У х в а л а

іменем україни

01 березня 2017 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

ДемяносоваМ.В.,

ІваненкоЮ.Г.,

СтупакО.В.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» про захист прав споживача, стягнення коштів за договором вкладу та відшкодування моральної шкоди, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 15 березня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Вінницької області від 06 червня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2015 року ОСОБА_4 звернулася до суду із вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що 29 жовтня 2014 року між нею та відповідачем було укладено договір банківського вкладу (депозиту) № 8832, відповідно до якого нею було внесено 331 145,10 грн строком дії до 03 листопада 2015 року з процентною ставкою 23,5 % річних, що передбачено п.п. 1.2, 1.6 та 1.4 договору.

28 липня 2015 року відповідно до п. 1.11 договору позивач звернулася до банку із заявою про дострокове припинення дії договору та повернення всієї суми вкладу, яка мала бути вирішена протягом трьох днів з дня отримання заяви. Вимога позивачки банком виконана не була.

Позивач просила стягнути з відповідача грошові кошти в сумі 339 276,87 грн.

Під час розгляду справи, у зв'язку з виплатою відповідачем 09 листопада 2015 року ОСОБА_4 126 962,16 грн коштів з банківського вкладу, позивач зменшила свої позовні вимоги та просила стягнути з відповідача заборгованість за договором банківського вкладу від 29 жовтня 2014 року № 8832 в загальній сумі 218 547,44 грн, яка складається з: 211 663,60 грн - суми депозиту; 6 104,54 грн - процентів за користування вкладом та 779,30 грн - 3 % річних, а також моральну шкоду в розмірі 2 тис. грн та витрати за надання правової допомоги у розмірі 4 500 грн.

Заочним рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 15 березня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Вінницької області від 06 червня 2016 року, в задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій, мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права й неправильним застосуванням норм матеріального права, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Згідно з п. 16 ст. 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» тимчасова адміністрація - це процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до п. 6 ст. 2 цього Закону ліквідація банку - це процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства. Отже, у спорах, пов'язаних з виконанням банком, у якому введена тимчасова адміністрація та/або запроваджена процедура ліквідації, своїх зобов'язань перед його кредиторами, норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є спеціальними, і цей Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у таких правовідносинах.

Статтею 36 вказаного Закону врегульовано наслідки запровадження тимчасової адміністрації.

Зокрема, згідно з пп. 1, 2 ч. 5 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» під час тимчасової адміністрації не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку, примусове стягнення коштів та майна банку, звернення стягнення на майно банку, накладення арешту на кошти та майно банку.

Відповідно до ч. 2 ст. 46 цього Закону з дня призначення уповноваженої особи Фонду банківська діяльність завершується закінченням технологічного циклу конкретних операцій у разі, якщо це сприятиме збереженню чи збільшений ліквідаційної маси.

Вказана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 20 січня 2016 року у справі № 6-2001цс15.

Отже, встановивши те, що з 03 березня 2015 року Фонд запровадив тимчасову адміністрацію та розпочав процедуру виведення ПАТ «Дельта Банк» з ринку суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, дійшов обґрунтованого висновку, що введення тимчасової адміністрації унеможливлює стягнення коштів у будь-який інший спосіб, аніж це передбачено Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами норм матеріального права і порушення норм процесуального права при їх ухваленні та в основному зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками судів по їх оцінці.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити, рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 15 березня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Вінницької області від 06 червня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: М.В. Дем'яносов

Ю.Г.Іваненко

О.В. Ступак