Справа №470/260/16-ц 16.02.2017 16.02.2017 16.02.2017
Провадження №22-ц/784/69/17
Головуючий у першій інстанції-Орлова С.Ф.
Доповідач апеляційної інстанції-Данилова О.О.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 лютого 2017 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючого Данилової О.О.,

суддів: Лівінського І.В., Шаманської Н.О.,

із секретарем - Шагаєм О.А.,

за участю представника позивача -Бордуна О.І.,

представника відповідачів - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у режимі відео конференції апеляційні скарги

товариства з обмеженою відповідальністю «ПОРШЕ МОБІЛІТІ» та

ОСОБА_3

на рішення Березнегуватського районного суду Миколаївської області від 18 жовтня 2016 року у цивільній справі за позовом

товариства з обмеженою відповідальністю «ПОРШЕ МОБІЛІТІ»

до ОСОБА_3 та ОСОБА_4

про стягнення кредитної заборгованості

та за зустрічним позовом

ОСОБА_3 та ОСОБА_4

до товариства з обмежено відповідальністю «ПОРШЕ МОБІЛІТІ»

про захист прав споживачів та

визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню

У С Т А Н О В И Л А:

У квітні 2016 року ТОВ «ПОРШЕ МОБІЛІТІ» звернулось з позовом до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про стягнення кредитної заборгованості.

Позивач зазначав, що 26 лютого 2014 року між ТОВ «ПОРШЕ МОБІЛІТІ» та ОСОБА_3 укладено кредитний договір № 50011842, за яким останній отримав 223 178, 20 грн. кредитних коштів, що еквівалентно 22 407, 45 доларам США, строком на 60 місяців на придбання автомобіля марки "Volkswagen" модель Amarok, реєстраційний номер НОМЕР_1. Поручителем за даним договором виступила ОСОБА_4 На забезпечення виконання кредитних зобов'язань також 7 березня 2014 року укладено договір застави транспортного засобу.

Посилаючись на порушення позичальником умов кредитного договору та наявність заборгованості, ТОВ «ПОРШЕ МОБІЛІТИ» просив достроково стягнути з ОСОБА_3 та поручителя ОСОБА_4 солідарно заборгованість станом на 24 березня 2016 року у розмірі 575 703, 93 грн., з яких 431 542, 15 грн. тіла кредиту, 10 799, 34 грн. відсотків; 78 112, 37 грн. штрафу; 49 844, 72 грн. збитків, 3 263, 17 грн. - 3 % річних, 2 142, 18 грн. інфляційних втрат, та судові витрати.

Відповідач ОСОБА_3 позов не визнав та звернувся з зустрічним позовом (а.с. 201-202, 251-254 том 1) про визнання кредитного договору недійсним та визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. ОСОБА_3 посилався на те, що умови кредитного договору щодо повернення кредиту у доларовому еквіваленті є несправедливими та щодо встановлення змінної процентної ставки є несправедливими , що суперечить частині 1 статті 11 Закону «Про захист прав споживачів». Крім цього графік погашення кредиту було складено наступного дня, він не містить підписів усіх сторін, що свідчить про неузгодженість істотних умов угоди. Недоведеними, на думку відповідача, є і підстави сплати страхових платежів та наявність збитків. ОСОБА_3 також наполягав на незаконності виконавчого напису, вчиненого 12 січня 2016 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Семеновою Г.В., про звернення стягнення 461 911,52 грн. кредитних коштів на предмет застави.

До участі у справі як третю особу залучено приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу.

Рішенням Березнегуватського районного суду Миколаївської області від 18 жовтня 2016 року позов ТОВ «ПОРШЕ МОБІЛІТІ» та зустрічний позов ОСОБА_3 задоволені частково. З ОСОБА_3 та поручителя ОСОБА_4 солідарно стягнуто кредитну заборгованість станом на 28 березня 2016 року у розмірі 554 924, 72 грн., Визнано таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис № 4, вчинений 12 січня 2016 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу.

Сторони не погодились з судовим рішенням та його оскаржили.

