УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 березня 2017 року Іллічівський районний суд м.Маріуполя в складі:

головуючого судді Кузнецова Д. В при секретарі Мащенко Д.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Маріуполі цивільну справу за скаргою ОСОБА_1 спілки «Аккорд» про визнання дій державного виконавця Кальміуського відділу державної виконавчої служби міста Маріуполь Головного територіального управління юстиції у Донецькій області неправомірними,

В С Т А Н О В И В:

Представник заявника ОСОБА_1 спілки «Аккорд» звернувся до суду із скаргою, в якій просив визнати поважною і поновити причину пропуску процесуальних строків на подання скарги на дії державного виконавця; визнати неправомірними дії державного виконавця Іллічівського РВДВС ГТУЮ у місті Маріуполі в частині винесення постанови про закінчення виконавчого провадження №49331065. В обґрунтування вимог зазначив, що в 2011 році Іллічівським районним судом м.Маріуполя був виданий виконавчий лист про стягнення заборгованості, який у 2015 році був предявлений до Кальміуського РВДВС ГТУЮ у м.Маріуполь. 23 грудня 2016 року представником ОСОБА_1 спілки «Аккорд» була отримана постанова державного виконавця про закінчення виконавчого провадження у звязку із тим, що боржник помер. Не погоджуючись із підставами закінчення виконавчого провадження, заявник посилається на положення пункту 1 частини ст.37 Закону України «Про виконавче провадження» та ст.1216 ЦК України та наголошує про необхідність зупинення виконавчого провадження у випадку смерті боржника, оскільки існуючі кредитні правовідносини допускають правонаступництво та перехід зобовязання до спадкоємців.

Представник заявника ОСОБА_1 спілки «Аккорд» в судове засідання не зявився, надав до суду письмову заяву, в якій скаргу підтримав у повному обсязі, наполягав на її задоволенні та просив справу розглянути у його відсутність.

Представник Кальміуського відділу державної виконавчої служби міста Маріуполь Головного територіального управління юстиції у Донецькій області із скаргою не погодився, надав до суду письмові заперечення, в яких зазначив, що 12.11.2015 року до відділу ДВС надійшов виконавчий лист про примусове виконання рішення суду про стягнення з ОСОБА_2 суми боргу на користь ОСОБА_1 спілки «Аккорд». Державним виконавцем було відкрито провадження. За інформацією з Державного відділу реєстрації актів цивільного стану наявні відомості про смерть боржника 02.12.2013 року. Не погоджуючись із доводами скарги, вказує, що в законі не встановлено обовязку державного виконавця звертатися до суду за встановленням правонаступництва та з моменту смерті боржника пройшло вже два роки і до виконавчої служби або до суду із заявою про зняття арешту з майна боржника не звертався жоден родич. Усі дії виконавчого провадження проведені у повному обсязі. При встановлені факту смерті боржника 27.07.2016 року державним виконавцем на адресу стягувача було направлено повідомлення про смерть боржника та розяснено право на звернення до суду з заявою про встановлення правонаступництво та попереджено, що у разі неотримання відповіді виконавче провадження буде завершене. Після цього на адресу Кальміуського ВДВС жодної заяви від стягувача не надходило. Вважає скаргу стягувача безпідставною, права боржника не порушеними, оскільки він має право звернутися до суду із заявою про встановлення фату правонаступництва та стягнути борг зі спадкоємців. На підставі зазначеного просив відмовити у задоволені скарги.

Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 08 червня 2011 року Іллічівським районним судом м.Маріуполя Донецької області був виданий виконавчий лист №2-1285/2011 про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 спілки «Аккорд» заборгованості в розмірі 15 501,60 грн.

12 листопада 2015 року за заявою стягувача ОСОБА_1 спілки «Аккорд» державним виконавцем Іллічівського відділу державної виконавчої служби Маріупольського міського управління юстиції було відкрито виконавче провадження ВП №49331065 з примусового виконання вказаного листа, про що винесено відповідну постанову.

Згідно відповіді із Іллічівського районного у місті Маріуполі відділу державної реєстрації актів цивільного стану від 18 липня 2016 року вих.№1835/4.3-30 державного виконавця повідомлено про наявність актового запису про смерть №1472 від 02 грудня 2013 року на ОСОБА_3

Згідно листа від 27 липня 2016 року державний виконавець Кальміуського ВДВС м.Маріуполь звертався до ОСОБА_1 спілки «Аккорд» із повідомленням про смерть боржника та право стягувача на звернення до суду для встановлення правонаступництва. Також державний виконавець вимагав надати на адресу Кальміуського ВДВС підтверджуючи документи про проведення дій щодо встановлення правонаступництва.

