Справа № 172/1368/16-ц
Провадження № 2/172/70/17
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
02.03.2017 року Васильківський районний суд Дніпропетровської області в складі головуючого судді Битяка І.Г.
при секретарі Глушко О.М.
за участю позивача ОСОБА_1,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Васильківка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про позбавлення права користування житловим приміщенням та скасування реєстрації місця проживання, -
Позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про позбавлення права користування житловим приміщенням та скасування реєстрації місця проживання.
В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 17 серпня 1996 року між ним та відповідачем укладено шлюб. До 2008 року вони разом проживали у придбаному будинку по АДРЕСА_1. Шлюбне життя між ними не склалося тому 1 квітня 2009 року за рішенням суду шлюб розірвано. Протягом визначеного часу питання розподілу спільної сумісної власності подружжя не вирішено. 9 вересня 2009 року він одружився вдруге та проживає у будинку АДРЕСА_1 зі своєю новою сім'єю з 2009 року. Також у цьому будинку зареєстроване місце проживання відповідачки, але остання не проживає там понад 8 років. У добровільному порядку відмовляється змінювати місце реєстрації проживання, ніякої участі в утриманні житла не приймає та ним не користується.
В судовому засіданні позивач підтримав свої позовні вимоги у повному обсязі та пояснив, що житловий будинок придбаний ним у період шлюбу з відповідачкою. На момент придбання будинку дружина займалась домашнім господарством та вихованням дитини. З моменту розірвання шлюбу ні він ні вона не скористались можливістю розподілу спільного сумісного майна. Йому відомо, що відповідачка перебувала в Італії на заробітках, але оскільки віза відкрита лише до Польщі то її перебування в Італії незаконне і вона ймовірно повернулась додому. Де вона зараз достовірно йому не відомо. Не заперечував проти заочного розгляду справи на підставі наявних доказів.
Відповідачка повторно в судове засідання не з'явилась. Про час місце розгляду справи повідомлена належним чином. Про причини своєї неявки суд не повідомила, заяву про розгляд справи за її відсутності не подала.
У зв'язку з викладеним судом ухвалено рішення про заочний розгляд на підставі наявних у справі доказів.
Заслухавши позивача та дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.
Сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 17.08.96 по 01.04.09 до моменту розірвання шлюбу судом, що підтверджується відміткою у паспорті позивача та свідоцтвом про розірвання шлюбу, які знаходяться у матеріалах справи.
З наданого позивачем договору купівлі-продажу житлового будинку встановлено, що 21 листопада 2003 року ним придбано у ОСОБА_3 житловий будинок, який знаходиться по АДРЕСА_1 з відповідними господарчими та побутовими будівлями і спорудами.
Відповідно до витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 2770497 від 07.02.2004 року власником зазначеного будинку є ОСОБА_1 з розміром частки 1/1.
Згідно з даними домової книги у будинку за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровано місце проживання крім позивача та членів його сім'ї також і попередньої дружини ОСОБА_2
Відповідно до статті 60 Сімейного кодексу України (далі за текстом - СК України) майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Статтею 61 СК України встановлено, що об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. об'єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.
За правилами визначеними статтями 63, 68 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпоряджання майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України.
Згідно зі статтею 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою.
Оскільки житловий будинок придбано позивачем у період шлюбу з відповідачкою тому відповідно до ст. 57 СК України його не можна віднести до майна, що є особистою приватною власністю дружини, чоловіка. Таким чином судом достовірно встановлено, що зазначений будинок є спільною сумісною власністю позивача та відповідачки.
Статтею 3 Цивільного кодексу України (далі за текстом - ЦК України) однією із загальних засад цивільного законодавства визначено неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановлених Конституцією України та законом.
Зміст цієї засади розтлумачено у статті 321 ЦК України де вказано, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.
Відповідно до ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім'ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі.
Як зазначено у статті 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб.
Зазначені вище норми дублюються у статті 150 Житлового кодексу Української РСР де вказано , що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд.
Відповідно до вимог статті 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється органами реєстрації серед іншого і на підставі рішення суду про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням.
За вказаних обставин задоволення позову позбавить відповідачку її гарантованого законом права власності, а тому суд приходить до висновку про необхідність відмови у задоволенні позовних вимог.
Відповідно до статті 6 Закону України «Про судовий збір» у разі коли в позовній заяві об'єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру.
Позивачем при зверненні до суду сплачено судовий збір за одну вимогу немайнового характеру в сумі 551,21 грн., але заявлено дві вимоги. Тому з позивача підлягає стягненню також недоплачена сума судового збору за другу вимогу немайнового характеру.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 79, 88, 158, 212-213, 224-225 ЦПК України, ст.ст. 57, 60, 61, 63, 68, 69 СК України, 3, 321, 368, 383 ЦК України, 150 ЖК Української РСР, 6 Закону України «Про судовий збір», -
1. У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про позбавлення права користування житловим приміщенням та скасування реєстрації місця проживання - відмовити.
2. Судові витрати залишити за позивачем.
3. Стягнути з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2 до державного бюджету судовий збір в розмірі 551 (п'ятсот п'ятдесят одна) гривня 21 коп.
Заочне рішення може бути переглянуто Васильківським районним судом Дніпропетровської області за письмовою заявою відповідача, яка подається протягом десяти днів з дня отримання його копії.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, заочне рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Дніпропетровської області в загальному порядку. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Позивачем рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Дніпропетровської області через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги у десятиденний строк з дня проголошення рішення.
Заочне рішення набирає законної сили відповідно до загального порядку.
Суддя І.Г. Битяк