Представник ТОВ «ПОРШЕ МОБІЛІТІ» просив скасувати рішення в частині визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, та відмовити у задоволенні зустрічного позову в цій частині, посилаючись на помилковість висновків суду про недоведеність безспірності кредитної заборгованості на час вчинення виконавчого напису.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просив скасувати судове рішення в частині стягнення кредитної заборгованості та задовольнити його вимоги про визнання кредитного договору недійсним. Відповідач наполягав на доведеності недійсності угоди та посилався на обставини, якими заперечував позов та обґрунтовував зустрічний позов.

Апеляційні скарги задоволенню не підлягають, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що 26 лютого 2014 року між ТОВ «ПОРШЕ МОБІЛІТІ» та ОСОБА_3 за участю поручителя ОСОБА_4 укладено кредитний договір № 50011842 (далі - Кредитний договір), за яким позичальник отримав кредит у розмірі 223 178, 20 грн., як еквівалент 22 407, 45 доларів США, на придбання автомобіля марки VW, моделі Amarok, кузов № НОМЕР_2, об'єм двигуна 1 968 куб.см., рік випуску 2014 (а.с. 12 том 1), а також узгоджено графік погашення кредиту (далі -Графік, а.с. 21-23 том 1).

Виконання кредитних зобов'язань забезпечено також договором застави транспортного засобу від 7 березня 2014 року (а.с. 24-27 том 1).

Кредитним договором визначено строк кредиту - 60 місяців, процентна ставка - 9,9%, курс для обчислення - курс філії ПАТ «Креді Агріколь Банк», разова комісія, спосіб надання кредиту - перерахування коштів на рахунок ТОВ «Юг-Авто» за придбання автомобіля.

У тексті Кредитного договору також зазначено, що договір між сторонами складає цей договір, Загальні умови кредитування (далі - Загальні умови) (а.с.13-20 том 1,) , Графік погашення кредиту (далі - Графік) (а.с.21-23 том 1), а також додаткові угоди та інші документи, що можуть бути укладені або підписані сторонами та поручителем відносно кредиту (а.с. 12 том 1).

Сторонами узгоджено (пункт 1.3.1 Загальних умов), що розмір платежів, які підлягають сплаті позичальником у повернення кредиту, визначається в еквіваленті іноземної валюти станом на робочий день, що передував дню укладення кредитного договору, за Графіком. В подальшому позичальник сплачує платежі на повернення кредиту відповідно до виставлених компанією рахунків у гривні, при цьому розмір платежів розраховується шляхом застосування обмінного курсу за безготівковими операціями банку до еквівалентів платежів в іноземній валюті, вказаних у Графіку. При цьому для розрахунку використовується обмінний курс, чинний станом на робочий день, що передує дню виставлення рахунка з урахуванням передбачених вище особливостей. Позитивне або від'ємне значення різниці, яка виникла внаслідок зміни обмінного курсу іноземної валюти за безготівковими операціями, чинного станом на робочий день, що передує дню виставлення рахунку, та обмінного курсу за безготівковими операціями, станом на робочий день, що передував дню укладення кредитного договору, по відношенню до основної суми боргу та суми процентів, вказаних у Графіку враховується як коригування суми процентів, що підлягає сплаті відповідно до умов кредитного договору. При цьому сума основної заборгованості за кредитним договором відображається в рахунках, наданих компанією в українських гривнях відповідно до встановленого сторонами еквіваленту в іноземній валюті за обмінним курсом іноземної валюти за безготівковими операціями станом на робочий день, що передує дню укладення кредитного договору. Сторони погоджуються, що розрахункова сума процентів за відповідний період, після врахування позитивного або від'ємного значення курсової різниці, як зазначено вище, а також сума процентів, що підлягає сплаті за такий період, не можуть мати від'ємне значення. Якщо в період між датою виставлення рахунку та датою отримання суми, еквівалентної тій, що зазначена в такому рахунку, обмінний курс, який був використаний компанією, збільшиться більше ніж на 2%, різниця, що виникла внаслідок такого збільшення, виплачується позичальником.

Пунктом 2.4 Загальних умов передбачено, що нарахування процентів відбувається щомісячно, 15 числа поточного місяця. Період нарахування процентів починається з першого календарного дня місяця і закінчується останнім календарним днем поточного місяця. Проценти нараховуються за методом "30/360", відповідно до графіка погашення кредиту. Проценти нараховуються на еквівалент суми кредиту в іноземній валюті, яка залишається неповернутою, відповідно до графіка погашення кредиту.

