Номер провадження: 22-ц/785/581/17
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Ващенко Л. Г.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.05.2017 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області у складі:

головуючого Ващенко Л.Г.

суддів Вадовської Л.М., Плавич Н.Д.

при секретарі Ярахмедові Є.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 23 травня 2016 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства УкрСиббанк про захист прав споживача шляхом визнання недійсним кредитного договору і визнання права на двосторонню реституцію,

ВСТАНОВИЛА:

03.11.2015 року ОСОБА_2 звернувся із позовом про захист прав споживача шляхом визнання недійсним договору про надання споживчого кредиту, визнання права сторін на двосторонню реституцію.

Позов ґрунтується на тому, що 19.03.2008 року між позивачем і публічним акціонерним товариством «УкрСиббанк» (далі-Банк) укладено договір про надання споживчого кредиту (далі-договір), за умовами якого ОСОБА_3 надав позивачу кредит у розмірі 20 000 доларів США на строк до 19.03.2029 року. Додатком №1 до договору встановлений графік погашення кредиту.

Посилаючись на те, що на момент укладення договору ОСОБА_3 не розяснив позивачу варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги, переваги та недоліки інших, окрім запропонованої, схем кредитування, які саме валютні ризики під час виконання договору можуть настати та який обсяг збільшення зобовязання у такому випадку відбудеться, тобто ОСОБА_3 не провів переддоговірну роботу, чим порушив ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (далі-Закон), позивач просив позов задовольнити.

Позивач і його представник не приймали участі у судовому засіданні в суді першої інстанції, подали заяву про розгляд справи за їх відсутності.

Представник Банка у судовому засіданні в суді першої інстанції позов не визнав, стверджуючи, що договір укладено відповідно до вимог Закону, подав письмові заперечення на позов і заяву про застосування строку позовної давності.

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 23.05.2016 року у позові відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення про задоволення позову, посилаючись на незаконність рішення суду, невідповідність висновків суду обставинам справи і вимогам ст. ст. 11, 18 та 19 Закону та наявність підстав для визнання договору недійсним.

У засіданні колегії суддів: представники позивача скаргу підтримали; представник Банка скаргу не визнав.

Рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін на підставі ст. 308 ЦПК України.

За змістом ст. 308 ч.1 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції постановив рішення із дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Позивач просив захистити його право споживача шляхом визнання недійсним договору про надання споживчого кредиту та визнання права сторін на двосторонню реституцію (а.с.1-7 т.1).

Суд, відмовляючи у позові виходив з того, що позивач не довів своїх вимог.

Колегія суддів погоджується з висновком суду у цій частині зважаючи на наступне.

Договором є домовленість сторін договору, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Сторони договору є вільними в укладені договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з врахуванням вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови / пункти /, визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обовязковими (ст.ст. 6, 626 ч.1, 627 ч.1, 628 ч.1 ЦК України).

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди зі всіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, визначені законом як істотні або необхідні для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою хоч би однієї зі сторін повинна бути досягнута згода (ст. 638 ч.1 ЦК України).

Перед укладенням договору про надання споживчого кредиту, відповідно до ст. 11 Закону, кредитодавець зобовязаний повідомити споживача у письмові формі про: мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений; форми його забезпечення; наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі зобовязання споживача; тип відсоткової ставки; орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору; строк на який кредит може бути одержаний; варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; необхідність здійснення оцінки майна та, якщо вона є необхідною, ким вона здійснюється; податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право або відомості про те, від кого споживач може одержати докладнішу інформацію; переваги та недоліки пропонованих систем кредитування.

Відповідно до п.7.13 договору, сторони договору домовилися вважати, що уклавши цей договір, позичальник своїм підписом засвідчив факт та згоду з умовами договору, а також підтвердив свої права та обовязки за договором і погодився з ними, підтвердив свою здатність виконувати умови договору, крім того, зазначено, що позичальнику цілком зрозумілі умови договору і він вважає їх справедливими по відношенню до нього. Перед укладенням договору позичальник отримав від Банка інформаційний лист згідно вимог законодавства України, зокрема Закону України «Про захист прав споживачів» (а.с.15 т.1).

Судом першої інстанції встановлено, що 19.03.2008 року між позивачем і Банком укладено договір про надання споживчого кредиту (далі-договір), за умовами якого ОСОБА_3 надав позивачу кредит у розмірі 20 000 доларів США на строк до 19.03.2029 року. Додатком №1 до договору встановлений графік погашення кредиту (а.с.9-18 т.1).

В період з березня 2008 року по березень 2014 року позичальник визнавав умови договору і виконував їх, здійснюючи відповідні платежі з погашення кредиту та відсотків (а.с.95-123 т.1).

В період з 06.02.2008 року по 19.03.2008 року / день укладення договору / , ОСОБА_3, зокрема на виконання вимог ст. 11 Закону, перед укладенням договору про надання споживчого кредиту надавав позичальнику необхідну інформацію, що підтверджується належними та допустимими доказами - п. 7.13 договору, а також іншими письмовими доказами: службовою запискою, в якій проаналізована кредитна заявка позичальника ОСОБА_2 від 06.02.2008 року, заявкою-анкетою позичальника від 03.03.2008 року, рішенням Банку про надання кредиту від 14.03.2008 року (а.с. 15,83-93 т.1).

ОСОБА_3, належними та допустимими доказами довів факт того, що позичальник перед укладенням договору отримав від Банка інформаційний лист, як того вимагає ст. 11 Закону (п.7.13 договору, а.с.15 т.1), а позивач, всупереч ст. ст. 57-60 ЦПК України, належними та допустимими доказами зазначені обставини не спростував, висновок суду про відмову у позові за недоведеністю вимог є правильним.

Доводи позивача у скарзі про те, що: ОСОБА_3 не виконав вимоги ст. 11 Закону і не проінформував його про умови кредитування, а також про орієнтовну сукупну вартість кредиту не заслуговують на увагу, оскільки спростовуються доказами, наданими Банком, у тому числі змістом договору, який зазначає, що позичальник перед укладенням договору отримав від Банка інформаційний лист відповідно до вимог ст. 11 Закону.

Інших, правових доводів, апеляційна скарга не містить.

Приймаючи до уваги, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову у позові, рішення суду відповідає вимогам закону, колегія суддів відхиляє апеляційну скаргу, а рішення суду залишає без змін.

Керуючись ст. ст. 303, 307 ч. 1 п.1, 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 23 травня 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала апеляційного суду може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України із розгляду цивільних та кримінальних справи протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили.

Судді апеляційного суду Одеської області Л.Г. Ващенко

ОСОБА_4

ОСОБА_5