 Правил користування платіжною карткою, строк погашення по кредиту (кредитний ліміт, кредитна лінія) за платіжними картками без встановлення мінімального обовязкового платежу, здійснюється в наступному порядку: строк погашення відсотків за кредитом щомісячно за попередній місяць; строк погашення кредиту в повному обсязі, не пізніше останнього дня місяця, вказаного на платіжній карті (в рядку MONTH).

Згідно з п. 6.9. Умов і Правил надання банківських послуг у разі виникнення заборгованості, клієнт зобов'язаний її погасити протягом 30 днів з моменту її виникнення.

Згідно з. п. 5.2. Умов і Правил надання банківських послуг у випадках порушення держателем умов даного договору банк має право вимагати дострокового виконання боргових зобов'язань в цілому чи у визначеній банком частині.

Відповідно до визначеного в заяві порядку проведення повернення кредитних коштів, таке повернення може здійснюватися шляхом внесення коштів на карту клієнтом або шляхом списання коштів з інших карт.

Відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст.257 ЦК України).

Частина 2 ст. 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

У справі відсутні докази щодо існування погодженої сторонами іншої тривалості строку позовної давності відповідно до ст. 259 ЦК України.

Згідно з абз. 2 ч. 5 ст. 261 ЦК України за зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку.

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов (п. 5.2.Умов і Правил надання банківських послуг), тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Аналізуючи умови договору та зміст зазначених правових норм, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що у випадку неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Зазначена правова позиція сформульована в постанові Верховного Суду України від 06 листопада 2013 року по справі № 6-116цс13 відповідно до якої перебіг позовної давності за вимогами кредитора, які випливають з порушення боржником умов договору (графіка погашення кредиту) про погашення боргу частинами (щомісячними платежами) починається стосовно кожної окремої частини, від дня, коли відбулося це порушення. Позовна давність у таких випадках обчислюється окремо по кожному простроченому платежу. У разі порушення боржником строків сплати чергових платежів, передбачених договором, відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України кредитор протягом усього часу до встановленого договором строку закінчення виконання останнього зобовязання вправі заявити в суді вимоги про дострокове повернення тієї частини позики (разом з нарахованими процентами ст. 1048 ЦК України ), що підлягає сплаті. Несплачені до моменту звернення кредитора до суду платежі підлягають стягненню у межах позовної давності по кожному із платежів.

Право вимоги у банку на пред'явлення позову щодо примусового стягнення в судовому порядку заборгованості за кредитним договором виникло з 25.06.2008 (через місяць після останнього платежу за договором згідно з п. п. 5.2. та 6.9 Умов і Правил надання банківських послуг) та існувало в межах загального строку позовної давності до 25.06.2011. До суду позивач вперше звернувся 18.04.2012, тому позовна давність у звязку з перериванням все одно спливла 18.04.2015, тому звернення з позовною заявою до суду вдруге 22.02.2016 було здійснено за межами, встановленої законом позовної давності.

Крім цього, строк дії картки закінчився у червні 2011 року, тому позовна давність за кредитом почала свій відлік з червня 2011 року. Таким чином, до червня 2014 року, позивач мав право звернутися до суду з позовною заявою про стягнення заборгованості за кредитним договором в межах трирічного строку позовної давності, проте позивач вперше звернувся до суду 18.04.2012, чим перервав позовну давність, тому, згідно з ч. 3 ст. 264 ЦК України, вона почала свій відлік заново і сплинула 18.04.2015, після чого позивач знову звернувся з позовом до суду після спливу позовної давності, а саме: 22.02.2016.

Посилання представника позивача на збільшення строку позовної давності за згодою відповідача не підтверджено належними доказами.

Враховуючи вищенаведене колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку стосовно того, що при зверненні до суду позивачем пропущено строк позовної давності.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду законне і обґрунтоване, постановлено з дотриманням вимог матеріального в процесуального права і підстав для його скасування або зміни не вбачається.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

На підставі наведеного та керуючись п.1ч.1 ст.307, 308, 313, п.1 ч.1 ст.314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства ОСОБА_1 «ПриватБанк» відхилити.

Рішення Київського районного суду м.Харкова від 09 вересня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий -

Судді