Провадження № 22-ц/779/514/2017
Головуючий у 1 інстанції Пастернак І. А.
Суддя-доповідач Беркій О.Ю.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 травня 2017 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючої Беркій О.Ю.,

суддів: Пнівчук О.В., Максюти І.О.,

секретаря Бойчука Л.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про зобов'язання усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про зобов'язання вчинити дії, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Івано-Франківського міського суду від 13 лютого 2017 року, -

в с т а н о в и л а :

У грудні 2014 року ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_3 про зобов'язання усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою та відшкодування моральної шкоди.

Позовні вимоги обґрунтовував тим, що він з відповідачем є суміжними землекористувачами, останній з 2007 року здійснює будівництво цегляного гаража прямо на межі з його земельною ділянкою.

Зазначав, що на гаражі двоскатний дах великої площі, одна зі сторін даху знаходиться збоку його земельної ділянки і всі атмосферні опади з даху стікають до нього у двір, крім того, відповідач обслуговує авто у гаражі і через це чути постійні шуми, а вихлопні гази потрапляють до нього на подвір'я.

В процесі розгляду справи змінивши та уточнивши позовні вимоги та посилаючись на те, що гараж побудований в порушення ДБН 360-92 «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень», є самочинним будівництвом і таким будівництвом порушуються його права, просив зобов'язати відповідача усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою по АДРЕСА_1, відсунувши від його межі гараж на відстань не менше 1,0 м. шляхом перебудови самочинно збудованого гаража за кошти відповідача.

Крім того, просив винести окрему ухвалу та направити її до правоохоронних органів для проведення розслідування по факту надання відповідачем незаконно отриманих та підроблених правовстановлюючих документів.

У березні 2016 року ОСОБА_3 звернувся в суд із зустрічним позовом до ОСОБА_2 про зобов'язання вчинити дії.

Позовні вимоги обґрунтовував тим, що всі існуючі споруди на його земельній ділянці побудовані згідно вимог чинного законодавства, крім того, ОСОБА_2 не заперечував проти будівництва гаражу до його закінчення та прийняття в експлуатацію в 2010 році.

Зазначав, що протягом тривалого часу він не може встановити ринву для відводу стічних вод на гаражі, оскільки відповідач не дає згоди її встановити.

Вказував, що відповідач на належній йому земельній ділянці самовільно з порушенням будівельних норм та правил побудував об'єкти нерухомості, які створюють певні незручності для нього як власника суміжної земельної ділянки, а саме: гараж розміщений на відстані 50 см від межі та не обладнаний ринвою для відводу потрапляння стічної води на його земельну ділянку в результаті чого підтоплюється його будинок. Прибудова до житлового будинку (веранда) та кут житлового будинку знаходяться на відстані 70 см від межі та не обладнані засобами відводу води від його земельної ділянки в зв'язку з чим стічні води потрапляють на його земельну ділянку.

У зв'язку з наведеним, просив зобов'язати ОСОБА_2 з метою не потрапляння стічних вод з гаража та веранди на його земельну ділянку встановити стічні ринви та надати йому дозвіл встановити ринву для відводу стічних вод зі сторони земельної ділянки ОСОБА_2

Ухвалою Івано-Франківського міського суду від 22 серпня 2016 року первісний та зустрічний позови об'єднано в одне провадження.

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 13 лютого 2017 року в задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

Позов ОСОБА_3 задоволено.

Зобов'язано ОСОБА_2 встановити стічні ринви на гаражі та веранді, які належать на праві власності ОСОБА_2 та не чинити перешкод ОСОБА_3 у встановленні стічної ринви на гаражі, який належить на праві власності ОСОБА_3

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 551,20 грн. витрат по оплаті судового збору.