Відповідно до п. 2.5. Загальних умов термін сплати процентів: одночасно із поверненням чергового платежу в терміни та в сумі відповідно до Графіка.

За Графіком усі платежі за кредитним договором мають бути сплачені в гривнях і підлягають розрахунку за відповідним обмінним курсом, що застосовується до еквіваленту суми кредиту в доларах США, відповідно до пункту 1.3. Загальних умов, із зазначенням доларового еквіваленту щомісячного платежу - 474,99 доларів США (а.с. 21 том 1).

Відповідно до статті 192 ЦК законним платіжним засобом на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

За правилами частини 2 статті 533 ЦК, якщо в зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті в гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Отже визначення в договорі еквіваленту зобов'язання в іноземній валюті не суперечить вимогам статті 533 ЦК (правова позиція, викладена у постанові ВСУ від 2 липня 2014 року у справі № 6-79цс14).

При укладенні Кредитного договору сторони досягли домовленості щодо сплати усіх платежів у гривнях з перерахунком за відповідним обмінним курсом, що застосовується до еквіваленту суми кредиту в доларах США, визначених у Графіку погашення кредиту.

Підписанням Загальних умов ОСОБА_3 підтвердив, що ТОВ «ПОРШЕ МОБІЛІТИ» належним чином ознайомив його, зокрема, з інформацією, передбаченою статтею 11 Закону України "Про захист прав споживачів", з правилами надання фінансових послуг (кредитів), затверджених компанією, та надав йому, позичальнику, вичерпну інформацію про умови надання послуги фінансового кредиту із зазначенням загальної вартості цієї послуги (пункти 9.5, 9.6 Загальних умов).

При цьому колегія суддів не може погодитись з посиланням апелянта ОСОБА_3 на те, що незаконним є зобов'язання про повернення кредиту у доларах США, оскільки таке твердження не відповідає змісту Кредитного договору з його додатками.

Суперечить змісту угоди і посилання апелянта на заборону видачі кредиту у валюті. Кредитні кошти надані у гривні, про що свідчить не тільки зміст угоди, але і перерахування кредитних коштів у гривні ТОВ «Юг-Авто» за придбаний позичальником автомобіль.

Графік погашення (а.с. 21) підписано всіма сторонами Кредитного договору на кожній сторінці, а вказана у правому верхньому куті першого аркушу дата - 27 лютого 2014 року сама по собі не може свідчити про те, що на час укладення угоди сторони не узгодили умов кредитування.

Не можна погодитись і з посиланням у зустрічному позові ОСОБА_3 на несправедливість умов Кредитного договору у розумінні статті 18 Закону «Про захист прав споживачів», а саме порушення принципу добросовісності, істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків та заподіяння шкоди споживачеві. Такі ознаки умови договору повинні мати саме на час його укладення.

Проте на час укладення Кредитного договору його умови передбачали відносно невелику проценту ставку за користування кредитом у фіксованому розмірі (9,90 %). Розрахунок процентів здійснювався за цією ставкою, про що також свідчить і Графік погашення.

Встановлення Кредитним договором фіксованої процентної ставки - 9,90% виключає можливість застосування пункту 2.3 Кредитного договору щодо порядку визначення та встановлення змінної процентної ставки.

При цьому зміна розміру щомісячного платежу у гривні у зв'язку зі зростанням курсу долара не може вважатись зміною процентної ставки.

Збільшення щомісячного платежу стало наслідком стрімкого підвищення курсу валюти протягом 2014-2016 років через економічне становище в країні, що само по собі не свідчить про несправедливість угоди чи дискримінацію споживача на час її укладення.

Не може бути підставою для визнання Кредитного договору недійсним і висновки експертного дослідження №57 від 17 жовтня 2016 року (а.с.289-296 том 2), на які посилається апелянт.

Висновок експертного дослідження щодо необгрунтованого застосування до кредитів, наданих у гривні, положень щодо змінної процентної ставки (LIBOR|EURIBOR) не доводить недійсність конкретного кредитного договору, оскільки, як зазначено вище, така ставка у розрахунках не застосовувалась.

