АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Унікальний номер справи № 753/6040/16 Головуючий у 1-й інстанції - Коренюк А.М.
Апеляційне провадження № 22-ц/796/5852/2017 Доповідач - Шахова О.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 травня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва у складі :

головуючого - Шахової О.В.

суддів Болотова Є.В., Вербової І.М.

при секретарі - Горак Ю.М.

розглянула у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Провідна», про відшкодування шкоди за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 21 березня 2017 року,

В С Т А Н О В И Л А :

У березні 2016 року ОСОБА_1 звернулась до суду з зазначеним позовом мотивуючи свої вимоги тим, що 17 липня 2014 року о 19.20год. на перехресті вул. Лівобережній проїзд та пр. Григоренка у м. Києві сталася ДТП за участю автомобіля «Тойота» державний номер НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_2 та автомобіля «Мерседес»» державний номер НОМЕР_3 керуванням позивача. Внаслідок даної ДТП був пошкоджений належний позивачу автомобіль і згідно експертного дослідження матеріальний збиток складає 54 579 грн. Цивільно - правова відповідальність відповідача була застрахована у ПрАТ «СК «Провідна», яка на її вимогу сплатила страхове відшкодування у сумі 41 099,94 грн, а тому просить стягнути з відповідача на її користь різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою у сумі 13 479,06 грн, 10 000 грн на відшкодування моральної шкоди, 355 грн - вартість відновлювального ремонту газової установки, 870 грн - витрат за послуги таксі та 731 грн - витрат за проведення оцінки матеріального збитку автомобіля.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 21 березня 2017 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 13 479,06 грн на відшкодування майнової шкоди, 5 000 грн у відшкодування моральної шкоди та 731 грн - витрат за проведення оцінки матеріального збитку автомобіля.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Не погодившись з рішенням суду ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу та посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду в частині задоволення позову скасувати та ухвалити в цій частині нове про відмову у задоволенні позову.

На обґрунтування своїх доводів, вказує зокрема, що суд першої інстанції не звернув увагу на роз'яснення викладені у п.16 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №4 від 01.03.2013 р. відповідно до якого при пред'явлення позову безпосередньо до особи, яка здійснила діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, суд має право виключно в порядку ст. 33 ЦПК України залучити до участі у справі страховика. Не пред'явлення вимог до страховика за наявності підстав для стягнення завданої шкоди саме зі страховика є підставою для відмови в позові до завдавала шкоди у відповідному розмірі. Крім того вказувала на те, що суд не надав належної оцінки матеріальному збитку та безпідставно стягнув моральну шкоду.

У іншій частині судове рішення суду першої інстанції заявником не оскаржено і підстав перевіряти його законність і обґрунтованість у цій частині у суду апеляційної інстанції немає.

У судовому засіданні відповідач та її представник підтримали доводи апеляційної скарги, просили її задовольнити.

Позивач заперечував проти задоволення апеляційної скарги.

Інші особи в судове засідання не з'явились.

Перевіривши законність і обґрунтованість постановленого рішення в цій частині, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 17 липня 2014 року о 19.20год. на перехресті вул. Лівобережній проїзд та пр. Григоренка у м. Києві сталася ДТП за участю автомобіля «Тойота» державний номер НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_2 та автомобіля «Мерседес»» державний номер НОМЕР_1 під керуванням позивача., внаслідок якої було пошкоджено належний позивачу автомобіль.

Згідно постанови Дарницького районного суду м. Києва від 12 серпня 2014 року ДТП сталася з вини водія ОСОБА_2, яка порушила ПДР.

Внаслідок ДТП автомобіль «Мерседес»» державний номер НОМЕР_1, що на праві власності належить позивачу, зазнав технічних ушкоджень і згідно звіту від вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу становить 73 468,35 грн, а згідно калькуляції замовлених позивачем робіт по відновленню пошкодженого автомобіля становить 54 579 грн, частину з яких - 41 099,94 грн позивачу відшкодувала страхова компанія відповідача. складає 54 579 грн.

Крім того, позивачем за виготовлення звіту про визначення матеріального збитку сплачено 731 грн.

Задовольняючи позовні вимоги в частині відшкодування майнової шкоди, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки потерпілий звернувся до страховика і одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, а відтак - різниця між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою підлягає стягненню з відповідача.