В апеляційній скарзі на дане рішення ОСОБА_2 посилається на невідповідність висновків суду матеріалам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Вважає, що суд безпідставно прийняв до розгляду зустрічний позов ОСОБА_3

Крім того, до участі у справі безпідставно був допущений ОСОБА_4, який не надав суду документ, який би підтверджував його право на зайняття адвокатською діяльністю, завіреної копії та оригіналу договору про надання ним правової допомоги відповідачу.

Також судом було безпідставно допущено до участі у справі в якості представника відповідача ОСОБА_5, яка діяла за довіреністю, оскільки дана довіреність є нікчемним правочином, тому що немає згоди дружини ОСОБА_3 на видачу довіреності, оскільки ця довіреність порушує права малолітньої дитини.

Зазначає, що відповідач не надав суду жодного допустимого і належного доказу для обґрунтування зустрічного позову. А жодний наданий ним доказ не був спростований і прийнятий до уваги судом.

Суд першої інстанції в порушення ст. 215 ЦПК України в рішенні не вказав хто із сторін приймав учать у справі, не вказав норм ЦПК України на підставі яких було ухвалено рішення та не зазначив пояснення осіб, які брали участь у справі.

На думку апелянта, відповідач не надав суду жодних документів, які б підтверджували, що він є законним власником земельної ділянки по АДРЕСА_2, а гараж побудовано згідно будівельних норм.

Вказує, що акт встановлення та узгодження зовнішніх меж землекористування ОСОБА_3 від 20 січня 2000 року він не підписував.

У зв'язку з наведеним, просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким його позов задовольнити.

В засіданні апеляційного суду ОСОБА_2 апеляційну скаргу підтримав з наведених вище мотивів.

Представник ОСОБА_3 - ОСОБА_5 апеляційну скаргу заперечила, посилаючись на її безпідставність.

Вислухавши доповідача, пояснення сторін, перевіривши письмові матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку про відхилення апеляційної скарги з наступних підстав.

Пред'являючи позов про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою по АДРЕСА_1 Івано-Франківської міської ради, ОСОБА_2 посилався на те, що відповідач здійснив самочинне будівництво гаражу в порушення будівельних норм і правил, за відсутності дозвільних документів і таке будівництво створює йому перешкоди у користуванні своєю власністю, оскільки гараж побудований на межі з його земельною ділянкою, атмосферні опади з даху стікають до нього у двір, крім того, відповідач обслуговує авто у гаражі і через це чути постійні шуми, а вихлопні гази потрапляють до нього на подвір'я.

При цьому зазначав, що ним, як суміжним землекористувачем межу земельної ділянки не було погоджено, а його підпис в акті встановлення та узгодження зовнішніх меж землекористування ОСОБА_3 від 20 січня 2000 року та свідоцтво на право власності є сфальсифікованими.

Відповідно до ст.ст. 125, 126 Земельного кодексу України право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації. Право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державними актами.

Згідно до ч. 2 ст. 152 Земельного кодексу України, власник земельної ділянки або землекористувач має право вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Пунктом б частини 3 цієї ж норми визначає, що захист прав громадян та юридичних осіб земельні ділянки здійснюється шляхом відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку для порушення прав.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_2 та відповідач ОСОБА_3 є суміжними землекористувачами.

Відповідно до державного акту на право приватної власності на землю від 04 червня 1996 року, позивач ОСОБА_2 є власником земельної ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, ведення особистого підсобного господарства площею 0,0697 га, яка розташована на території Микитинецької сільської ради.

Земельна ділянка, на якій розташований гараж по АДРЕСА_3 належить ОСОБА_3 на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку, виданого 19 квітня 2012 року. Площа земельної ділянки становить 0,0990 га з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд.

Також встановлено, що рішенням виконавчого комітету Микитинецької сільської ради № 57 від 21 серпня 2007 року дозволено ОСОБА_3 здійснити будівництво гаражу на власній земельній ділянці.

Рішенням виконавчого комітету Микитинецької сільської ради № 34 від 16 червня 2009 року дозволено ОСОБА_3 перевести літню кухню під житловий будинок, присвоївши йому поштову адресу: АДРЕСА_2. Доручено Івано-Франківському бюро технічної інвентаризації внести зміни у технічну документацію та видати свідоцтво про право власності.

