Номер провадження: 22-ц/785/57/17
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Колесніков Г. Я.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.05.2017 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого Колеснікова Г.Я.,

суддів Ващенко Л.Г., Плавич Н.Д.,

за участю секретаря - Ярахмедова Є.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом заступника військового прокурора Одеського гарнізону Південного регіону України в особі Міністерства оборони України, Квартирно-експлуатаційного відділу м. Одеси (далі-КЕВ м.Одеси) до ОСОБА_2 про визнання права державної власності на обєкт нерухомого військового майна, за апеляційною скаргою заступника військового прокурора Одеського гарнізону Південного регіону України (далі - заступник військового прокурора) на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 22 листопада 2016 року,

ВСТАНОВИЛА:

У липні 2015 року заступник військового прокурора звернувся до суду з указаним позовом.

Зазначав, що Міністерство оборони України є єдиним власником адміністративної будівлі №19 по вул. Софіївській,19 (колишня вул.Короленка) в м.Одесі на підставі рішення звуженого виконкому Одеської міської ради депутатів трудящих № 27 від 29 травня 1951 року, яке перебуває на балансі та обліку КЕВ м.Одеси.

Внаслідок безпідставного прийняття органами місцевого самоврядування у 1997-2005р.р. низки рішень щодо включення зазначеного нерухомого майна до складу комунальної власності, видачі свідоцтв про право власності тощо, які судовими рішеннями визнані недійсними, вказана адміністративна будівля була розділена на два самостійні обєкти площею 1578,9 кв.м., власником якого з 01 червня 2010 року є Одеська міська рада, та площею 80,3 кв.м., якому присвоєно №101, власником якого з 26 липня 2010 року є ОСОБА_2

Посилаючись на зазначені обставини заступник військового прокурора просив визнати за державою Україна в особі Міністерства оборони України право державної власності на обєкт нерухомого майна нежитлове приміщення №101, загальною площею 80,3 кв.м., що розташований за адресою: ОСОБА_3,вул.Софіївська,19, на підставі ст.ст.328,392 ЦК України. Відповідач ОСОБА_2 позов не визнав за його безпідставністю та, крім цього, просив застосувати строк позовної давності до вимог заступника військового прокурора.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 22 листопада 2016 року у позові відмовлено за необґрунтованістю позовних вимог.

В апеляційній скарзі заступник військового прокурора просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Неправильність рішення суду першої інстанції обґрунтовано порушенням норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача, апелянта, представника Міністерства оборони та відповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення з одних лише формальних міркувань.

Судом встановлено, щорішенням звуженого виконкому Одеської міської ради депутатів трудящихся № 27 від 29 травня 1951 року «О восстановлении прав землепользования, а также прав на строения, отведенные в довоенный и послевоенный период для нужд Одесского военного округа» підтверджено належність військового містечка № 19 (м. Одеса, вул. Короленко,19) Одеському військовому округу та відновлено право користування земельною ділянкою, на якій розташовані обєкти нерухомості вказаного військового містечка. Будівля № 1 військового містечка № 19 відносяться до нерухомого військового майна та перебуває на балансі і обліку КЕВ м. Одеси.

29 червня 2005 року рішенням виконавчого комітету Одеської міської ради № 259 включено до складу обєктів комунальної власності адміністративну будівлю площею 1659,2 кв.м. за адресою м. Одеса, вул. Софіївська, 19 (колишня вул. Короленко).

13 червня 2008 року виконавчим комітетом Одеської міської ради територіальній громаді м. Одеси в особі Одеської міської ради було видано свідоцтво про право власності на адміністративну будівлю площею 1659,2 кв.м. за адресою м. Одеса, вул. Софіївська, 19.

18 грудня 2008 року Одеська міська рада за договором купівлі-продажу відчужила ПП «РЕЛД» адміністративну будівлю за адресою м. Одеса, вул. Софіївська, 19.

26 грудня 2008 року ПП «РЕЛД» за договором купівлі-продажу відчужила гр. ОСОБА_4 адміністративну будівлю за адресою м. Одеса, вул. Софіївська, 19.