Не містить спірна угода і інших ознак, передбачених частиною 5 статті 11 Закону «Про захист прав споживачів».

Таким чином, колегія суддів вважає, що висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для визнання Кредитного договору недійсним за статтями 11, 18 Закону «Про захист прав споживачів» відповідає обставинам справи та не суперечить вимогам цивільного законодавства.

Відсутність ознак недійсності угоди покладає на позичальника всі зобов'язання, передбачені Кредитним договором (стаття 526 ЦК), а неналежне виконання цих обов'язків надає право кредитору на дострокове повернення кредитних коштів (частина 2 статті 1050 ЦК, пункт 3.2 Загальних умов).

Судом першої інстанції встановлено, що з травня 2015 року ОСОБА_3 порушував умови договору щодо сплати щомісячних платежів.

5 жовтня 2015 року ТОВ «ПОРШЕ МОБІЛІТІ» надіслало вимогу (повідомлення) ОСОБА_3 про дострокове повернення кредиту та сплату заборгованості (а.с. 28-29, 30, 31, 32 том 1), яке було отримано ОСОБА_3 28 листопада 2015 року (а.с. 33 том 1).

Станом на 24 березня 2016 року неповернута частина кредиту складає суму у гривнях, яка еквівалентна 16 461,25 доларів США,, а саме 431542,15 грн.

Заборгованість за процентами, розрахованими позивачем за період з 28 грудня 2015 року по 28 березня 2016 року, складає 10 799,34 грн. (розрахунок наведено у позовній заяві та письмових поясненнях - а.с. 262-274 том 1).

При цьому колегія суддів не може прийняти до уваги доводи представника відповідача про застосування позивачем при розрахунку щомісячного платежу змінної процентної ставки (LIBOR|EURIBOR).

Умови застосування змінної процентної ставки передбачені пунктом 2.3 Загальних умов. Тоді як Кредитним договором та Графіком визначена фіксована процента ставка - 9,90%, яка і була застосована при розрахунках щомісячних платежів (а.с. 262-274 том 1).

Зміна розміру щомісячного платежу є наслідком збільшення курсу валюти, а не наслідком зміни процентної ставки, що, як вже зазначалось вище, не змінює виду процентної ставки.

Не можна погодитись і з твердженнями представника апелянта, висловленим в судовому засіданні апеляційного суду, про невірний розрахунок розміру щомісячного платежу, а саме визначення різниці, яка виникла внаслідок різниці обмінного курсу на день укладення договору та на день виставлення рахунку, та врахування її як коригування суми процентів (а.с. 262 том 1).

Така методика розрахунку щомісячного платежу передбачена пунктом 1.3.1 Загальних умов, підписаних сторонами.

Вимог про визнання цих умов Кредитного договору недійсними ОСОБА_3 не заявляв.

Розрахунки заборгованості ОСОБА_3, надані представником відповідача суду апеляційної інстанції, зроблені ним власноручно та не відповідають умовами Кредитного договору.

Таким чином, колегія суддів не вбачає підстав для проведення перерахунку заборгованості за процентами.

Крім того, пунктами 5.5, 5.6 Кредитного договору передбачено обов'язок позичальника забезпечити страхування забезпеченого транспортного засобу на протязі усього терміну дії кредитного договору та його згода на здійснення страхових платежів на користь страхової компанії кредитором з наступною компенсацією цих витрат.

Витрати ТОВ «ПОРШЕ МОБІЛІТІ» на здійснення страхових платежів за період з жовтня 2015 року на час подачі позову складають 29065,52 грн. (а.с. 97-107 том 1). Розрахунок наведено у позовній заяві.

При цьому колегія суддів не може прийняти до уваги посилання апелянта на відсутність правових підстав для відшкодування позивачу витрат по сплаті страхових платежів у зв'язку з порушенням страховою компанією порядку письмового повідомлення страхувальника про сплату страхового платежу на наступний період.

Правовідносини між страховиком (СК «АХА Страхування») та страхувальником ОСОБА_3 урегульовані Договором добровільного страхування наземного транспорту від 6 березня 2014 року (а.с. 85-95 том 1). Умови цієї угоди не звільняють страхувальника від обов'язків по внесенню чергових платежів в залежності від попередніх повідомлень. Не містить таких умов і пункт 5.6 Кредитного договору.