02 жовтня 2009 року ТОВ «Голіаф» на підставі індивідуального замовлення ОСОБА_3 було виготовлено архітектурний проект будівництва гаражу по АДРЕСА_2.

17 лютого 2010 року ОСОБА_3 отримав свідоцтво про право власності на домоволодіння по АДРЕСА_2, відповідно до якого він є власником житлового будинку, гаража, комори, воріт, колодязя, сараю, вбиральні.

Відповідно до Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 17 лютого 2010 року, Івано-Франківським бюро технічної інвентаризації здійснена державна реєстрація права власності на вищезазначене домоволодіння.

З відповіді управління державної архітектурно-будівельної інспекції в Івано-Франківській області від 03 березня 2016 року вбачається, що при виїзді на місце та в присутності власника домоволодіння по АДРЕСА_2 проведено позапланову перевірку щодо проведення реконструкції літньої кухні та будівництва гаражу по АДРЕСА_2 та встановлено, що вони збудовані з порушенням будівельних норм, однак на них виготовлено свідоцтво на право власності від 17 лютого 2010 року, згідно рішення виконкому Микитинецької сільської ради від 16 червня 2009 року та технічного паспорта, виданого Івано-Франківським ОБТІ.

Також при проведені перевірки встановлено факт проведення реконструкції житлового будинку ОСОБА_3 по АДРЕСА_2 про що складено акт перевірки, протокол про адміністративне правопорушення та видано припис про усунення допущеного порушення.

Згідно ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд (ст. 319 ЦК України).

Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (ст. 328 ЦК України).

У відповідності до вимог ст.ст. 391, 393 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується. Власник майна, права якого порушені внаслідок видання правового акта органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, має право вимагати відновлення того становища, яке існувало до видання цього акта. У разі неможливості відновлення попереднього становища власник має право на відшкодування майнової та моральної шкоди.

Встановивши, що ОСОБА_3, який є суміжним з позивачем землекористувачем, отримав дозвіл на здійснення будівництва гаража та правовстановлюючий документ - свідоцтво про право власності, які в установленому порядку не скасовані, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що наявними у справі матеріалами не доведено факт проведення відповідачем самочинного будівництва гаража, а тому відсутні правові підстави для зобов'язання відповідача здійснити власним коштом перебудову гаража шляхом його відсунення від межі на відстань не менше одного метра.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що державною інспекцією сільського господарства в Івано-Франківській області в ході проведення перевірки з виїздом на місце було встановлено, що ОСОБА_2, який є власником земельної ділянки площею 0,0697 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд на підставі державного акту на право приватної власності від 04 червня 1996 року порушено вимоги ст. 103 ЗК України, оскільки на вказаній земельній ділянці розміщенні будівлі, які не обладнані стічною ринвою, в наслідок чого дощові води потрапляють на суміжну земельну ділянку.

З відповіді управління державної архітектурно-будівельної інспекції в Івано-Франківській області від 08 лютого 2016 року вбачається, що під час проведення позапланової перевірки встановлено, що між будівлями ОСОБА_2 по АДРЕСА_1 та ОСОБА_3 по АДРЕСА_2 порушені будівельні норми та протипожежні розриви. Згідно поданих матеріалів та письмового пояснення ОСОБА_2 про те, що його будівлі збудовані в період з 1990 по 1991 роки до нього не можуть бути застосовані адміністративні санкції, щодо даного будівництва.

