ПЕТРИКІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 187/1238/16-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" травня 2017 р. Петриківський районний суд Дніпропетровської області у складі головуючого судді Соловйова І.М., за участю секретаря судового засідання Догадайло М.В., розглянувши в смт. Петриківка у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю "Єврокар Україна" про захист прав споживача та визнання договору фінансового лізингу недійсним, стягнення коштів,-

Обставини справи:

26.12.2016 ОСОБА_1 (далі Позивач) звернувся до суду з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю "Єврокар Україна" (далі Відповідач), яким просив визнати недійсним договір фінансового лізингу №225 від 20.12.2016 (далі Договір) укладеного між сторонами; стягнути з Відповідача на його користь сплаченої комісії за організацію договору в розмірі 42272,93 грн. та 422,73 грн. послуг банку за перерахування коштів. Також просив стягнути витрати на правову допомогу в розмірі 2000 грн. Свої вимоги мотивував тим, що за попередньою домовленістю між сторонами, Відповідач зобов'язався продати автомобіль марки Reno Logan MCV за 215000 грн., а Позивач мав сплатити авансовий рахунок на суму 42272,93 грн., після сплати якого автомобіль мав бути переданий останньому на наступний день після сплати вище зазначеної суми. Після даного узгодження, Відповідач надав Позивачу платіжні реквізити для сплати авансу в розмірі 42272,93 грн., який того ж дня був сплачений, та після надання копії квитанції Відповідачу був підписаний Договір. Після того як Позивач більш детально вивчив зміст договору, йому стало відомо, що замість раніше обумовленого Reno Logan MCV за 215000 грн. в договорі значиться Ford Kuga вартістю 603899 грн. Після цього Позивач звернувся до Відповідача за поясненнями з якого приводу така вартість автомобіля та чому в договорі зазначений інший автомобіль, на що представник Відповідача повідомив, що таку суму необхідно показати для податкової служби і нічого в цьому страшного немає. На обумовлену раніше дату автомобіль переданий Позивачу не був. Окрім цього до говору мали бути додані додатки № 1 Графік сплати Авансового внеску, № 2 Специфікація, №3 Графік сплати лізингових періодичних платежів, які мали бути підписані як позивачем і відповідачем, що фактично не було зроблено та у позивача відсутні дані додатки. Позивач вважає, що Договір суперечить положенням законів, а саме: Закону України "Про фінансовий лізинг", Закону України "Про захист прав споживачів", вимогам Цивільного кодексу України, так як не посвідчений нотаріально, у Відповідача відсутні ліцензії на ведення фінансової діяльності, умови Договору є несправедливими та порушують принцип добросовісності, а тому має бути визнаний недійсним, а кошти сплачені в рахунок авансу, повернуті Позивачу.

16.01.2017 надійшла апеляційна скаргу Відповідача на ухвалу суду від 28.12.2016 про відкриття провадження. За наслідками апеляційного провадження, апеляційну скаргу було відхилено, а справу повернуто до суду першої інстанції, яка отримана ним 21.04.2017.

