Справа № 463/1696/17
Провадження № 2/463/1209/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 вересня 2017 року Личаківський районний суд м. Львова

в складі:

головуючого судді Гирича С.В.

з участю секретаря судових засідань Попович Х.І.

представника відповідача ОСОБА_2

в м. Львові

у відкритому судовому засіданні

розглянувши цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, суд -

в с т а н о в и в:

позивач звернувся до суду із позовом до відповідача про стягнення заборгованості за договором кредиту № б/н від 30.04.2013 року в розмірі 14620,60 грн., судових витрат.

Свої вимоги мотивує тим, що відповідно до укладеного договору №б/н від 30.04.2013 року відповідач отримала кредит у розмірі 500 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку», складає між нею та банком договір, що підтверджується підписом на заяві. Відповідно до п.2.1.1.5.5. Умов та правил надання банківських послуг позичальник зобов'язалася погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором, а в разі невиконання зобов'язань за договором, на вимогу банку виконати зобов'язання з повернення кредиту, оплати винагороди банку. При порушенні позичальником строків платежів по якомусь з грошових зобов'язань, передбачених договором більш ніж на 30 днів, у відповідності до п.2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг, позичальник зобов'язана сплатити банку штраф у розмірі 500 грн. + 5% від суми позову. ПАТ КБ «Приватбанк» свої зобов'язання за договором виконав в повному обсязі.

В той час як відповідач взятих на себе зобов'язань за договором не виконує, внаслідок чого утворилась заборгованість за кредитним договором, яка станом на 23.02.2017 року становить 14620,60 грн. та складається з заборгованості за кредитом - 494,34 грн., заборгованості по процентах за користування кредитом - 10053,85 грн., заборгованості за пенею та комісією - 2900 грн. Крім цього, відповідач зобов'язаний сплатити штраф (фіксована частина) - 500 грн. та штраф (процентна складова) - 672,41 грн.

В судове засідання представник позивача не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку, подав до суду заяву про слухання справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить позов задоволити.

Представник відповідача у судовому засіданні проти позову заперечила, зазначила, що згідно з розрахунком заборгованості станом на 11.12.2013 року така становить 474,37 коп., при цьому боржником 13.01.2014 року сплачено 500 грн., тобто погашено весь борг, а всі інші нарахування банку є необґрунтованими та без правової підстави. Позивач- її дочка зараз перебуває за кордоном, але вона повідомила її, що карточку закрила всі борги сплатила. Крім того, договір повинен мати істотні умови, однак, оскільки ОСОБА_3 не була відома відсоткова ставка, за якою нараховувалась заборгованість, такий договір є нікчемним. Також просить врахувати, що позивач пропустив термін звернення до суду. У зв'язку з наведеним, просить у задоволенні позову відмовити.

Перевіривши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд приходить до наступного.

Відповідно до положень ч.1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

У відповідності до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Звертаючись з позовом до суду, банк посилається на те, що між ним та відповідачем 30.04.2013 року укладено договір б/н відповідно до якого відповідач отримала кредит у розмірі 500 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Вказує, що відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку», складає між нею та банком договір, що підтверджується підписом на заяві.

З оглянутого в судовому засіданні розрахунку заборгованості за договором б/н від 30.04.2017 року станом на 23.02.2017 року вбачається, що ОСОБА_3 11.12.2013 року зняла з кредитної картки 474,37 грн. 13.01.2014 року нею було поповнено кредитну картку на 500 грн., дана сума фактично мала погасити існуючу заборгованість. Разом з тим, як вбачається з представленого суду розрахунку заборгованості, позивач цю суму не врахував, а почав нараховувати заборгованість з відповідними штрафними санкціями.

Крім того, як вбачається з оглянутої в судовому засіданні анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, такою не передбачено відсоткової ставки за користування кредитом, а тому суд не бере до уваги посилання позивача на те, що даний кредитний договір є договором приєднання, виходячи з наступного.

У відповідності до вимог ч.1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Згідно з ч. 1 ст. 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.

Відповідно до положень ст.1055 ЦК України, кредитний договір укладається у письмовій формі.

Відповідно до статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що укладений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відтак, виходячи зі змісту наведених вище законодавчих норм, кредитний договір може бути договором приєднання, однак на укладення такого договору поширюються загальні вимоги щодо форми договору, відтак договір про приєднання, будучи, зокрема, кредитним договором, має бути укладений в письмовій формі та підписаний сторонами.

У відповідності до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

В судовому засіданні встановлено, що відповідач здійснила погашення заборгованості за кредитним договором, однак банк продовжив нарахування такої. З розрахунку заборгованості не вдалося встановити підставності здійснення такого нарахування, а також його розміру. Відтак банком не доведено, що у відповідача виник обов'язок щодо виконання даного зобов'язання.

Вирішуючи заявлений спір, суд бере до уваги наведене вище, враховує, що Умови та правила надання банківських послуг не є складовою частиною договору, відповідачем вони не підписувались, позивачем не надано належних і допустимих доказів, які свідчили б про те, що нарахований розмір заборгованості є підставним та проведеним у відповідності до вимог законодавства та умов самого договору, жодні докази не підтверджують того, що при підписанні сторонами кредитного договору діяли Умови та правила надання банківських послуг в редакції, яка передбачала стягнення процентів, штрафних санкцій та їх розмір. При цьому суд враховує, що аналогічну позицію неодноразово висловлено Верховним Судом України, зокрема при розгляді справи №6-240цс14, в частині того, що Умови надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт) не є складовою частиною укладеного між сторонами договору, оскільки відповідачкою вони не підписувались.

А тому суд приходить до висновку, що позов до задоволення не підлягає.

Керуючись ст.ст.10, 11, 60, 88, 212-215 ЦПК України, суд -

в и р і ш и в:

в задоволенні позову Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором - відмовити за безпідставністю.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга в строки і порядок передбачені ст. 294 ЦПК України до апеляційного суду Львівської області через місцевий суд.

Суддя: Гирич С. В.