Таким чином, задовольняючи зустрічний позов ОСОБА_3, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про те, що у зв'язку із забезпеченням влаштування необхідних інженерно-технічних заходів, які запобігатимуть стіканню атмосферних опадів з покрівель та карнизів будівель на територію земельної ділянки позивача та відповідача, слід зобов'язати ОСОБА_2 встановити стічні ринви на гаражі та веранді, які належать на праві власності ОСОБА_2 та не чинити перешкод ОСОБА_3 у встановленні стічної ринви на гаражі, який належить на праві власності ОСОБА_3

Посилання апелянта в апеляційній скарзі на відсутність жодних документів, які б підтверджували законність набуття права власності на земельну ділянку по АДРЕСА_2 та будівництво гаража згідно будівельних норм та правил не можуть слугувати підставою для скасування рішення суду першої інстанції, оскільки законність державного акту на право власності на земельну ділянку та свідоцтва про право власності на домоволодіння не є предметом розгляду у даній справі.

Апелянт посилаючись на те, що акт встановлення та узгодження зовнішніх меж землекористування ОСОБА_3 від 20 січня 2000 року він не підписував, разом з тим, не оспорює законність видачі державного акту на землю, складовою частиною якого є акт встановлення та узгодження меж землекористування.

Крім того, з приводу незаконності видачі будівельного паспорта та свідоцтва про право власності на майно, за зверненням ОСОБА_2 Управлінням захисту економіки в Івано-Франківській області Департаменту захисту економіки НП України проводилася перевірка.

Згідно висновку про результати перевірки звернення ОСОБА_2 (оригінали матеріалів яких було оглянуто в засіданні апеляційного суду (ЖЕО № 3992 від 16 лютого 2016 року), за результатами перевірки не встановлено фактів, які б містили ознаки кримінального правопорушення.

Доводи апелянта про те, що у суду першої інстанції були відсутні підстави для задоволення зустрічного позову не заслуговують на увагу, оскільки в судовому засіданні не спростовано факт облаштування необхідними інженерно-технічними заходами будівель позивача та відповідача, які б запобігали стіканню атмосферних опадів на їх територію та можливість їх облаштування в добровільному порядку.

Статтею 38 ЦПК України передбачено, що сторона, третя особа, особа, яка відповідно до закону захищає права, свободи чи інтереси інших осіб, а також заявники та інші заінтересовані особи в справах окремого провадження (крім справ про усиновлення) можуть брати участь у цивільній справі особисто або через представника.

Згідно зі ст. 42 ЦПК України повноваження представника сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, мають бути посвідчені, зокрема, довіреністю фізичної особи.

Повноваження адвоката як представника можуть також посвідчуватись ордером, дорученням органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги, або договором.

Відповідно до ст. 44 ЦПК України представник, який має повноваження на ведення справи в суді, може вчиняти від імені особи, яку він представляє, усі процесуальні дії, що має вчиняти ця особа.

Як вбачається з матеріалів справи, 21 березня 2016 року між адвокатом ОСОБА_4 та ОСОБА_3 було укладено договір про надання правової допомоги, у відповідності до умов якого ОСОБА_4, як представнику ОСОБА_3 надано право на представництво інтересів останнього у суді.

Крім того, 24 березня 2016 року нотаріально посвідченою довіреністю ОСОБА_3 уповноважив ОСОБА_5 на представництво його інтересів в усіх судових інстанціях, з усіма правами, наданих законом для позивача, цивільного позивача, відповідача, третьої особи.

Обмеження повноважень представника на вчинення певних дій видана довіреність не містить.

А тому не заслуговують на увагу доводи апелянта про те, що судом безпідставно було допущено в якості представників ОСОБА_3 - ОСОБА_4 та ОСОБА_5 до участі в розгляді справи.

Відповідно до частин 1, 3 ст. 309 ЦПК України порушення норм процесуального права можуть бути підставою для зміни рішення суду першої інстанції або його скасування та ухвалення нового, якщо ці порушення призвели до неправильного вирішення справи.

Разом з тим, апелянтом не наведено будь-яких порушень норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи.

Інші доводи апеляційної скарги правильності висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому підстав для його скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Івано-Франківського міського суду від 13 лютого 2017 року залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з часу проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуюча О.Ю. Беркій

Судді: О.В. Пнівчук

І.О. Максюта