АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 лютого 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого: Поливач Л.Д.

суддів: Вербової І.М., Шахової О.В.

при секретарі: Горак Ю.М.

за участю осіб:

представника позивачів ОСОБА_1

представника відповідача Волошиновича О.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4 до Громадської організації «Спілка ректорів вищих навчальних закладів України», третя особа: Громадська організація «Рада представників вищих навчальних закладів України» про визнання недійсним рішення,-

за апеляційною скаргою ОСОБА_3, ОСОБА_4, поданою представником ОСОБА_5

на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 19 січня 2017 року

в с т а н о в и л а :

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 19 січня 2017 року представнику позивачів ОСОБА_5 відмовлено у задоволенні заяви про забезпечення позову.

Справа № 761/1712/17
№ апеляційного провадження № 22-ц/796/3004/2017
Головуючий у суді першої інстанції: О.В. Піхур
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Л.Д. Поливач
Не погоджуючись з ухвалою суду ОСОБА_3 та ОСОБА_4 через свого представника ОСОБА_5 подали апеляційну скаргу, в якій просять скасувати ухвалу суду першої інстанції та постановити нову ухвалу, якою задовольнити заяву про забезпечення позову. Посилаються на незаконність та необґрунтованість постановленої ухвали, порушення судом норм процесуального права. В обґрунтування вказали на те, що незабезпечення даного позову в обраний позивачами спосіб, у випадку задоволення позову, може негативно вплинути на виконання рішення суду в майбутньому, а тому суд першої інстанції помилково не врахував норми ч.3 ст. 151 ЦПК України та безпідставно відмовив у задоволенні заяви про забезпечення позову. Суд першої інстанції не взяв до уваги, що позивачі обґрунтували необхідність забезпечення позову, оскільки оспорюваним рішенням було прийнято рішення саме про проведення в першій декаді лютого 2017 року Третього всеукраїнського з'їзду вищих навчальних закладів державної форми власності, затверджено склад всеукраїнського комітету, доручено голові цього Комітету ОСОБА_8 розробити та затвердити на засіданні організаційного комітету порядок підготовки та проведення з'їзду.

Звернули увагу на те, що судове засідання у даній справі призначено на 15.03.2017 року, тобто тоді, коли Третій всеукраїнський з'їзд вищих навчальних закладів державної форми власності вже фактично відбудеться. Зазначили, що у разі прийняття судом рішення про задоволення позову при наявності факту, що оспорюване рішення Громадської організації «Спілка ректорів вищих навчальних закладів України» вже фактично буде виконано, розгляд справи судом та прийняття рішення у ній взагалі втрачає будь - який сенс.

Представник позивачів ОСОБА_5 у судовому засіданні апеляційної інстанції підтримала подану апеляційну скаргу, просила задовольнити її з викладених підстав.

Представник відповідача Волошинович О.П. у судовому засіданні апеляційної інстанції заперечував проти задоволення апеляційної скарги, просив ухвалу суду першої інстанції залишити без змін як законну та обґрунтовану.

Третя особу явку свого представника у судове засідання не забезпечила, про час та місце розгляду справи повідомлялась у відповідності до вимог закону. Колегія суддів дійшла висновку про можливість розгляду справи за відсутності представника третьої особи, оскільки неявка вказаної особи в судове засідання не унеможливлює встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Так, відповідно до п.1 ч.1 ст.312 ЦПК України розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд відхиляє скаргу і залишає ухвалу без змін, якщо судом першої інстанції постановлено ухвалу з додержанням вимог закону.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, пояснення осіб, які з'явилися в судове засідання, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваної ухвали, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів контрольного провадження, у провадженні Шевченківського районного суду м. Києва перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4 до Громадської організації «Спілка ректорів вищих навчальних закладів України», третя особа Громадська організація «Рада представників вищих навчальних закладів України» про визнання недійсним рішення Президії Громадської організації «Спілка ректорів вищих навчальних закладів України», яке оформлено протоколом Президії Громадської організації «Спілка ректорів вищих навчальних закладів України» від 12 січня 2017 року.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 19 січня 2017 року відкрито провадження у даній справі.

Разом із позовом ОСОБА_3 та ОСОБА_4 подали до суду клопотання про забезпечення позову шляхом заборони Громадській організації «Спілка ректорів вищих навчальних закладів України», голові організаційного комітету Третього всеукраїнського з'їзду вищих навчальних закладів державної форми власності ОСОБА_8 вчиняти будь - які дії , що стосуються скликання Третього всеукраїнського з'їзду вищих навчальних закладів державної форми власності до моменту ухвалення рішення у справі.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 19 січня 2017 року відмовлено у задоволенні заяви про забезпечення позову.

Так, відповідно до вимог ст. 151 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити, передбачені цим Кодексом, заходи забезпечення позову.

Згідно ч.3 ст.151 ЦПК України забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Згідно із вимогами ст. 152 ЦПК України, позов забезпечується накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб, забороною вчиняти певні дії. Види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Законом передбачено, що забезпечення позову можливе лише в разі достатньо обґрунтованого припущення про те, що невжиття заходів забезпечення може у майбутньому утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду у разі задоволення позову.

Пунктом 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» передбачено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Цивільний процесуальний закон не зобов'язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову. Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути ухвалено тільки відповідно до заявлених позовних вимог. Заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може привести до порушення прав і законних інтересів інших осіб.

Інститут забезпечення позову являє собою сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.

Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв'язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не учасниками даного судового процесу.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.

Порушуючи питання про забезпечення позову у спосіб, про який просять позивачі, останні вказували, що невжиття забезпечення позову у вигляді заборони Громадській організації «Спілка ректорів вищих навчальних закладів України», голові організаційного комітету Третього всеукраїнського з'їзду вищих навчальних закладів державної форми власності ОСОБА_8 вчиняти будь - які дії, що стосуються скликання Третього всеукраїнського з'їзду вищих навчальних закладів державної форми власності може зробити неможливим виконання рішення суду у разі задоволення позову, оскільки до запланованої дати проведення з'їзду залишилося вкрай мало часу, а розгляд справи є тривалим.

Так, відмовляючи у задоволенні заяви про забезпечення позову суд виходив із невідповідності способу забезпечення позову заявленим позовним вимогам, відсутності належного мотивування необхідності такого забезпечення позову.

Як вбачається із позовних вимог, позивачі просять суд визнати недійсним рішення Президії Громадської організації «Спілка ректорів вищих навчальних закладів України», яке оформлено протоколом Президії Громадської організації «Спілка ректорів вищих навчальних закладів України» від 12 січня 2017 року. Така вимога позивачів не потребує забезпечення у спосіб обраний ними тому що, забезпечення позову у такий спосіб, про який просять позивачі є фактично вирішенням заявлених позовних вимог по спору без розгляду справи по суті.

Колегія суддів цілком погоджується з такими висновками суду першої інстанції, так як вони відповідають вимогам закону, є обґрунтованими, оскільки позивачами ні у суді першої інстанції, ні у суді апеляційної інстанції, не наведено жодних доводів та обставин, які б свідчили про те, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду, адже у разі задоволення позову буде вирішено питання про недійсність оскаржуваного рішення, а зі змісту позовних вимог вбачається, що заявлені позивачами вимоги фактично не потребують забезпечення.

Оскаржувану ухвалу, на думку колегії суддів, постановлено з додержанням вимог закону. Доводи апеляційної скарги не спростовують наведених вище висновків.

З врахуванням вищевикладеного, підстави для скасування оскаржуваної ухвали і задоволення апеляційної скарги відсутні.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п.1 ч.1 ст. 312, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3, ОСОБА_4, подану представником ОСОБА_5, відхилити.

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 19 січня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий:

Судді: