Ухвала

іменем україни

08 лютого 2017 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Висоцької В.С.,

суддів: Євграфової Є.П., Ізмайлової Т.Л.,

КафідовоїО.В., Умнової О.В.,

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» про захист прав споживача, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Свалявського районного суду Закарпатської області від 30 березня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Закарпатської області від 04 липня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2015 року ОСОБА_3 звернулась до суду з указаним позовом, у якому просила визнати дії Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк»)щодо підвищення процентної ставки за кредитним договором незаконними, зобов'язати відповідача здійснити перерахунок сплачених коштів за кредитним договором від 06 березня 2008 року за процентною ставкою, яка діяла на час укладання вказаного кредитного договору, а також стягнути з відповідача на свою користь 100 000 грн на відшкодування моральної шкоди.

В обґрунтування своїх позовних вимог вказувала на те, що 06 березня 2008 року між нею та відповідачем було укладено кредитний договір, за умовами якого вона отримала кредит у вигляді невідновлюваної кредитної лінії в сумі 200 975 грн, з яких: на споживчі цілі - 170 000 грн та 30 975 грн - на сплату страхових платежів, зі сплатою 1,34 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, терміном до 06 березня 2023 року.

Звертала увагу на те, що з часу укладення кредитного договору та видачі їй готівки вона сплачувала кредитні платежі в розмірах, передбачених умовами кредитного договору, однак із настанням фінансової кризи не мала змоги в повному обсязі сплачувати кредит.

У зв'язку з виникненням заборгованості за кредитом, банк звернувся до неї з позовом про стягнення суми боргу, зі змісту якого їй стало відомо про підвищення банком в односторонньому порядку процентної ставки за користування кредитом з 07 жовтня 2008 року до 18,12 %, а з 01 лютого 2009 року - до 29,52 %.

Посилаючись на те, що про збільшення процентної ставки відповідач її належним чином не повідомив, просила позов задовольнити.

Рішенням Свалявського районного суду Закарпатської області від 30 березня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Закарпатської області від 04 липня 2016 року, у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши матеріали справи, дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судами встановлено, що відповідно до п. 2.3.1 вищевказаного кредитного договору від 06 березня 2008 року банк має право в односторонньому порядку збільшувати розмір процентної ставки за користування кредитом при зміні кон'юктури ринку грошових ресурсів в Україні, а саме: зміні курсу долара США до гривні більше ніж на 10 % у порівнянні з курсом долара США до гривні, встановленого НБУ на момент укладання договору, зміні облікової ставки НБУ зміні розміру відрахувань у страховий (резервний фонд) або зміні середньозваженої ставки за кредитам банків України у відповідній валюті (по статистиці НБУ). При цьому, банк надсилає позичальникові письмове повідомлення про зміну процентної ставки протягом 7 календарних днів з дати вступу в чинність зміненої процентної ставки.

Згідно з копіями повідомлень від 29 вересня 2008 року та від 31 грудня 2008 року банк повідомив позичальника про збільшення відсоткової ставки.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновками якого погодився і апеляційний суд, виходив з того, ПАТ КБ «ПриватБанк» дотримано вимоги законодавства та виконанно умови укладеного кредитного договору при прийнятті рішення про підвищення відсоткової ставки.

При цьому судами зазначено, що продовження оплати необхідних платежів після підвищення процентної ставки свідчить про обізнаність позивача про таке підвищення.

Такі висновки судів першої та апеляційної інстанцій відповідають матеріалам справи й вимогам закону. При цьому доказам, поданим сторонами, судами надана належна правова оцінка (ст. 212 ЦПК України).

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно із ч. 1 ст. 651 ЦК України зміна договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо заборони банкам змінювати умови договору банківського вкладу та кредитного договору в односторонньому порядку», який набрав чинності 09 січня 2009 року, положення ЦК України доповнено ст. 1056-1, частиною другою якої передбачено, що встановлений договором розмір процентів не може бути збільшений банком в односторонньому порядку. Наведена редакція ст. 1056-1 ЦК України була чинною до 16 жовтня 2011 року.

З аналізу зазначених норм можна дійти висновку про те, що якщо умовами кредитного договору передбачається право банку в односторонньому порядку збільшувати розмір процентної ставки за користування кредитом у разі настання певних умов з додержанням установленої кредитним договором процедури повідомлення позичальника, то збільшення банком розміру процентної ставки за цим кредитним договором в односторонньому порядку є правомірним за умови, що рішення банку про таку зміну було прийняте до набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо заборони банкам змінювати умови договору банківського вкладу та кредитного договору в односторонньому порядку».

Указаний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 16 грудня 2015 року № 6-2355цс15 і відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковим для всіх судів України.

За змістом ст. 627 ЦК Українисторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно із ч. 1 ст. 653 ЦК Українив разі зміни договору зобов'язання сторін змінюються відповідно до змінених умов щодо предмета, місця, строків виконання тощо.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Таким чином, якщо сторонами кредитного договору досягнуто домовленості з усіх його умов, у тому числі щодо збільшення банком в односторонньому порядку процентної ставки за кредитним договором з дотриманням певної процедури, то такі умови повинні виконуватись сторонами з моменту досягнення домовленості, тобто з моменту підписання договору.

Виходячи з аналізу ст. ст. 5, 627, 629, 653 ЦК України слід дійти висновку про те, що якщо умовами кредитного договору, щодо яких сторони дійшли згоди під час його укладення, передбачено право банку в односторонньому порядку збільшувати розмір процентної ставки за користування кредитом у разі настання певних умов із додержанням установленої кредитним договором процедури повідомлення позичальника, то збільшення банком розміру процентної ставки за цим кредитним договором в односторонньому порядку є правомірним за умови, що рішення банку про таку зміну розміру процентної ставки було прийнято до набрання чинності Законом № 661-VІ.

Враховуючи наведене, суди першої та апеляційної інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про відмову у задоволенніпозову, оскільки ПАТ КБ «ПриватБанк» дотримано вищезазначені вимоги при прийнятті рішень про підняття відсоткової ставки за кредитним договором, а також процедуру повідомлення позичальника.

Перевіривши доводи касаційної скарги та дослідивши матеріали справи, колегія суддів суду касаційної інстанції дійшла висновку про відхилення касаційної скарги та залишення без змін рішення Свалявського районного суду Закарпатської області від 30 березня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Закарпатської області від 04 липня 2016 року, оскільки судові рішення законні та обґрунтовані, а доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 335, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Свалявського районного суду Закарпатської області від 30 березня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Закарпатської області від 04 липня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.С. Висоцька

Судді: Є.П. Євграфова

Т.Л.Ізмайлова

О.В.Кафідова

О.В. Умнова