Справа № 752/5379/14-ц
Провадження по справі № 2/752/57/17
У Х В А Л А

27.02.2017 року Голосіївський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Мирошниченко О.В.

з участю секретаря Мархотко А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві заяву відповідача ОСОБА_1 про вжиття заходів забезпечення позовних вимог у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, ОСОБА_3, про визнання недійсним договору та поділ спільного майна подружжя,

за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округ Москаленко Наталії Олександрівни, про поділ майна подружжя, визнання майна особистою приватною власністю та визнання недійсним договору дарування квартири,

та за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, ОСОБА_1 про визнання частини квартири особистою приватною власністю, -

в с т а н о в и в :

У квітні 2014 року позивач ОСОБА_2 звернувся до Голосіївського районного суду м. Києва з позовом, в якому просив здійснити розподіл спільного майна подружжя, та виділити у власність ОСОБА_2 частину квартири АДРЕСА_1, визнати за позивачем право власності на сережки та ікону, особисті документи. В подальшому позивачем змінено предмет позову, за вказаною заявою позивач просив суд визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину квартиру АДРЕСА_1, стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 76 930 гривень 50 копійок, а також вирішити питання про розподіл судових витрат.

У судовому засіданні 27.04.2016 року прийнято заяву про зміну предмету позову, подану представником позивача ОСОБА_2- ОСОБА_6 у якій, позивач просив суд визнати недійсним договір дарування 1/2 частини квартири за адресою: АДРЕСА_1, укладений 22.09.2015 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Павловської О.В. за реєстрованим № 804; застосувати наслідки недійсності договору дарування 1/2 частину квартири за адресою: АДРЕСА_1, укладеного 22.09.2015 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Павловською О.В. за реєстровим № 804, а саме: скасувати рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Павловською О.В. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за індексним № 24656436 від 22.09.2015 року, відповідно до якого право власності на 1/2 частини квартири за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровано за ОСОБА_3; поділити спільне сумісне майно ОСОБА_2 М.Г. та ОСОБА_1; визнати за ОСОБА_2, право власності на 1/4 частину квартири за адресою: АДРЕСА_1; стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 76 930, 50 гривень; стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати, понесені в ході розгляду справи, у сумі 5 429,44 гривень.

В порядку ст. 31 ЦПК України у червні 2015 року ОСОБА_1 звернулась до суду із зустрічним позовом, в подальшому збільшила позовні вимоги за зустрічним позовом, в якому просила визнати 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 особистою приватною власністю ОСОБА_1; визнати автомобіль марки «Фольцваген», державний номерний знак НОМЕР_1, спільним майном подружжя, стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1/2 частину вартості вказаного вище транспортного засобу в рахунок грошової компенсації вартості 1/2 частки у спільному майні подружжя; стягнути з ОСОБА_2 75 996,52 грн. грошових коштів, витрачених на ремонт, покращення транспортного засобу марки «Фольцваген», державний номерний знак НОМЕР_1; визнати спільною сумісною власністю подружжя та здійснити розподіл між сторонами у справі побутової техніки та предметів домашнього вжитку; стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію вартості 1/2 частини в спільному майні подружжя, набутого за час шлюбу, а саме - вартості побутової техніки, у розмірі 43 775,30 грн.; стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію 1/2 частини вартості ремонтних робіт, проведених у належній ОСОБА_2 квартирі, за адресою: АДРЕСА_5, що був зроблений у період спільного проживання сторін у справі у розмірі 6 271 гривні 43 копійки.

У судовому засіданні 20.01.2017 року прийнято заяву про збільшення позовних вимог, подану представником відповідача ОСОБА_1-ОСОБА_8 у якій, остання просила суд визнати недійсним договору дарування квартири АДРЕСА_5, посвідченого 27.02.2014 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Москаленко Н.О.; визнати недійсною та скасування реєстрації права власності на вказану квартиру, проведеної на ім'я ОСОБА_4; визнання квартири АДРЕСА_5 спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 та визнання за ОСОБА_1 права власності на 1/2 частину вказаної квартири.