24.05.2017 до суду надійшли заперечення щодо позову, в яких Відповідач вказав, що Договір вчинений у письмовій формі, підписаний Позивачем добровільно на кожному аркуші зазначеного Договору, в якому передбачені усі істотні умови, а тому не може бути визнаний недійсним, оскільки відсутні підстави недійсності правочину передбачені ст. 215 Цивільного кодексу України. Комісія за організацію в сумі 42272,93 гри., що сплачена Позивачем відповідно до умов Договору відноситься до інших витрат, що безпосередньо повязані з виконанням Договору лізингу. Лізингоодержувач погодився з усіма умовами Договору під час його підписання і здійснив оплату Комісії за організацію саме за послугу з організації та оформлення Договору при його укладанні, що визначено умовами Договору. Крім чого у квитанції про сплату Позивачем 42272,93 грн. зазначено призначення платежу - Комісія за організацію Договору фінансового лізингу № 225 від 20.12.2016. Інформація про Відповідача внесена до Реєстру осіб, які не є фінансовими установами, але мають право надавати окремі фінансові послуги, а також Відповідачу видано довідку про взяття на облік юридичної особи від 16.06.2016 серія ФЛ № 568 з правом надання послуг з фінансового лізингу. Щодо несправедливості умов Договору, зазначає, що право Позивача на розірвання Договору, та отримання компенсації у звязку з таким розірванням, передбачено як спеціальним законом, так і самим Договором, а тому вищезазначені твердження Позивача про недійсність умов Договору є безпідставними. Щодо того, що умова Договору про сплату Комісії за організацію є несправедливою, не є обґрунтованою, так як тлумачити поняття співмірність розміру платежу викопаній послузі недоцільно, оскільки Лізингоодержувач погодився з усіма умовами Договору під час його підписання і здійснив оплату Комісії за організацію саме за послугу з організації та оформлення Договору при його укладанні, що визначено умовами Договору. Безпідставними є твердження Позивача про те, що договір фінансового лізингу є недійсним, оскільки не був посвідчений нотаріально. Так як, договір лізингу і договір найму транспортного засобу з фізичною особою є різними видами одного типу договору - договору найму, а тому до договору найму транспортного засобу не можуть бути застосовані положення про лізинг, як і до договору лізингу не можуть бути застосовані положення про договір найму транспортного засобу, хоча до кожного із зазначених договорів підлягають застосуванню загальні положення про найм, параграф 1 глави 58 ЦК України. До правовідносин фінансового лізингу не можуть бути застосовані положення ч. 2 ст. 628 ЦК України, які підлягають застосуванню при укладенні сторонами договорів, укладення яких не передбачено окремою нормою матеріального права, а сторони формують зміст договору з врахуванням елементів різних договорів, укладення яких передбачено різними нормами права. Отже, вважає, що відносини, повязані з лізингом, врегульовано спеціальними нормами права, які в силу закону підлягають застосуванню з врахуванням лише загальних положень за типами договорів купівлі-продажу, найму (оренди) та прокату, якими не передбачено обовязкової нотаріальної форми, не підлягають врахуванню інші спеціальні положення за різновидами договорів одного типу договору, зокрема - договору найму транспортного засобу за участю фізичної особи. Правова позиція Верховного Суду України висловлена під час розгляду справи № 6-2766цс15 від 16.12.2015 року про те, що у разі недодержання сторонами вимог закону про нотаріальне посвідчення договору, такий договір є нікчемним - не відповідає вимогам чинного законодавства, так як укладений між Позивачем та Відповідачем договір є Договором фінансового лізингу, а не договором найму (оренди) транспортного засобу. Щодо тверджень Позивача про те, що Сторонами було підписано лише Договір, а Додатки № 1, 2, 3 підписані не були, пояснив, що згідно пунктів 8.2 статті 8, 9.1. ст. 9, 9.2. ст.9, 9.3. ст. 9.7. ст. 9 Договору вартість Предмета Лізингу, відсоток платежів Комісії за організацію (7%), Авансового платежу (23%), Комісії за передачу Предмета Лізингу (3%) та порядок їх сплати визначені у Договорі на момент його укладення, а тому підписання Додатків А обовязковим під час підписання Договору фінансового лізингу. Підписання Додатків до Договору відбувається після купівлі Предмета Лізингу і Додатки є невідємною частиною Договору фінансового лізингу.

Позивач надав заяву про розгляд справи за його відсутності, на вимогах наполягає.

Відповідач також надав заяву про розгляд справи за його відсутності, просив в задоволенні позову відмовити повністю.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд,-

встановив:

14.06.2016 Відповідача взято на облік, як такого, що має прово надавати послуги з фінансового лізингу.

20.12.2016 між сторонами укладено договір фінансового лізингу №225, згідно яким предметом Договору є транспортний засіб зазначений у статті 1.1 Договору та Специфікації (додаток №2 Договору), а саме Ford Kuga об'єм/тип двигуна 2.0, тип КПП 6 МТ, привід 2WB.

Вказаний договір нотаріально посвідчено не було.

Специфікації (додаток №2 Договору), як і ніші додатки сторонами не надано, та як зазначив Відповідач такі не підписувалися.

Вартість предмета лізингу визначено у статті 8.2 Договору в розмірі 603899 грн.

Відповідно до статті 1.3 Договору, лізингодавець бере на себе зобовязання придбати Предмет Лізингу у власність (отримати право власності на Предмет Лізингу) та передати Предмет Лізингу у користування лізингоодержувачу на строк та на умовах, передбачених цим Договором. Лізингоодержувач користується Предметом Лізингу на умовах даного Договору та згідно з положеннями чинного законодавства.

Предмет лізингу передається в користування лізингоодержувачу протягом строку, який становить не більше 90 календарних днів з моменту сплати лізингоодержувачем на рахунок лізингодавця: комісії за організацію договору; авансового платежу; комісії за передачу Предмета лізингу; у разі наявності, сплати різниці до вже сплаченого авансового платежу на умовах викладених у п.9.4 ст. 9 даного договору, або різниці до вже сплаченого авансового платежу на умовах, викладених у п 9.5. ст. 9 даного договору (статті 1.7 Договору).

Статтею 9.1 Договору визначено, що комісія за організацію Договору являє собою погоджений сторонами відсоток від вартості предмета лізингу в розмірі 7%, який лізингоодержувач сплачує на користь лізингодавця після укладення Договору за його організацію протягом строку дії Договору, незалежно від назви призначення платежу у квитанції на сплату. Розмір комісії за організацію Договору зазначено у Додатку №1 до даного Договору. Комісія за організацію Договору входить до складу обовязкових лізингових платежів, які лізингоодержувач зобовязаний сплатити до моменту отримання предмету лізингу.

Позивач 20.12.2016 сплатив 42272,93 гри. - Комісії за організацію Договору та послуги банку в розмірі 422,73 грн. (а.с. 17-18).

Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом (нікчемний правочин) або якщо він визнаний судом недійсним (оспорюваний правочини).

