Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 березня 2017 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі: головуючого судді Фазикош О.В., за участю секретаря Рабош А.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ужгород цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Ужгородського міськрайонного суду з позовною заявою до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

Позовні вимоги мотивує тим, що 10 вересня 2014 року відповідач позичив у ОСОБА_1 кошти у розмірі 1000,00 доларів США та зобовязався повернути їх до 1 січня 2015 року, що підтверджується наданою ОСОБА_2 розпискою.

Починаючи з початку 2015 року позивач неодноразово звертався до відповідача з вимогою про повернення суми боргу, однак відповідач борг повертати відмовився, мотивуючи участю в антитерористичній операції, відсутністю коштів та до теперішнього часу борг ОСОБА_1 не повернув.

ОСОБА_1 зазначає, що оскільки свої вимоги про стягнення боргу предявляє після спливу терміну повернення грошей, обумовлених в розписці, і сума позики визначалась з урахуванням курсу долара США до гривні, позивач просить стягнути суму боргу станом на дату звернення з позовними вимогами до суду. Станом на день подання позову офіційний курс Національного банку України щодо 1 долару США становить 28,09 гривень, тобто сума зобовязання в гривнях становить 26090,00 гривень.

На підставі вищевикладеного, позивач звернувся до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області з позовною заявою в якій просить стягнути з ОСОБА_2 (АДРЕСА_1, 88000, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь ОСОБА_1 (АДРЕСА_2, 88000) заборгованість у розмірі 26090,00 гривень та сплачений позивачем судовий збір.

В судове засідання позивач не зявився, представник позивача ОСОБА_1 ОСОБА_3 надав суду клопотання в якому просить цивільну справу № 308/12885/16-ц розглянути без участі позивача та його уповноваженого представника, а також, у звязку з визнанням відповідачем позову, прийняти рішення про задоволення позовної заяви ОСОБА_1

Відповідач в судове засідання не зявився, представник відповідача ОСОБА_4 подала до суду клопотання в якому вказує, що у звязку з визнанням позову та мирним врегулюванням просить справу розглянути без участі уповноваженого представник відповідача та без участі ОСОБА_2 за наявними у справі матеріалами.

Крім цього представник відповідач ОСОБА_2 ОСОБА_4 2 березня 2017 року подала на адресу Ужгородського міськрайонного суду заяву про визнання позову, в якій вказується що 10 вересня 2014 року між ним та ОСОБА_1 укладено договір позики, згідно з умовами якого ОСОБА_2 отримав 1000 доларів США та зобовязався повернути цю суму до 1 січня 2015 року. Відповідач визнає, що такі обставини дійсно мали місце, визнає факти укладення боргу, отримання коштів та наявності заборгованості перед позивачем. Неможливість повернення коштів була зумовлена обєктивними обставинами, проте відповідач від взятих зобовязань не відмовляється та підтверджує готовність повернути кошти після набрання рішенням суду у цій справі законної сили. Представник позивача зазначає, що у звязку з викладеним в даній заяві про визнання позову, та керуючись ч. 1 ст. 174 ЦПК України, відповідач повністю визнає заявлені до нього вимоги і не заперечує проти ухвалення судом рішення про задоволення позовних вимог.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов до наступного висновку.

У матеріалах справи наявна розписка ОСОБА_2 від 10 вересня 2014 року, згідно якої відповідач взяв у борг у ОСОБА_1 1000 доларів США терміном до 1 січня 2015 року. Згідно даної розписки, кошти надаються та повертаються без сплати будь-яких процентів.

Відповідно до відомостей Національного банку України, станом на 7 грудня 2016 року, тобто на день звернення позивачем до суду, офіційний курс гривні щодо долара США становить 2609,7384 гривень дорівнює 100 доларам США.

За приписом ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Частиною 3 ст.10 та ч.1ст. 60 ЦПК України передбачено обовязок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Таким чином, засада змагальності у цивільному процесі є засадою особистої автономії сторін у цивільному процесі. Від волевиявлення сторін повинні залежати дії суду в доказовій діяльності. Активне втручання суду в доказову діяльність сторін без волі на те суперечить суті і природі цивільних прав, які особа здійснює вільно, на власний розсуд.

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від відповідача виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно наявної у справі розписки ОСОБА_2 від 10 вересня 2014 року, відповідач взяв у борг у ОСОБА_1 1000 доларів США, які зобовязався повернути до 1 січня 2015 року. Відповідно до вказаної розписки, кошти надаються та повертаються без сплати будь-яких процентів.

Позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти в такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, встановленими договором (ч. 1 ст. 1049 ЦК України). Якщо інше не встановлено договором або законом (наприклад, якщо договір позики відповідає ознакам безпроцентного договору), позикодавець має право на одержання ще і процентів від суми позики. У разі коли договором не встановлено їх розмір, розмір процентів визначається на рівні облікової ставки Національного банку України (ст. 1048 ЦК України).

Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику, така позиція висвітлена у постанові Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року (6-63цс13).

Рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України (ч.1 ст. 360-7 ЦПК України).

Таким чином, суд приходить до висновку, що між сторонами був укладений договір позики грошей на визначений термін, за умовами якого позивач передав відповідачу зазначену грошову суму у позику, а відповідач зобовязався повернути отримані кошти готівкою у строк, визначений умовами договору, й у визначений спосіб, що підтверджується умовами вказаного договору, засвідченим розпискою.

Позивач згідно даних зобовязальних правовідносин належним чином виконав умови договору позики - передав відповідачу зазначену суму, а відповідач зобовязання не виконав, отримані у борг кошти у визначений термін не повернув.

Позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (частина перша статті 1049 ЦК України).

Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) - ч. 1 ст. 530 ЦК України.

Закінчення строку договору, відповідно до ч. 4 ст. 631 ЦК України, не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

Відповідно до частини другої ст. 638 ЦК України істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Також сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами (частина друга ст. 6 ЦК України).

Статтею 617 ЦК України передбачено, що особа, яка порушила зобов'язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов'язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

Відповідач порушив зобов'язання в розумінні ст. 610 ЦК України (порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Частино 1 статті 1050 ЦК України встановлено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Відповідно до статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Статтею 174 ЦПК України передбачено відмову позивача від позову, визнання позову відповідачем. Так згідно частини першої даної норми Закону, позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов протягом усього часу судового розгляду, зробивши усну заяву. Якщо відмову позивача від позову, визнання позову відповідачем викладено в адресованих суду письмових заявах, ці заяви приєднуються до справи. Частиною четвертою зазначено статті передбачено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Так, при винесені рішення суд бере до уваги те, що відповідач не виконав взяті на себе зобовязання договором позики, які згідно даної 10 вересня 2014 року розписки, повинні були бути виконані до 1 січня 2015 року, проте до теперішнього часу борг не повернутий. Суд приймає до уваги і той факт, що відповідач визнає факти укладення боргу, отримання коштів та наявності заборгованості перед позивачем, також ОСОБА_2 повністю визнає заявлені до нього вимоги і не заперечує проти ухвалення судом рішення про задоволення позовних вимог.

Згідно ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з сторони понесенні нею і документально підтверджені судові витрати.

У матеріалах справи наявна квитанція від 8 грудня 2016 року № 23, відповідно до якої позивачем сплачено судовий збір у розмірі 551,21 гривень.

Отже, враховуючи наведене суд приходить до переконання про необхідність стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість у розмірі 26090,00 гривень згідно наданої відповідачем розписки від 10 вересня 2014 року, а також сплачений позивачем судовий збір у розмірі 551,21 гривень.

З урахуванням вищевикладеного та керуючись ст.ст. 3, 11, 15, 16, 533, 611, 625, 626, 631, 1046, 1049, 1050ЦК України, ст.ст. 7, 8, 10, 11, 15, 130, 174, 209, 212-215, 223 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 (АДРЕСА_1, 88000, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь ОСОБА_1 (АДРЕСА_2, 88000) заборгованість згідно наданої ОСОБА_2 розписки від 10 вересня 2014 року, у розмірі 26090,00 гривень.

Стягнути з ОСОБА_2 (АДРЕСА_1, 88000, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь ОСОБА_1 (АДРЕСА_2, 88000) судовий збір у розмірі 551,21 гривень.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів після проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення. Апеляційна скарга подається до апеляційного суду Закарпатської області через Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду ОСОБА_5