Троїцький районний суд Луганської області
Справа № 433/416/17
Провадження №2/433/306/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.09.2017 року, Троїцький районний суд Луганської області у складі: головуючого - судді Певної О.С., за участю секретаря Книшова О.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Троїцьке цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Українська факторингова компанія» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Українська факторингова компанія» предявило дійсний позов, в обґрунтування позовних вимог якого зазначило, що 23.08.2007 року між ПАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір №CL-900/125/2007, за умовами якого відповідачу був наданий кредит на придбання автомобіля в сумі 42 686,49 доларів США із остаточною датою повернення 23.08.2013 року. В якості забезпечення виконання зобовязань між ПАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_2 був укладений договір поруки №SR-900/125/2007, за яким остання поручилась перед кредитором солідарно відповідати за виконання ОСОБА_1 його зобовязань за кредитним договором.

Внаслідок укладення договору відступлення права вимоги №12/10/16 від 12.10.2016 року, право грошової вимоги за кредитним договором № CL-900/125/2007 від 23.08.2007 року, укладеним між ПАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_1 перейшло до ТОВ «Українська факторингова компанія».

У звязку з тим, що позичальник ОСОБА_1 належним чином не виконав свої зобовязання за укладеним договором, виникла заборгованість, яка становить 124 573,72 грн. Виниклу заборгованість позивач просить стягнути з відповідачів у солідарному порядку, а також покласти на них судові витрати.

В судове засідання представник позивача не зявився, причину неявки не повідомив, про дату та час судового засідання повідомлявся завчасно, належним чином.

Відповідачі в судове засідання також не зявились. Від відповідача ОСОБА_2 надійшла заява, згідно якої вона просила справу розглянути без її участі, а також заперечення на позовну заяву, в яких позовні вимоги вона не визнає в повному обсязі та просить відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог, оскільки сплинув строк, протягом якого банк міг звернутись до неї як до поручителя із позовом про стягнення заборгованості.

Суд, дослідивши письмові докази, вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними позовних вимог та на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено наступне.

23.08.2007 року між Закритим акціонерним товариством «ОТП Банк» та ОСОБА_1 був укладений Кредитний договір №CL-900/125/2007, за умовами якого банк надав позичальнику кредит на придбання автомобіля Mitsubishi Outlander зі сплатою 12,49% річних, щомісячним погашенням кредиту платежами в розмірі 849,81 доларів США та остаточною датою повернення кредиту до 23.08.2013 року (а.с.4-7).

Згідно Додаткового договору до Кредитного договору №CL-900/125/2007, сторони домовились встановити процентну ставку в розмірі 7,70% річних на період з 25.05.2009 року до 22.09.2009 року, а з 23.09.2009 року у розмірі 13,35% річних, а також виклали графік погашення платежів в новій редакції (а.с.10)

21.12.2012 року між сторонами був укладений додатковий договір до кредитного договору №CL-900/125/2007, згідно якого позичальник надав згоду на надання третіми особами послуг банку для виконання ним своїх функцій та/або для виконання укладених банком із третіми особами договорів, у т.ч. про відступлення права вимоги (а.с.15).

Відповідно до Договору поруки від 23.05.2007 року №SR-900/125/2007, укладеним між ЗАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_2, а також Додаткових договорів до нього від 21.12.2012 року, від 23.10.2009 року, остання зобовязалась солідарно відповідати за повне та своєчасне виконання боржником ОСОБА_1 його боргових зобовязань за кредитним договором від 23.08.2007 року, а саме повернення основної суми кредиту не пізніше 23.08.2013 року в сумі 42 686,49 доларів США, сплати відсотків за користування кредитом, а також сплати пені за можливе прострочення кредиту, прострочення сплати відсотків та штрафу за нецільове використання кредиту (а.с.17).

У відповідності до ч. 1 ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі.

Відповідно до ч.1 ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно ч.1 ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Згідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов і вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до вимог ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Зі змісту положень ч. 1 ст. 611 ЦК України вбачається, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язань або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до приписів ч.1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

12 жовтня 2016 року між Публічним акціонерним товариством «ОТП Банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Українська факторингова компанія» був укладений договір про відступлення права вимоги від 12.10.2016 року, внаслідок якого ПАТ «ОТП Банк» передало в повному обсязі, а ТОВ «Українська факторингова компанія» прийняло право вимоги, що належить первісному кредитору за кредитними договорами, перелік яких міститься в реєстрі боржників, зокрема і за кредитним договором, укладеним з ОСОБА_1 23.08.2007 року (а.с.24-26).

Згідно з п.1 ч.1 ст.512 ЦК України кредитор у зобовязанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Таким чином позивач ТОВ «Українська факторингова компанія» має право вимоги за кредитним договором №CL-900/125/2007 від 23.08.2007 року, укладеним між ПАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_1.

Відповідно до розрахунку заборгованості за кредитним договором №CL-900/125/2007 від 23.08.2007 року станом на 12.10.2016 року ОСОБА_1 має заборгованість, яка становить 4818,78 доларів США (станом на 12.10.2016 року еквівалентно 124 573,72 грн) та складається з: суми заборгованості по кредиту 3474,56 доларів США та заборгованості по відсоткам -1344,22 доларів США (а.с.72).

За таких обставин позовні вимоги про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором №CL-900/125/2007 від 23.08.2007 року є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Вирішуючи питання про стягнення заборгованості з ОСОБА_2 як з солідарного боржника суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 553 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обовязку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобовязання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобовязання частково або у повному обсязі.