Третя особа ОСОБА_3 в порядку ст.ст. 34, 125 ЦПК України звернувся до суду з самостійними вимогами на предмет спору, у поданому позові просив суд визнати 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 особистою приватною власністю ОСОБА_3

У судовому засіданні представником відповідача надано заяву відповідача ОСОБА_1 про вжиття заходів забезпечення позовних вимог, в якій остання просить суд постановити ухвалу, якою накласти заборону на відчуження квартири АДРЕСА_5, що належить на праві власності ОСОБА_4 на підставі договору дарування від 27.02.2014 року. Обґрунтовуючи подану заяву представником відповідача вказано про те, що предметом зустрічних позовних вимог ОСОБА_1 в тому числі є визнання права спільної сумісної власності на побутову техніку та речі домашнього вжитку, що придбавались подружжям спільно, однак після розірвання шлюбу залишились у вказаній квартирі, стягнення компенсації вартості 1/2 частини вказаних речей, а також стягнення компенсації вартості 1/2 частини грошових коштів, внесених у зв'язку із поліпшенням, покращенням за рахунок ремонтних робіт у зазначені квартирі; визнання недійсним договору дарування квартири АДРЕСА_5, посвідченого 27.02.2014 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Москаленко Н.О.; визнання недійсною та скасування реєстрації права власності на вказану квартиру, проведеної на ім'я ОСОБА_4; визнання квартири АДРЕСА_5 спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 та визнання за ОСОБА_1 права власності на 1/2 частину вказаної квартири

Зазначає про те, що 27.02.2014 року ОСОБА_2 без згоди ОСОБА_1 на підставі договору дарування, укладеного з дочкою ОСОБА_4, відчужив зазначену квартиру, про що відповідачу стало відомо у жовтні 2016 року. Оскільки позивач із доходів має лише пенсію, іншого рухомого або нерухомого майна у власності не має, а також не отримує жодних доходів, у випадку постановлення можливого судового рішення про задоволення зустрічних позовних вимог ОСОБА_1, без накладення заборони відчуження на зазначену квартиру, його виконання буде неможливим у зв'язку із відсутністю майна, на яке можливо було б звернути стягнення.

Позивач та представник позивача у судовому засіданні заперечували проти задоволення вказаної заяви.

Відповідач ОСОБА_4 заперечувала проти задоволення заяви про забезпечення, посилалась на необґрунтованість даної заяви.

При вирішенні питання про вжиття заходів забезпечення позову за заявою відповідача ОСОБА_1, суд виходить з наступного.

Відповідно до вимог ст. 151 ЦПК України, суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити, передбачені цим Кодексом, заходи забезпечення позову.

Згідно положень ч. 1 ст. 152 ЦПК України, видами забезпечення позову є, зокрема, накладення арешту на майно, що належать відповідачеві та знаходяться у нього або інших осіб, а також заборона вчиняти дії.

В розумінні ст.ст. 151, 152 ЦПК України, забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

Пунктом 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, яка звернулась з такою заявою, позовним вимогам.

Відповідно до даних довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 27.10.2016 року, квартира АДРЕСА_5, на підставі договору дарування від 27.02.2014 року належить ОСОБА_4

Оскільки ч. 3 ст. 151 ЦПК України передбачає, що забезпечення позову допускається виключно у разі якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду, а зазначене в заяві про забезпечення позову обґрунтування не надає суду підстав для висновку щодо існування реальної загрози утруднення виконання чи неможливості виконання можливого судового рішення про задоволення позовних вимог, суд надходить до висновку про те, що вимоги, викладені у заяві про забезпечення позовних вимог не підлягають задоволенню.

З огляду на викладене, керуючись ст.ст. 151-153 ЦПК України, суд -

у х в а л и в:

Заяву відповідача ОСОБА_1 про вжиття заходів забезпечення позовних вимог у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 про вжиття заходів забезпечення позовних вимог у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, ОСОБА_3, про визнання недійсним договору та поділ спільного майна подружжя, за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2,ОСОБА_3, ОСОБА_4, приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округ Москаленко Наталії Олександрівни, про поділ майна подружжя, визнання майна особистою приватною власністюта та визнання недійсним договору дарування квартири, та за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, ОСОБА_1 про визнання частини квартири особистою приватною власністю, - залишити без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду м. Києва через суд першої інстанції шляхом подачі в 5-денний строк з дня проголошення ухвали апеляційної скарги.

Суддя