Справа № 159/4128/16-ц Провадження № 22-ц/773/559/17 Головуючий у 1 інстанції: Денисюк Т.В.
Категорія: 48 Доповідач: Осіпук В. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 травня 2017 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Осіпука В. В. ,

суддів - Матвійчук Л. В., Федонюк С. Ю.,

з участю секретаря Лимар Р. С.,

позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

відповідача ОСОБА_3,

представника відповідача ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сім'єю, визнання майна спільною сумісною власністю та його поділ, за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_3 на рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 07 березня 2017 року, -

В С Т А Н О В И Л А :

У листопаді 2016 року ОСОБА_1 звернулась в суд із зазначеним позовом.

Покликалась на те, що з вересня 2005 року по 28 серпня 2009 року та з 04 квітня 2012 року по червень 2016 року проживала однією сім'єю без укладення шлюбу з відповідачем ОСОБА_3, а в період з 28 серпня 2009 року по 04 квітня 2012 року проживала з ним у зареєстрованому шлюбі. Шлюб зареєстрували з відповідачем після народження дочки ОСОБА_5, яка народилась ІНФОРМАЦІЯ_1

Крім того позивач зазначала, що спільно з відповідачем вони почали проживати у квартирі її батьків, що за адресою АДРЕСА_1. 07 лютого 2008 року ними було придбано у АДРЕСА_2. трикімнатну квартиру, частину грошей на купівлю якої в сумі 26000 доларів США дали її батьки, а для сплати решти її вартості 200000 грн. ОСОБА_3 було взято кредит у банку із заставою квартири в іпотеку. З 03 березня 2008 року вони з відповідачем зареєструвались у даній квартирі, та провівши необхідний ремонт, стали постійно у ній проживати.

Також позивач зазначала, що 28 серпня 2009 року вони з відповідачем зареєстрували шлюб, який розірвали в судовому порядку 04 квітня 2012 року. Після розірвання шлюбу вони й надалі проживали у спірній квартирі. Однак із-за поведінки відповідача та неприязних стосунків, які склались між ними, вона з дочкою у червні 2016 року повернулась проживати у квартиру своїх батьків.

За наведених обставин позивач ОСОБА_1 просила суд встановити факт проживання однією сім'єю з відповідачем ОСОБА_3 в період з вересня 2005 року по 19 серпня 2009 року та з 04 квітня 2012 року по червень 2016 року. Визнати квартиру за адресою: АДРЕСА_2 їх з відповідачем спільною сумісною власністю. Визнати за нею право власності на 2/3 частини вказаної квартири, а за ОСОБА_3 на 1/3 її частину та провести розподіл квартири між ними.

Рішенням Ковельського міськрайонного суду від 07 березня 2017 року позов задоволено частково, встановлено факт проживання ОСОБА_1 і ОСОБА_3 як жінки та чоловіка однією сім'єю без реєстрації шлюбу в період з січня 2007 року по 27 серпня 2009 року. В порядку поділу майна, що є об'єктом спільної сумісної власності, визнано за ОСОБА_1 та ОСОБА_3 право власності по 1/2 частині квартири АДРЕСА_2. Стягнуто з ОСОБА_3 в користь позивачки ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 4459 грн. 90 коп.

В решті позову відмовлено.

В поданій на рішення апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_3 просить рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_1 скасувати як незаконне, прийняте судом з порушенням норм матеріального і процесуального права, із висновками, які не відповідають дійсним обставинам справи, та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з таких підстав.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції вважав, що позивач ОСОБА_1 довела в суді факт їх спільного проживання з відповідачем ОСОБА_3 однією сім'єю як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу на момент придбання спірної квартири, а тому квартира являється спільною сумісною власністю сторін спору в рівних частках по 1/2.

Проте погодитись з таким висновком суду не можна.

Відповідно до ст. 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки.

Статтею 60 СК України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

За правилами ст. 74 цього Кодексу якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними.

На майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

Отже, проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною, визначеною законом підставою для виникнення у них наявних прав та обов'язків, зокрема права спільної сумісної власності на майно.

Визнання майна таким, що належить на праві спільної сумісної власності жінці та чоловікові, які проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою, відбувається шляхом встановлення факту проживання однією сім'єю, ведення спільного побуту, виконання взаємних прав та обов'язків.