29 вересня 2016 року державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження у звязку із наявними відомостями про смерть боржника.

Вказана постанова державного виконавця прийнята передчасно, без достатніх на то підстав.

Так, відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 37 Закону України"Про виконавче провадження" від 21.04.1999 р № 606-XIV (в редакції, діючої на момент винесення оскаржуваної постанови) виконавче провадження підлягає обов'язковому зупиненню у разі смерті, оголошення померлим чи визнання безвісно відсутнім стягувача або боржника, або припинення юридичної особи, якщо встановлені судом правовідносини допускають правонаступництво.

Згідно частини 2 статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження зупиняється у випадках, передбачених: пунктами 1 частини першої статті 37 цього Закону, - до визначення правонаступників боржника.

Пункт 3 ч. 1 ст. 49 Закону України "Про виконавче провадження" передбачає право державного виконавця прийняти рішення про закінчення виконавчого провадження у разі, смерті або оголошення померлим стягувача чи боржника, визнання безвісно відсутнім боржника або стягувача, ліквідації юридичної особи - сторони виконавчого провадження,якщо виконання їх обов'язків чи вимог у виконавчому провадженні не допускає правонаступництва.

Разом з тим, ч. 1 ст. 608 Цивільного кодексу України визначено, що зобов'язання припиняється смертю боржника, якщо воно є нерозривно пов'язаним з його особою і у зв'язку з цим не може бути виконане іншою особою, проте, зобов'язання по сплаті кредитору коштів по кредиту не може розглядатись як таке, що могло бути виконане лише боржником в силу його особливих можливостей, яких не має інша особа, а тому таке зобов'язання не припиняється, а допускає правонаступництво.

Згідно статті 1216 Цивільного кодексу України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до статті 1218 Цивільного кодексу України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

На підставі зазначених положень цивільні правовідносини за кредитними зобовязаннями, які на даний час мають місце між стягувачем - ОСОБА_1 спілкою «Аккорд» та боржником ОСОБА_3, допускають правонаступництво та перехід грошових зобовязань до спадкоємців покійного боржника.

Отже після смерті ОСОБА_3 відкрилась спадщина, до складу якої входять відповідно до вимог ст. 1218 Цивільного кодексу усі права , що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини, після його смерті.

В такому випадку після отримання відомостей про смерть боржника та можливість правонаступництва у зобовязанні державний виконавець мав діяти у відповідності із імперативними нормами Закону України «Про виконавче провадження», згідно яких виконавче провадження підлягало обовязковому зупиненню до визначення правонаступників боржника.

Натомість зі змісту постанови про закінчення виконавчого провадження вбачається, що підставою для закінчення виконавчого провадження було те, що в ході вчинення виконавчих дій встановлено, що боржник ОСОБА_3 помер, тому державний виконавець, керуючись ст. 49 Закону України "Про виконавче провадження" 29.09.2016 року виніс постанову про закінчення виконавчого провадження.

Такі дії державного виконавця не відповідають п. 1 ч. 1 ст. 37 Закону України"Про виконавче провадження" від 21.04.1999 р № 606-XIV (в редакції, діючої на момент винесення оскаржуваної постанови).

Крім того, у п. 1 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, від 07.02.2014 року, № 6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» роз'яснено, що відповідно до частини п'ятої статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України. У пункті 9 частини третьої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов'язковість рішень суду.

Судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах.

Європейський суд з прав людини в пункті 40 рішення у справі «Горнсбі проти Греції» зазначив, що право на суд було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної держави допускала невиконання остаточного та обов'язкового судового рішення на шкоду одній зі сторін.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначено Законом України «Про виконавче провадження».

Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції на час вчинення виконавчих дій встановлено, що виконавче провадження - це сукупність дій органів і посадових осіб, зазначених у цьому Законі, спрямованих на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які здійснюються на підставах, у спосіб та в межах повноважень, визначених цим Законом, іншими нормативно - правовими актами, виданими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

У відповідності з частинами 1, 2 ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції на час вчинення виконавчих дій державний виконавець зобов'язаний вживати заходів примусового виконання рішень, встановлених законом, здійснювати необхідні міри для своєчасного і повного виконання рішення способом і в порядку, передбаченому виконавчим документом.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції на час вчинення виконавчих дій державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

Як вбачається з матеріалів справи будь-яких відомостей про вжиття державним виконавцем заходів спрямованих на виявлення факту відкриття спадкової справи і відповідно можливих спадкоємців для забезпечення повного виконання рішення суду вона не містить.

Тобто з матеріалів справи вбачається, що державним виконавцем не вживалися будь-які дії, спрямовані на визначення кола спадкоємців за даними спадкової справи або встановлення факту її заведення. І лише у випадку відсутності таких відомостей державним виконавцем може вирішуватися обґрунтоване питання про закінчення виконавчого провадження.

За існуючих умов дії державного не відповідають положенням закону та порушують встановлений порядок дій у випадку смерті боржника.

Відповідно до ч.5 ст.8 Закону України «Про виконавче провадження» у разі вибуття однієї із сторін державний виконавець з власної ініціативи або за заявою сторони, а також сама заінтересована сторона мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником.

Частиною 1 ст.378 ЦПК України передбачено, що у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження за поданням державного виконавця або за заявою сторони суд замінює сторону виконавчого провадження її правонаступником.

Згідно пунктів 12, 13 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України 02.04.2012 № 512/5 у разі вибуття однієї зі сторін виконавчого провадження (припинення юридичної особи, а також в інших випадках заміни сторони у виконавчому провадженні), якщо правовідносини допускають правонаступництво, виконавець за заявою сторони виконавчого провадження, а також сама заінтересована сторона мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони виконавчого провадження її правонаступником. На підставі постановленої судом ухвали виконавець своєю постановою замінює сторону виконавчого провадження. Ухвала суду та постанова виконавця долучаються до виконавчого документа при його передачі до іншого органу державної виконавчої служби або приватного виконавця або поверненні його стягувачу чи до суду.

Правонаступництво можливе на всіх стадіях виконавчого провадження - з моменту відкриття виконавчого провадження до його закінчення.

Наведені положення встановлюють можливість звернення до суду із заявою про заміну сторони у виконавчому провадженні як самим державним виконавцем, так і стягувачем, на будь-якій стадії виконавчого провадження.

Статтею 387 ЦПК України передбачено, що у разі встановлення обґрунтованості скарги, суд визнає дії неправомірними і зобовязує державну виконавчу службу задовольнити вимогу заявника та усунути порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи.

Таким чином, у державного виконавця не було законних підстав для винесення постанови про закінчення виконавчого провадження та його дії були передчасними, оскільки не вжито жодних дій для встановлення спадкоємців боржника, і так само не надано стягувачу часу для звернення до суду із заявою про заміну сторони у виконавчому провадженні, а тому суд вважає, що дії державного виконавця, які полягали у винесені постанови про закінчення виконавчого провадження, слід визнати неправомірними, а винесену постанову державного виконавця скасувати.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 8, 10, 11, 57-61, 197, 383 - 387 ЦПК України, Законом України «Про виконавче провадження» (в редакції, діючої на момент виникнення спірних правовідносин), суд

У Х В А Л И В :

Скаргу ОСОБА_1 спілки «Аккорд» про визнання дій державного виконавця Кальміуського відділу державної виконавчої служби міста Маріуполь Головного територіального управління юстиції у Донецькій області неправомірними - задовольнити.

Визнати дії державного виконавця Кальміуського відділу державної виконавчої служби міста Маріуполь Головного територіального управління юстиції у Донецькій області ОСОБА_4 щодо винесення постанови від 29 вересня 2016 року про закінчення виконавчого провадження №49331065 неправомірними.

Скасувати постанову державного виконавця Кальміуського відділу державної виконавчої служби міста Маріуполь Головного територіального управління юстиції у Донецькій області ОСОБА_4 від 29 вересня 2016 року про закінчення виконавчого провадження ВП №49331065 за виконавчим листом №2-1285/2011, виданим Іллічівським районним судом міста Маріуполя Донецької області, про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 спілки «Аккорд» заборгованості в розмірі 15 501,60 грн.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подачі апеляційної скарги в Апеляційний суд Донецької області через Іллічівський районний суд м.Маріуполя Донецької області, протягом 5 днів з дня отримання її копії.

Суддя: ОСОБА_5