Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 квітня 2017 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Рівненської області в складі :

Головуючого судді: Гордійчук С.О.

суддів :Шеремет А.М., Ковальчук Н.М.

секретар судового засідання : Демчук Ю.Ю.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Рівному апеляційну скаргу представника відділу Державної виконавчої служби Рівненського міського управління юстиції Головного територіального управління юстиції у Рівненській області ОСОБА_1 на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 06 лютого 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Рівненського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області про скасування арешту та заборони на відчуження з усього рухомого та нерухомого майна.

в с т а н о в и л а:

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 06 лютого 2017 року позов ОСОБА_2 до Рівненського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області про скасування арешту та заборони на відчуження з усього рухомого та нерухомого майна задоволено.

Знято арешт на заборону відчуження з усього рухомого та нерухомого майна, що належить ОСОБА_2.

Вирішено питання про судовий збір.

В поданій на рішення апеляційній скарзі представник відповідача вказує на його незаконність, оскільки суд не врахував, що на день розгляду справи існує заборгованість відповідно до виконавчих документів та постанов про стягнення з боржника виконавчого збору та витрат на проведення виконавчих дій. Ввадає, що за таких обставин у суду не було правових підстав для зняття арешту з майна що належить позивачу.

Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове про відмову в задоволенні позову.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з вимогами ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Проте рішення суду зазначеним вимогам не відповідає.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції встановив з того, що на рухоме та нерухоме майно позивача накладено арешт, що підтверджується інформаційними довідками з Єдиного Державного реєстру виконавчих проваджень від 20.09.2016 р. (а.с.7-27) та пославшись на ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження», ст. ст. 316, 319, 391 ЦК України, виходив з доведеності порушення прав власника у зв'язку з накладенням арешту на його майно.

Проте з таким висновком суду погодитись не можна.

Порядок виконання судових рішень, права і обов'язки державного виконавця, інших учасників виконавчого провадження в процесі виконання судових рішень визначені, зокрема, Законом України «Про виконавче провадження» та Інструкцією про проведення виконавчих дій.

Відповіднодо ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії, здійснювати заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

Для цього, зокрема, йому надане право накладати арешт на майно боржника та реалізовувати його у встановленому законодавством порядку.

Згідно із ч.2 ст. 25 Закону України «Про виконавче провадження» у постанові про відкриття провадження державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом.

За заявою стягувача державний виконавець одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження може накласти арешт на майно та кошти боржника, про що виноситься відповідна постанова.

Із матеріалів справи вбачається, що виконавчі провадження до виконавчих документів - постанов у справах про адміністративне правопорушення про стягнення з позивача штрафів за порушення правил дорожнього руху на користь держави: ВП 33899335 від 17 серпня 2012 року завершено 27 травня 2014 року; ВП 33893339 від 17 серпня 2012 року завершено 27 травня 2014 року; ВП 25006618 від 11 березня 2011 року завершено 25 травня 2011 року, ВП 18758242 від 20 квітня 2010 року до виконавчого напису від 12 квітня 2010 року №614 посвідчений приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу ОСОБА_3 завершено 22 квітня 2013 року. В межах даних провадження ВП 38930168 від 19 липня 2013 року , ВП 18758242 від 20 квітня 2010 року державним виконавцем 20.04.2010 року, 29.11.2013 року винесено постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження. В подальшому державним виконавцем відповідно п.2 ч.1 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження» у зв'язку з відсутністю у боржника майна виконавчі документи повернуто стягувачам без виконання, що підтверджується інформаційними довідками ЄДРВП від 20, 22 вересня 2016 року.

Виконавчі провадження за ЄДРВП ВП 38930168, ВП 33899335, ВП 33893339, ВП 25006618, ВП 42285790 ВП 39793836, ВП 38322031, ВП 37990366, ВП 37585004, ВП 37090276, ВП 25006123, ВП 22329797, ВП 19618302, ВП 19409763, ВП 18835263 у справах про адміністративне правопорушення про стягнення з ОСОБА_2 штрафів за порушення правил дорожнього руху на користь держави - знищені.

В звязку зі знищенням вищевказаного виконавчого провадження, суд першої інстанції як і колегія суддів, позбавлені можливості з'ясувати причини за яких вищевказана постанова в частині зняття арешту з майна боржника не була звернута до виконання.

Пунктом 3 ст. 47 Закону України « Про виконавче провадження» визначено, що виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі якщо стягувач відмовився залишити за собою майно боржника не реалізоване під час виконання рішення.

Статтею 49 ЗУ "Про виконавче провадження" не передбачає такої підстави закінчення виконавчого провадження як повернення виконавчого листа стягувачеві, а тому виконавче провадження закінчено не буде.

Відповідно до ч. 1 ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків не стягнення виконавчого збору або витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв'язку із завершенням виконавчого провадження.

З матеріалів справи вбачається, що в даній справі виконавчі провадження ВП 38930168 від 19 липня 2013 року , ВП 18758242 від 20 квітня 2010 року не закінчені, а лише повернуто виконавчий документ стягувачеві відповідно до п. 2 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» у зв'язку з відсутністю майна на яке може бути звернено стягнення. Крім того, вбачається, що виконавчий збір та витрати, пов'язані з організацією та проведенням виконавчих дій позивачем не сплачені.

Тому, до такого виконавчого провадження не можуть бути застосовані положення щодо наслідків завершення виконавчого провадження (ст. 50 ЗУ "Про виконавче провадження").

Враховуючи, що постановами державного виконавця виконавчий документ було повернуто стягувачам, тобто виконавчі провадження не є завершеними, а тому наслідки завершення виконавчого провадження шляхом зняття арешту, накладеного на майно боржника, в даному випадку не можуть бути застосовані.

Доводи позивача, що накладення арешту на майно, власником якого він є, порушують його права на розпорядження зазначеним майном є необґрунтованими.

Крім того з матеріалів справи вбачається, що позивач не зазначив, яким майном він не має можливості розпорядитись відповідно до діючого законодавства, оскільки державним виконавцем винесено постанови про повернення виконавчих листів стягувачу на підставі п. 2 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» у зв'язку з відсутністю майна на яке може бути звернено стягнення.

Колегія суддів дійшла висновку, що підстави для зняття арешту відповідно до діючого законодавства відсутні.

Враховуючи, що рішення суду першої інстанції постановлено з порушенням норм матеріального права, воно підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у позові.

Керуючись ст.ст. 307, 309, 316 ЦПК України, колегія суддів,

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу представника відділу Державної виконавчої служби Рівненського міського управління юстиції Головного територіального управління юстиції у Рівненській області ОСОБА_1задовольнити.

Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 06 лютого 2017 року скасувати.

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_2 до Рівненського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області про скасування арешту та заборони на відчуження з усього рухомого та нерухомого майна.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді: