Справа №2-3727/2006 17.05.2017 17.05.2017 17.05.2017
Справа 2-3727/2006 Суддя першої інстанції - Димитров В.І.
Провадження № 22ц/784/1256/17 Суддя-доповідач апеляційного суду - ОСОБА_1
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 травня 2017 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області у складі:

головуючого Крамаренко Т.В.,

суддів - Бондаренко Т.З., Темнікової В.І.,

із секретарем Горенко Ю.В.,

за участю: представника відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_3, розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою

ОСОБА_2

на рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 7 вересня 2006 року по справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2, ОСОБА_5 за участю третьої особи - Універсальної біржі «Рона» про визнання договору купівлі-продажу частини житлового будинку дійсним та визнання права власності,

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_5, в якому просив визнати дійсним договір від 3 квітня 2006 року купівлі-продажу 14/100 частин домоволодіння по вул. Комсомольській, 92 в м. Миколаєві, укладений на Універсальній біржі «Рона» між ним та ОСОБА_2 і ОСОБА_5, які продали по 7/100 частин домоволодіння кожний, а також визнати право власності на 14/100 частин домоволодіння по вул. Комсомольській, 92 в м. Миколаєві.

Позивач зазначав, що 3 квітня 2006 року він придбав у ОСОБА_2 та ОСОБА_5 по 7/100 частин домоволодіння, 92 по вул. Комсомольській в м. Миколаєві. Договір купівлі-продажу було укладено у простій письмовій формі та посвідчено на Універсальній біржі «Рона». Умовою договору було його нотаріальне оформлення в строк до 3 травня 2006 року. На виконання умов договору він передав відповідачам, обумовлену суму коштів за придбання майна.

Посилаючись на те, що відповідачі ухиляються від належного нотаріального оформлення договору купівлі-продажу у звязку з чим не можливо розпорядитися придбаним майном, позивач просив суд задовольнити його позов.

Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 7 вересня 2006 року позов задоволено. Визнано договір від 3 квітня 2006 року купівлі-продажу 14/100 частин домоволодіння по вул. Комсомольській, 92 в м. Миколаєві, укладений на Універсальній біржі «Рона» між ОСОБА_4 та ОСОБА_2, ОСОБА_5, які продали по 7/100 частин домоволодіння кожний дійсним. Визнано право власності ОСОБА_4 на 14/100 частин домоволодіння по вул. Комсомольській, 92 в м. Миколаєві.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на порушення норм процесуального та матеріального права, просив рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача, дослідивши докази по справі в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

З відновленого провадження матеріалів справи, а саме з рішення суду вбачається, що як на підставу задоволення вимог позивач ОСОБА_4 посилається на укладення 3 квітня 2006 року між ним та ОСОБА_2, ОСОБА_5 у простій письмовій формі договору купівлі-продажу за умовами якого він придбав у останніх по 7/100 частин домоволодіння, 92, розташованого по вул. Комсомольській в м. Миколаєві. Вказаний договір купівлі-продажу було посвідчено на Універсальній біржі «Рона».

Суд задовольняючи вимоги виходив з того, що сторони дійшли згоди з усіх суттєвих умов договору, претензій щодо предмету договору не мають, а тому на підставі ч. 2 ст. 220 ЦК України договір можна визнати дійсним.

Проте, з таким висновком суду погодитися не можна з огляду на наступне.

Відповідно до ст.655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобовязується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобовязується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму.

Стаття 657 ЦК України, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, передбачає, що договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі.

Згідно ч.3 ст. 640 ЦК України, в редакції що діяла на час виникнення спірних правовідносин, договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або державній реєстрації, є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення або державної реєстрації, а в разі необхідності і нотаріального посвідчення, і державної реєстрації - з моменту державної реєстрації.

Відповідно до ч.2 ст.220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним.

Однак, зазначена норма не застосовується щодо правочинів, які підлягають і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації, оскільки момент вчинення таких правочинів відповідно до статей 210 та 640 ЦК України повязується з державною реєстрацією, тому вони не є укладеними і не створюють прав та обовязків сторін (п.13 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними»).

Як встановлено, нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу частини житлового будинку не здійснювалося та державна реєстрація його не провадилась.

Сторони не дотрималися вимог ст.ст.210, 640, 657 ЦК України, а тому спірний договір не є укладеним.

У звязку з цим, правила частини 2 статті 220 ЦК України не можуть бути застосовані у даному випадку, оскільки момент вчинення правочину купівлі-продажу житлового будинку повязується саме з державною реєстрацією.

З урахуванням встановленого та положень вказаних вище норм, вимоги ОСОБА_4 про визнання дійсним договору купівлі-продажу спірного житлового будинку та визнання за ним права власності є безпідставними.

На зазначене суд першої інстанції належної уваги не звернув та дійшов помилкового висновку про наявність підстав для задоволення позову.

За таких обставин, рішення суду на підставі п.4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням по справі нового рішення про відмову у задоволенні позову.

На підставі ст. 88 ЦПК України з ОСОБА_4 підлягає стягненню судовий збір на користь ОСОБА_2 у розмірі 40 грн. та на користь держави 16,10 грн.

Керуючись ст. ст. 303, 309, 316 ЦПК України колегія суддів,

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 7 вересня 2006 року скасувати та ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_2, ОСОБА_5 про визнання договору купівлі-продажу частини житлового будинку дійсним та визнання права власності відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4 судовий збір на користь ОСОБА_2 у розмірі 40 грн. та на користь держави 16,10 грн.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і з цього часу протягом двадцяти днів може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: Т.В. Крамаренко

Судді: Т.З. Бондаренко

ОСОБА_6