Справа № 487/835/17
Провадження № 2/487/1004/17
РІШЕННЯ

Іменем України

(заочне)

11.05.2017 року Заводський районний суд м. Миколаєва у складі: головуючого судді Щербини С.В., при секретарі Ігнатьєві А.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики у розмірі 900 доларів США, в гривневому еквіваленті у розмірі 24444 грн. та 20% річних від простроченої суми боргу у розмір 61,20 доларів США, в гривневому еквіваленті у розмірі 1662,19 грн., а всього у загальному розмірі 26106,19 грн.

В своїй заяві позивач зазначив, що 01.01.2016 року він уклав з ОСОБА_2 договір позики, який був оформлений письмовим договором позики та відповідач надав розписку, за якими передав 900 доларів США, які відповідач зобовязався повернути 30.10.2016 року. Згідно п. 7 укладеного договору, у випадку несвоєчасного повернення грошових коштів відповідач сплачує 20% річних від простроченої суми. Але відповідач договір позики не виконує та до теперішнього часу ухиляється від повернення грошових коштів.

В судове засідання представник позивача не зявився, надав до суду заяву, просив слухати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити, надав згоду на ухвалення заочного рішення.

В судове засідання відповідач не зявився, про час та місце слухання справи був повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив. Зі згоди представника позивача суд вважає можливим ухвалити заочне рішення, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України.

Дослідивши матеріали цивільної справи, суд приходить до наступного:

Як встановлено в судовому засіданні, 01.01.2016 року ОСОБА_1 уклав з ОСОБА_2 договір позики, який був оформлений договором позики у простої письмової формі, за яким позивач передав відповідачу 900 доларів США, які відповідач зобовязався повернути 30.10.2016 року.

Згідно п. 7 укладеного договору передбачено, якщо позичальник своєчасне не повернув суму позики, крім сплати па процентів відповідно до п.1.2 договору, він зобовязаний сплатити на вимогу позикодавця суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 20% річних від простроченої суми у випадку несвоєчасного повернення грошових коштів відповідач сплачує 20% річних від простроченої суми.

Відповідно до п.1 2 договору сторони процентну ставку за користування грошовими коштами не визначали.

При цьому, позивач просив лише стягнути відповідача 20% річних від простроченої суми.

Крім того, на підтвердження отримання від ОСОБА_1 грошових коштів в розмірі 900 доларів США, ОСОБА_2 надав позивачу розписку.

Згідно ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути предствлена розписка позичальника або інший документ, який подсвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначної кількості речей.

Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

За своєю суттю договір позики оформлений в простої письмової формі або розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.

Така правова позиція викладена в постанові Верховного суду України від 18 вересня 2013 року за наслідками розгляду цивільної справи № 6-63цс13.

Відповідно до оригіналу письмового договору позики, що міститься в матеріалах справи, відповідач отримав зазначену грошову суму та зобов'язався повернути її у строк до 30.10.2016 року. Незважаючи на взяті на себе зобов'язання щодо отримання від позивача грошових коштів, відповідач не повернув отримані грошові кошти у строк визначений у договорі позики.

У відповідності до ст. 1049 ЦК України, позичальник забовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі …, що були йому передані позикодавцем), у строк та порядку передбаченому договором.

Відповідно до ст.ст. 525, 526, 530 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та якщо у зобовязані встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк, одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається.

У відповідності до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Повно та всебічно з'ясувавши обставини справи, оцінивши зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ґрунтуються на вимогах закону, обставини справи підтверджені певними засобами доказування, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню та з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 900 доларів США, що еквівалентно 24444 грн. (виходячи з офіційного курсу валют НБУ станом на 13.02.2017 року 1 долар США=27,16 грн.), а також 20% річних від простроченої суми, що становить 61,20 доларів США, що еквівалентно 1662,19 грн. (15,3 доларів США на місяць х 4 місяця).

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивач підлягає стягненню документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 640 грн.

Керуючись ст.ст.10, 60, 212-215 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 борг за договором позики у розмірі 900 доларів США, що еквівалентно 24444 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 20% річних від простроченої суми у розмірі 1662,19 грн.

Стягнути ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 640 грн.

Рішення набирає законної сили через десять днів з моменту його проголошення та може бути оскаржено до апеляційного суду Миколаївської області в строк та у порядок, встановлений ст.ст. 294,296 ЦПК України.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 10 днів з дня отримання його копії.

Суддя: С.В. Щербина