Суд першої інстанції вважав також доведеними та такими, що ґрунтуються на вимогах зазначеного закону вимоги позивача про відшкодування йому моральної шкоди у сумі 5000 грн.

Такий висновок суду ґрунтується на матеріалах справи та вимогах закону.

Відповідно до ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Відповідно до ст. 25 Закону України «Про страхування» здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком.

За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (ч. 2 ст. 1187 ЦК України).

Разом із тим правила регулювання деліктних зобов'язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, - якщо законом передбачено такий обов'язок.

Як передбачено ст. 1194 ЦК України , в разі, якщо страхової виплати (страхового відшкодування) недостатньо для повного відшкодування шкоди, завданої особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, ця особа зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Завдання потерпілому шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди породжує деліктне зобов'язання, в якому праву потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується відповідний обов'язок боржника (особи, яка завдала шкоди). Водночас така дорожньо-транспортна пригода слугує підставою для виникнення договірного зобов'язання згідно з договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в якому потерпілий так само має право вимоги до боржника - в договірному зобов'язанні ним є страховик.

Разом із тим, зазначені зобов'язання не виключають одне одного. Деліктне зобов'язання - первісне, основне зобов'язання, в якому діє загальний принцип відшкодування шкоди в повному обсязі, підставою його виникнення є завдання шкоди. Натомість страхове відшкодування - виплата, яка здійснюється страховиком відповідно до умов договору, виключно в межах страхової суми та в разі, якщо подія, в результаті якої завдана шкода, буде кваліфікована як страховий випадок. Одержання потерпілим страхового відшкодування за договором не обов'язково припиняє деліктне зобов'язання, оскільки страхового відшкодування може бути недостатньо для повного покриття шкоди, й особа, яка завдала шкоди, залишається зобов'язаною. При цьому, потерпілий стороною договору страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів не є, але наділяється правами за договором: на його, третьої особи, користь страховик зобов'язаний виконати обов'язок зі здійснення страхового відшкодування.

Особа здійснює свої права вільно, на власний розсуд (ч. 1 ст. 12 ЦК України). Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов'язковим для неї (ч. 2 ст. 14 ЦК України).

Відповідно до ст. 511 ЦК України зобов'язання не створює обов'язку для третьої особи. У випадках, встановлених договором, зобов'язання може породжувати для третьої особи права щодо боржника та (або) кредитора.

Згідно з ч. 1 та 3 ст.636 ЦК України договором на користь третьої особи є договір, в якому боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок на користь третьої особи, яка встановлена або не встановлена у договорі. Якщо третя особа відмовилася від права, наданого їй на підставі договору, сторона, яка уклала договір на користь третьої особи, може сама скористатися цим правом, якщо інше не випливає із суті договору.

З огляду на вищенаведене, право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий не був, хоч цей договір і укладений на користь третіх осіб. Закон надає потерпілому право одержати страхове відшкодування, але не зобов'язує одержувати його. При цьому відмова потерпілого від права на одержання страхового відшкодування за договором не припиняє його права на відшкодування шкоди в деліктному зобов'язанні.

Таким чином потерпілому як кредитору належить право вимоги в обох видах зобов'язань, деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди, або шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика та в подальшому доособи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених ст. 1194 ЦК України підстав.

Потерпілий вправі відмовитися від свого права вимоги до страховика та одержати повне відшкодування шкоди від особи, яка її завдала, в рамках деліктного зобов'язання, не залежно від того, чи застрахована цивільно-правова відповідальність особи, яка завдала шкоди. В такому випадку особа, яка завдала шкоди і цивільно-правова відповідальність якої застрахована, після задоволення вимоги потерпілого не позбавлена права захистити свій майновий інтерес за договором страхування та звернутися до свого страховика за договором із відповідною вимогою про відшкодування коштів, виплачених потерпілому, в розмірах та обсязі згідно з обов'язками страховика як сторони договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Якщо потерпілий звернувся до страховика і одержав страхове відшкодування в розмірі, який у повному обсязі відшкодовує завдану шкоду, деліктне зобов'язання між потерпілим і особою, яка завдала шкоди, припиняється згідно зі ст. 599 ЦК України виконанням, проведеним належним чином.

Якщо потерпілий звернувся до страховика і одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов'язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов'язку згідно зі ст. 1194 ЦК України - відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика.