Оскільки сплата позивачем страхових платежів страховику з наступною компенсацією цих сум позичальником передбачена умовами Кредитного договору, то ці витрати не є збитками у розумінні статті 624 ЦК.

Проте цей недолік не впливає на правомірність їх стягнення з відповідача, а тому з ОСОБА_3 підлягають стягненню 29065,52 грн. страхових платежів, як невиконаних зобов'язань за Кредитним договором.

За порушення кредитних зобов'язань та відповідно до пунктів 8.2, 8.4. Кредитного договору ОСОБА_3 нараховано штраф у загальному розмірі 78 112,37 грн. за невчасне повернення кредитних коштів на вимоги позичальника (44 635,64 грн.) та порушення порядку відшкодування витрат по сплаті страхових платежів вигодонабувачем (33 476,73 грн.).

З матеріалів справи вбачається, що вимога про дострокове повернення кредитних коштів від 5 жовтня 2015 року направлена ОСОБА_3 20 листопада 2015 року та отримана адресатом 28 листопада 2015 року ( а.с.28-33 том 1). У встановлений пунктом 3.3 Загальних умов строк ОСОБА_3 кредит не повернув, що передбачає сплату штрафу позичальником за пунктом 8.2 Загальних умов.

Невиконання умов страхування заставного майна, передбачених пунктом 5.5 Загальних умов, передбачають сплату штрафу за пунктом 8.4 Загальних умов.

Обставин, які стали підставою нарахування штрафів, відповідач не заперечував.

Таким чином, колегія суддів вважає обґрунтованим нарахування ОСОБА_3 78 112,37 грн. штрафу.

В порядку застосування правил статті 625 ЦК щодо відповідальності за порушення грошових зобов'язань на боржника покладено обов'язок сплатити борг з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення, що складає 2142,18 грн., та 3% річних, що складає 3263,17 грн.

Заперечень щодо застосування штрафних санкцій та щодо покладення відповідальності за порушення грошових зобов'язань апеляційна скарга ОСОБА_3 не містить.

Таким чином, колегія суддів погоджується з визначеним суд першої інстанції загальним розміром заборгованості ОСОБА_3 - 554 924 грн., в тому числі 442 341, 49 грн. заборгованості за кредитом та процентами, 29 065, 52 грн. витрат на сплату страхових платежів, 78 112, 37 грн. штрафу, 3 263, 17 грн. - 3% річних, 2 142, 18 грн. інфляційних втрат.

Підстав для скасування судового рішення в частині відмови в позові про визнання Кредитного договору недійсним та в частині стягнення кредитної заборгованості не вбачається.

Вирішуючи питання про законність та обґрунтованість судового рішення в частині вимог про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, колегія суддів виходить з наступного.

Так, нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом (стаття 18 ЦК України).

Відповідно до статті 87 Закону України "Про нотаріат" та пункту 1.1 глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом МЮУ №296/5 від 22 лютого 2012 року (далі - Порядок) для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України (пункт 1.2 глави 16 Порядку).

Згідно з пунктом 2.3. глави 16 Порядку вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов'язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця.

Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв'язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу.

Відповідно до пункту 1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріуса», затвердженому постановою КМУ від 29 червня 1999 року №1172 з наступними змінами (далі - Перелік) для одержання виконавчого напису для стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами додаються: оригінал нотаріально посвідченого договору та документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов'язань.

Отже, при вчиненні виконавчого напису нотаріус не встановлює права та обов'язки учасників правовідносин, а перевіряє безспірність заборгованості в контексті наявності документів з урахуванням положень Переліку (правова позиція Верховного Суду України за постановою від 20 травня 2015 року у справі №6-158цс15).

З матеріалів справи вбачається, що заставодержатель ТОВ «ПОРШЕ МОБІЛІТІ» звернувся до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Семенової Г.В. з заявою від 4 січня 2016 року про вчинення виконавчого напису на нотаріально посвідченому договорі застави транспортного засобу, укладеному 7 березня 2014 року між ТОВ «ПОРШЕ МОБІЛІТІ» та ОСОБА_3 (а.с. 8 том 2).