Правочини поділяються за ступенем недійсності на абсолютно недійсні з моменту їх вчинення (нікчемні) та відносно недійсні, які можуть бути визнані судом недійсними за певних умов (оспорювані).

Розглядаючи дану справу по суті суд в першу чергу має з'ясувати чи дотримано сторонами норми закону, які висувають вимоги до правомірності правочину та виконання яких виключає віднесення правочину до нікчемного.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5-6 ст. 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Відносини, що виникають у зв'язку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями ЦК України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, Законом України "Про фінансовий лізинг".

Згідно із ч. 2 ст. 1 Закону України "Про фінансовий лізинг" за договором фінансового лізингу лізингодавець зобов'язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі).

За ч. 2 ст. 806 ЦК України до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом.

Виходячи з аналізу норм чинного законодавства договір фінансового лізингу за своєю правовою природою є змішаним і містить елементи договорів оренди (найму) та купівлі-продажу транспортного засобу, що випливає зі змісту договору відповідно до статті 628 ЦК України.

Отже, з урахуванням того, що на договір фінансового лізингу розповсюджуються норми Цивільного кодексу, які регулюють відносини з приводу найму (оренди), то у відповідності до ст.799 ЦК України такий договір укладається у письмовій формі, а у випадку участі в ньому фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню.

Зміст правочину не може суперечити ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, а недодержання стороною (сторонами) правочину в момент його вчинення цих вимог чинності правочину є підставою недійсності відповідного правочину (ч. 1 ст. 203, ч. 1 ст. 215 ЦК України).

Статтею 215 ЦК України проводиться розмежування видів недійсності правочинів на нікчемні правочини - якщо їх недійсність встановлена законом (статті 219, 220, 224 ЦК України тощо), та на оспорювані, якщо їх недійсність прямо не встановлена законом, але одна зі сторін або інша заінтересована особа заперечує їх дійсність на підставах, встановлених законом (статті 222, 223, 225 ЦК України тощо).

Отже, нікчемним є той правочин, недійсність якого прямо передбачена законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 220 ЦК України в разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Як зазначено вище Договір нотаріально не посвідчувався, що сторонами не заперечується.

Таким чином, договір фінансового лізингу предметом якого є транспортний засіб, а сторонами договору фізична і юридична особа, всупереч положень ст.799 ЦК не було укладено в нотаріальній формі, а тому він в силу положень ст.220 цього ж Кодексу є нікчемним, що узгоджується з висновками Верховного Суду України, викладеним у постановах від 16 грудня 2015р. по справі №6-2766цс15 та від 19 жовтня 2016 року № 6-1551цс16.

Відповідно до ст.216 ЦК України у разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Враховуючи наведену норму закону грошові кошти в розмірі 42272,93 грн. підлягають стягненню з відповідача саме в порядку повернення коштів, сплачених за нікчемним договором лізингу.

Щодо стягнення з відповідача на користь позивача сплаченої комісії за прийом платежів згідно тарифів банку в розмірі 422,73 грн., оскільки укладений правочин між сторонами є нікчемним, вказана сума не була перерахована на користь Відповідача, а входить у складову частину банківських операцій, в цій частині позову слід відмовити за необґрунтованістю.

Таким чином, враховуючи вище викладене, оскільки судом не встановлено правомірності укладеного між сторонами правочину, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а саме в частині стягнення коштів, які сплачені за нікчемним договором лізингу.

Інші доводи сторін висновки суду не спростовують.

Розподіл судових витрат здійснити відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України, а саме стягнути з Відповідача на користь Банку понесені витрати по сплаті судового збору в розмірі 551,20 грн., які були сплачені Позивачем, що підтверджується квитанцією №0.0.677903255.1 від 27.12.2016 (а.с.1).

Щодо стягнення витрат на правову допомогу.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах" Розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

Виходячи з аналізу вказаної норми відшкодуванню підлягають витрати на правову допомогу за годину участі особи, яка надавала правову допомогу у трьох випадках: 1) надання правової допомогу у судовому засіданні; 2) під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням; 3) під час ознайомлення з матеріалами справи в суді.

В підтвердження понесених витрат суду надано квитанцію до прибуткового касового ордера №26/12 від 26.12.2016, згідно яким від Позивача прийнято 2000 грн. за складання позовної заяви про визнання договору фінансового лізингу з Відповідачем недійсним та стягнення коштів (5 годин).

Таким чином, оскільки Позивачем не надано доказів понесення витрат передбачених вищевказаною нормою, підстави для стягнення з Відповідача витрат на складення позову задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 174, 212-215, 218 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю "Єврокар Україна" на користь ОСОБА_1 42272 (сорок дві тисячі двісті сімдесят дві) грн. 93 коп. врахунок повернення коштів, сплачених за нікчемним договором фінансового лізингу №225 від 20 грудня 2016 року.

В іншій частині позову відмовити.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю "Єврокар Україна" на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 551 (п'ятсот п'ятдесят одну) грн. 20 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо воно не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом. Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя ОСОБА_2