Розмір страхового відшкодування страховик узгоджує з особою, яка має право на отримання відшкодування, проте страховик самостійно приймає рішення про здійснення чи відмову в здійсненні страхового відшкодування. При цьому розмір страхової виплати (страхового відшкодування) з особою, яка завдала шкоди, страховик за законом узгоджувати не зобов'язаний, хоча цей розмір безпосередньо впливає на обсяг відповідальності особи, яка завдала шкоди, за ст. 1194 ЦК України.

Таким чином розмір страхової виплати (страхового відшкодування), якщо страховик визначає його меншим страхової суми (ліміту його відповідальності), може бути оспорений особою, яка завдала шкоди, якщо ця особа виконала свій обов'язок перед потерпілим, у тому числі й частково відшкодувала шкоду згідно ст. 1194 ЦК України, але вважає, що страховик порушив умови договору, здійснив потерпілому страхову виплату (страхове відшкодування) не в повному обсязі, що призвело до безпідставного збільшення обсягу її (особи, яка завдала шкоди), відповідальності.

Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України у справі № 6-2808цс15 від 20 січня 2016 року, яка відповідно до ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів.

Встановивши, що позивач одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для відшкодування відповідачем різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою у сумі 13 497,06 грн та відповідно витрат за проведення оцінки матеріального збитку у сумі 731 грн.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що не залучення до участі у справі в якості відповідача страхової компанії та не пред'явлення позивачем вимог до страховика є підставою для відмови в задоволенні позов, є безпідставними, оскільки право позивача як потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним, у свою чергу заподіювач шкоди не позбавлений можливості пред'явити майнові вимоги до страхової компанії, з якою ним укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд не надав належної оцінки матеріальному збитку (проведення відновлювальних ремонтних робіт пошкодженого автомобіля) є безпідставними, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 303 ЦПК України апеляційний суд досліджує лише ті докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або у дослідженні яких неправомірно було відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами.

Разом з цим, зазначені вище доводи апеляційної скарги не підтверджені належними та допустимим доказами, вони були предметом дослідження в суді першої інстанції, отримали належну оцінку і висновків суду не спростовують та зводяться до переоцінки доказів, що не передбачено ст. 303 ЦПК України.

Судом першої інстанції дослідивши в сукупності всі надані докази правомірно застосував до спірних правовідносин ст. 29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» за наслідками вимог ч, 3 ст. 22 ЦК України та дійшов до обґрунтованого висновку що різниця між фактичним розміром збитку і страховою виплатою становить 13 479,06 грн, яка підлягає стягненню з відповідача.

Доводи апеляційної скарги про відсутність правових підстав для відшкодування моральної шкоди є також безпідставними, оскільки відповідно до п. 22.3 ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховиком потерпілому відшкодовується моральна шкода, передбачена пунктами 1, 2 ч. 2 ст. 23 ЦК України, яка полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, або у душевних стражданнях, яких особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів. Якщо судом встановлено відшкодувати потерпілому моральну шкоду, передбачену п.п. 3, 4 ч. 2 ст. 23 ЦК України, таке відшкодування у розмірі, визначеному судом, здійснює особа, яку визнано винною у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди.

Частково задовольняючи вимоги про відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції правомірно застосував положення ст. 23 ЦК України та визначив розмір моральної шкоди у сумі 5 000 грн виходячи з вимог розумності і справедливості.

Таким чином, суд першої інстанції повно встановив обставини, що мають значення для даної справи. Висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні. Доводи викладені в апеляційній скарзі не спростовують висновків суду.

Інші доводи апеляційної скарги про неповне з'ясування обставин справи, неправильне застосування норм матеріального права, невідповідність зроблених в рішенні висновків фактичним обставинам справи на правильність висновків суду не впливають та їх не спростовують.

Порушень норм процесуального права, які призвели б до неправильного вирішення справи, колегією суддів не встановлено.

Відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення з одних лише формальних міркувань.

Ураховуючи наведене, колегія суддів уважає, що висновки суду відповідають фактичним обставинам справи, рішення суду в оскаржуваній частині ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, не вбачається.

Керуючись статтями 303, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, відхилити.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 21 березня 2017 року в частині задоволення позовних вимог залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий

Судді