09 листопада 2009 року гр. ОСОБА_4 внесла зазначену адміністративну будівлю до статутного капіталу ТОВ «АВЕРС-СТРОЙ».

14 січня 2010 року ТОВ «АВЕРС-СТРОЙ» отримало свідоцтво про право власності на адміністративну будівлю за адресою м. Одеса, вул. Софіївська, 19.

В подальшому ТОВ «АВЕРС-СТРОЙ» здійснило поділ адміністративної будівлі, яка розташована за адресою м. Одеса, вул. Софіївська, 19, на два самостійній обєкти нерухомості площами 1578,9 кв.м. та 80,3 кв.м.

12 квітня 2010 року ТОВ «АВЕРС-СТРОЙ» було видане свідоцтво про право власності на нежитлове приміщення № 101, площею 80,3 кв.м. за адресою м. Одеса, вул. Софіївська,19.

26 липня 2010 року ТОВ «АВЕРС-СТРОЙ» за договором купівлі-продажу відчужило ОСОБА_2 нежитлове приміщення № 101, площею 80,3 кв.м. за адресою м. Одеса, вул. Софіївська, 19.

Відповідно до положень глави 29 розділу І книги третьої «Право власності та інші речові права» ЦК України до речових способів захисту права власності належать:

-позови про витребування майна з чужого незаконного володіння (ст.387 ЦК України);

-позови про витребування майна від добросовісного набувача (ст.388 ЦК України);

-позови про захист права власності від порушень, не повязаних із позбавленням володіння (ст.391 ЦК України);

-позови про визнання права власності (ст.392 ЦК України).

Звертаючись до суду позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту (ст.11 ЦПК України).

Як убачається з матеріалів справи, способом захисту порушеного права власності держави на обєкт нерухомості позивачем обрано подання позову про визнання права власності на це майно (ст. 392 ЦК України), а не витребування майна від нинішнього його володільця шляхом віндикації (ст.ст. 387, 388 ЦК України).

Статтею 392 ЦК України встановлено, що власник може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати документа, який засвідчує його право власності.

У позовній заяві заступника військового прокурора відсутні будь-які посилання на те, що відповідач оспорює або не визнає право власності позивача на спірний обєкт нерухомості, а також, що позивачем втрачено документ, який засвідчує його право власності.

Згідно роз'ясненням, які містяться у п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», позов про визнання права власності на майно (ст. 392 ЦК України) є належним способом захисту, якщо позивач вимагає залишення у нього майна, відчуженого третьою особою за договором, учасником якого він не був, і це майно ще не вибуло з його володіння.

Установивши, що нежитлове приміщення № 101, загальною площею 80,3 кв.м. адресою м. Одеса, вул. Софіївська, 19 у 2008 році вибуло з володіння власника у зазначений спосіб, суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у позові, заявленому з підстав, передбачених ст. 392 ЦК України, оскільки обраний позивачем спосіб захисту не є належним способом захисту.

У той самий час, якщо позивач вимагає повернення майна відчуженого третіми особами за договором, учасником якого позивач не був, належним способом захисту є витребування майна від нинішнього його володільця шляхом віндикації (ст.ст. 387, 388 ЦК України).

Однак, ураховуючи те, що позивач у справі таких вимог не заявляв, суд обґрунтовано не застосував до правовідносин сторін зазначені норми матеріального права та обґрунтовано відмовив у позові, заявленому на підставі ст.392 ЦК України.

Зазначена правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду України від 28 січня 2015 року №6-221цс14, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів.

Доводи апеляційної скарги про те, що позов про визнання права власності може бути самостійним способом захисту цивільних прав та інтересів даний висновок не спростовують, оскільки завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ст.1 ЦПК України).

Інші доводи апеляційної скарги про порушення судом норм процесуального права при розгляді справи на висновок суду першої інстанції про відмову у позові не впливають, оскільки самі по собі такі порушення не призвели до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст.303,304,п.1ч.1ст.307,ст.ст.308,313-315,317,319ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу заступника військового прокурора Одеського гарнізону Південного регіону відхилити.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 22 листопада 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала апеляційного суду може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий /підпис/

Судді /підписи/

З оригіналом згідно,

Суддя апеляційного суду

Одеської області ОСОБА_5