В заяві зазначені загальний розмір заборгованості (станом на час звернення з заявою) - 461 911,52 грн. та її складові. До заяви додані копії Кредитного договору та договору застави транспортного засобу, копія письмової вимоги боржнику від 5 жовтня 2015 року з відомостями про її відправлення, зведені облікові виписки з рахунку клієнта станом на 5 жовтня 2015 року та 4 січня 2016 року, копії рахунків-фактур за період з 3 липня 2015 року та копія статуту товариства (а.с. 8-38, 46-60 том 2).

12 січня 2016 року нотаріусом вчинено виконавчий напис, в якому зазначено про стягнення із заставодавця ОСОБА_3 на користь заставодержателя ТОВ «ПОРШЕ МОБІЛІТІ» предмета застави - автомобіля марки "Volkswagen" модель Amarok тип - Пікап-В Вантажний, реєстраційний номер НОМЕР_1. За рахунок коштів, отриманих від реалізації транспортного засобу задовольнити вимоги заставодержателя на загальну суму 461 911,52 грн., в тому числі несплачені чергові платежі - 16777,91 грн., штрафні санкції за вимоги щодо сплати -1571,39 грн., витрати, понесені з метою повернення простроченої заборгованості -30245 грн., суми кредиту - 347900,51 грн. та штраф в розмірі 20% від суми кредиту -44635,64 грн. (а.c. 34 том 1).

Проте, на підтвердження безспірності цих вимог заставодержатель надав лише зведену облікову виписку з рахунку клієнта, в якій зазначені виставлені боржнику платіжні документи та непогашена заборгованість станом на 4 січня 2016 року - 60 276,69 грн.(а.с.20-21 том 2).

Надані нотаріусу документи не містять розрахунків кредитного боргу, підстав нарахування штрафних санкцій та витрат товариства.

Наявність заборгованості у зазначеному розмірі не підтверджена і первинними документами, оформленими відповідно до вимог статті 9 Закону від 16 липня 1999 року №996-ХІV «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» (пункт 10 Узагальнення ВССУ від 7 лютого 2014 року «Про практику розгляду справ про оскарження нотаріальних дій або відмову в їх вчиненні»).

Крім того, загальний розмір заборгованості, зазначений у виконавчому написі (461 911,52 грн.), суттєво відрізняється від суми її складових (413 909,35 грн.), що свідчить про не усунені помилки при визначенні боргу.

Не може вважатись дотриманим і правило пункту 2.3. глави 16 Порядку про вчинення виконавчого напису після спливу тридцяти днів з моменту надіслання повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень. Направлена боржнику письмова вимога (а.с. 9 том 2) містить інші складові та інший загальний розмір заборгованості.

Такий чином, основний висновок суду першої інстанції про те, всупереч статті 87 Закону «Про нотаріат» та пункту 1 Переліку нотаріус не мав достатніх документів, які б підтверджували безспірність заборгованості боржника та встановлювали прострочення виконання зобов'язання, відповідає обставинами справи та вимогам нотаріального законодавства.

Посилання в апеляційній скарзі ТОВ «ПОРШЕ МОБІЛІТІ» на те, що нотаріальне законодавство не передбачає обов'язку нотаріуса перевіряти існування спору між сторонами щодо розміру заборгованості, не впливає на висновки суду, оскільки це положення не звільняє заставодержателя від необхідності надати такі документи, які свідчать про наявність заборгованості саме в цьому розмірі, а не тільки послатись на наявність заборгованості в заяві до нотаріуса.

Оскільки доводи позивача не спростовують висновки суду та не доводять порушення ним норм матеріального та процесуального права, колегія суддів не вбачає підстав для скасування судового рішення і в цій частині.

Керуючись статтями 308, 315 309,316 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги товариства з обмеженою відповідальністю «ПОРШЕ МОБІЛІТІ» та ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Березнегуватського районного суду Миколаївської області від 18 жовтня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але протягом двадцяти днів з цього часу може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий О.О.Данилова

Судді: І.В.Лівінський

Н.О.Шаманська