Згідно зі ст. 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсідарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до правової позиції ВСУ у справі №6-53цс14, регулюючи правовідносини з припинення поруки у звязку із закінченням строку її чинності ч.4 ст.559 ЦК України передбачає три випадки визначення строку дії поруки: протягом строку, встановленого договором поруки; протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання, якщо кредитор не предявить вимоги до поручителя; протягом одного року від дня укладення договору поруки (якщо строк основного зобовязання не встановлено або встановлено моментом предявлення вимоги), якщо кредитор не предявить позову до поручителя.

Аналіз зазначеної норми права дає підстави для висновку про те, що строк дії поруки (будь-який із зазначених у ч.4 ст.559 ЦК України) не є строком захисту порушеного права, а є строком існування субєктивного права кредитора й субєктивного обовязку поручителя, після закінчення якого вони припиняються.

Це означає, що зі збігом цього строку жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, у тому числі застосування судових заходів захисту свого права (шляхом предявлення позову), кредитор вчиняти не може.

З огляду на преклюзивний характер строку поруки й обумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію даного виду забезпечення виконання зобовязань застосоване у ч.4 ст.559 ЦК України словосполучення «предявлення вимоги» до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання як умов чинності поруки слід розуміти як предявлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя. Зазначене положення при цьому не виключає можливість предявлення кредитором до поручителя іншої письмової вимоги про погашення заборгованості за боржника, однак і в такому разі кредитор може звернутися з такою вимогою до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання.

Згідно з правовою позицією, висловленою Верховним Судом України від 11 листопада 2015 року у справі №6-2056цс15, порука є строковим зобовязанням, і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, сплив цього строку припиняє субєктивне право кредитора.

Строк поруки не є строком для захисту порушеного права. Це строк існування самого зобовязання поруки. Таким чином, і право кредитора, і обовязок поручителя після його закінчення припиняються, а це означає, що жодних дій щодо реалізації цього права, в тому числі застосування примусових заходів в судовому порядку, кредитор вчиняти не може.

Як вбачається зі змісту Договору поруки №SR-900/125/2007 від 23.08.2007 року та додаткового договору до нього від 21.12.2012 року, договір діє до повного виконання боргових зобовязань за кредитним договором і припиняється лише після виконання боргових зобовязань (стаття 4).

Кредитний договір №CL-900/125/2007 від 23.08.2007 року був укладений строком на шість років, тобто остаточною датою погашення кредиту була визначена дата «23.08.2013 року». Однак позивач не скористався своїм правом дострокового стягнення з відповідача ОСОБА_1 та поручителя ОСОБА_2 заборгованості за договором, крім того не звернувся до поручителя ОСОБА_2 з вимогою про погашення боргу або предявлення до неї позову протягом встановленого ч. 4 ст. 559 ЦК України строку.

За змістом п.3.4 Договору поруки обовязок поручителя виконати боргові зобовязання виникає при отриманні від кредитора відповідної вимоги. Така вимога вважається отриманою поручителем, якщо кредитор надіслав її поштою за адресою, вказаною в цьому договорі.

Оскільки Договором поруки був встановлений строк виконання основного зобовязання до 23.08.2013 року, банк мав право звернутись до поручителя із позовом про стягнення заборгованості до 23.02.2014 року.

Так як банк не звернувся з позовом до поручителя протягом строку, визначеного ч.4 ст.559 ЦК України, вимоги ТОВ «Українська факторингова компанія» до поручителя ОСОБА_2 є безпідставними у звязку зі спливом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання, а тому задоволенню не підлягають.

Вирішуючи питання про стягнення судових витрат суд виходить з наступного.

Відповідно до вимог ст.88 ЦПК України стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

З відповідача підлягають стягненню на користь позивача понесені ним судові витрати, що складаються із судового збору пропорційно до задоволеної частини вимог.

Відповідно оригіналу платіжного доручення №533 від 23.02.2017 року позивачем при подачі позову була сплачена сума судового збору у розмірі 1868,60 грн. (а.с.33).

Оскільки позовні вимоги задоволені частково, стягнуто заборгованість лише з основного боржника та відмовлено в частині вимог про стягнення заборгованості до поручителя, з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у сумі 934,30 грн (1868,60 грн*50,00%=934,30 грн).

На підставі викладеного, ст. 512, 526, 533, 534, 610-612, 625, 638, 1055 ЦК України, керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 212-215 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Українська факторингова компанія» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1, ідентифікаційний номер платника податків НОМЕР_1, на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Українська факторингова компанія» (, р/р 5900 в АТ «УкрСиббанк», МФО 351005) заборгованість за кредитним договором № CL-900/125/2007 від 23.08.2007 року у розмірі 124 573 (сто двадцять чотири тисячі пятсот сімдесят три) гривні 72 копійки.

Стягнути з ОСОБА_1, ідентифікаційний номер платника податків НОМЕР_1, на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Українська факторингова компанія» судовий збір в сумі 934 (дев'ятсот тридцять чотири) гривні 30 копійок.

В частині задоволення позовних вимог до ОСОБА_2 відмовити в повному обсязі.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Луганської області протягом 10 днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги через Троїцький районний суд Луганської області. Особами, які брали участь у справі, але не були присутніми у судовому засіданні під час проголошення судового рішення може бути подана апеляційна скарга протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо воно не скасоване, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст рішення виготовлено 18 вересня 2017 року.

Суддя: О.С.Певна

18.09.17

31.03.17