Згідно ч. 4 ст. 368 ЦК України майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім'ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі.

Аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що особам, які проживають однією сім'єю без реєстрації шлюбу, на праві спільної сумісної власності належить майно, набуте ними за час спільного проживання або набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти.

Для вирішення питання щодо правового режиму такого майна підлягають встановленню: факти створення (придбання) сторонами майна внаслідок спільної праці; ведення спільного господарства, побуту; виконання взаємних прав та обов'язків; час придбання і джерело набуття (кошти, за які таке майно було набуте); мета придбання майна, що дозволяє надати йому правовий статус спільної сумісної власності.

З наявних у матеріалах справи письмових доказів та показів свідків даних ними в суді першої інстанції встановлено, що позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_3 з 28 серпня 2009 року по 04 квітня 2012 року перебували у зареєстрованому шлюбі та мають дочку ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а. с. 21 - 23).

07 лютого 2008 року, до реєстрації шлюбу між сторонами спору, було укладено договір купівлі-продажу спірної квартири, що по АДРЕСА_2, у якому покупцем зазначений відповідач ОСОБА_3

Продаж квартири здійснено за 224220 грн., з яких 24220 грн. сплачено на час підписання договору, а 200000 грн. покупець зобов'язувався сплатити готівкою продавцю впродовж одного банківського дня.

Зі змісту даного правочину вбачається, що вчиняючи його покупець вказував на ті обставини, що дану квартиру набуває в особисту приватну власність, так як у зареєстрованому шлюбі та фактичних шлюбних відносинах не перебуває (а. с. 85 - 86).

З витягу про реєстрацію у Державному реєстрі іпотек, приєднаного до матеріалів справи, слідує, що 07 лютого 2008 року ОСОБА_3, під заставу спірної квартири, у ТзОВ «Український промисловий банк» був взятий кредит в сумі 200000 грн., який ним погашається і дана обставина визнається сторонами спору (а. с. 91 - 95).

Нотаріально посвідченою завою від 07 лютого 2008 року, наявною в матеріалах справи, підтверджується той факт, що відповідач ОСОБА_3 сплатив продавцю квартири решту грошей в сумі 200000 грн. за придбане житло (а. с. 34).

Крім того встановлено, що ОСОБА_3 20 лютого 2008 року зареєстрував своє право власності на спірну квартиру у КП «Волинське обласне бюро технічної інвентаризації» (а. с. 83).

З будинкової книги, виданої на дану квартиру, вбачається, що позивачка і відповідач зареєстровані за даною адресою з 03 березня 2008 року, докази їх спільної реєстрації в іншому житлі суду не надані і такі факти не встановлені (а. с. 91-101).

Наведені обставини, на думку колегії суддів, свідчать про те, що позивач ОСОБА_1, всупереч вимогам ст. ст. 10, 60 ЦПК України, в судовому засіданні не довела не тільки факт проживання з відповідачем однією сім'єю на час придбання спірної квартири, а й той факт, що джерелом набуття вказаного житла є їх спільні сумісні кошти з відповідачем або їх спільна праця.

Тому у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про встановлення факту проживання однією сім'єю з ОСОБА_3 на час придбання спірного житла без шлюбу, визнання квартири їх спільною сумісною з відповідачем власністю та її розподіл шляхом визнання за ними права власності на відповідні частини квартири слід відмовити.

Оскільки, недоведеність обставин позивачкою, які суд вважав встановленими, та невідповідність зроблених ним висновків обставинам справи,стали підставою для неправильного застосування норм матеріального права, то рішення суду першої інстанції в оскаржуваній його частині підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 07 березня 2017 року в частині встановлення факту проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_3 однією сім'єю без реєстрації шлюбу, визнання квартири їх спільною сумісною власністю, визнання за кожним із них права власності по 1/2 частині на квартиру АДРЕСА_2, стягнення з ОСОБА_3 в користь ОСОБА_1 судових витрат в сумі 4459 грн. 90 коп. скасувати.

У позові ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу в період з січня 2007 року по 27 серпня 2009 року, визнання квартири АДРЕСА_2 їх спільною сумісною власністю та її розподіл відмовити.

В решті рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий

Судді