Категорія 27Доповідач Медяний В. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 лютого 2017 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Вінницької області в складі:

головуючого Медяного В.М.,

суддів: Матківської М.В., Сопруна В.В.,

за участю секретаря Сніжко О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 12 грудня 2016 року,

встановила:

У липні 2016 року позивач публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» звернувся в суд з даним позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

Посилається на те, що між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_2 08.08.2011 року був укладений кредитний договір № б/н, відповідно до умов якого остання отримала у Банку кредит у розмірі 2 500, 00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії карти.

Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою складає між нею та банком договір.

Позивач свій обов'язок по кредитному договору щодо надання відповідачу кредиту виконав. Однак, відповідач не виконує належним чином взятих на себе зобов'язань, а тому станом на 30.04.2016 року виникла заборгованість у розмірі 18 055, 62 грн., з яких: заборгованість за кредитом 1 852, 75 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом 12 066, 89 грн., заборгованість за пенею та комісією 2 800,00 грн., штраф (фіксована частина) 500,00 грн., штраф (процентна складова) 835, 98 грн., яку позивач просив стягнути з відповідача.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 12 грудня 2016 року позовзадоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 08.08.2011 року у розмірі 14755,62 гривень, з яких: 1 852 грн., 75 коп. - заборгованість за кредитом, 12 066 грн. 89 коп. - заборгованість по процентам за користування кредитом та 835 грн. 98 коп. штраф (процентна складова), а також 1126,15грн. судового збору.В решті позовних вимог - відмовлено.

У апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_2 просить рішення суду першої інстанції змінити, стягнувши з неї на користь позивача заборгованість у розмірі 10755,62 грн., з яких 9919,64 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом та 835,98 грн. - штраф (процентна складова), а також 826,80 грн. судового збору. Посилається на неповне з'ясування обставин, які суд вважає встановленими, що призвело до невідповідності висновків суду обставинам справи, наслідком чого є істотні порушення та невірне застосування норм права. Зокрема, вважає, що судом при розгляді справи не враховано внесення нею 04 червня 2016 року на картку грошових коштів в сумі 4000 грн. та відповідно зменшення розміру заборгованості.

В судовому засіданні в суді апеляційної інстанції представник скаржника відповідача у справі ОСОБА_2 - ОСОБА_3 апеляційну скаргу повністю підтримав та просив її задовольнити, посилаючись на викладені в ній доводи.

Представник позивача у справі ПАТ КБ «Приватбанк» - ОСОБА_4 апеляційну скаргу не визнав та заперечив проти її задоволення, посилаючись на її безпідставність та необґрунтованість, просив рішення залишити без змін.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін у справі, вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступних підстав.

Згідно ст.212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ст.213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до вимог ст.214 ЦПК України, при ухваленні рішення суд зобов'язаний прийняти рішення, зокрема, щодо: наявності обставин (фактів), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; наявності інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи; правовідносин, зумовлених встановленими фактами. У рішенні суду обов'язково повинні бути зазначені встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ст.4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до ст.ст.10, 57, 60 ЦПК України суд вирішує цивільно-правовий спір на засадах змагальності, кожна сторона зобов'язана доказами довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог чи заперечень.

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, що мають значення для справи.

Відповідно до ч.1-3 ст.303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами.

Апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

Відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Колегія суддів переконана, що рішення суду першої інстанції у даній справі зазначеним вимогам Закону повністю відповідає.

Судом установлено, що08.08.2011 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_2 (на даний час прізвище змінене з ОСОБА_2 на ОСОБА_2) був укладений кредитний договір № б/н, відповідно до умов якого, банк зобов'язався надати відповідачу кредит у розмірі 2 500, 00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Зі змісту Анкети-Заяви позичальника про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у Приватбанку від 08.08.2011 року (а.с.6) вбачається, що позичальник ознайомилася з Умовами та Правилами надання банківських послуг та Тарифами банку; вона згодна, що ця Анкета-Заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Тарифами банку складає між нею та Банком договір про надання банківських послуг. Вказані письмові документи містять усі істотні умови договору про надання фінансових послуг, передбачені ст. 6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», а тому в силу положень ст. 638 ЦК України даний договір вважається укладеним.

Пунктом 1.1.3.2.3 Умов та правил надання банківських послуг передбачена можливість односторонньої зміни Тарифів та інших невід'ємних частин Договору.

Згідно розрахунку заборгованості за договором б/н від 08.08.2014р. станом на 08.08.2011р. розмір відсоткової ставки за користування кредитом становить 36,00 % на рік, з 01.01.2013р. зменшено відсоткову ставку за користування кредитом з 36,00% до 30,00 % на рік, а з 01.09.2014 р. відсоткову ставку за користування кредитом збільшено з 30,00% до 34,80 % на рік, з 01.04.2015 року збільшено з 34, 80 % до 43,20 % які нараховуються на суму залишку заборгованості за кредитом.

Відповідно до ст.ст. 1054, 1055 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі.

При укладенні вищевказаного договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України, відповідно до якої договір приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Вказаним договором передбачено порядок та умови погашення кредиту, погашення заборгованості по кредиту, сплата нарахованих за період користування кредитом відсотків, комісії за користування кредитом та інших витрат.

На виконання вимог договору банк надав відповідачу кредит у розмірі 2 500, 00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00 % на рік, з 01.01.2013 р. зменшено відсоткову ставку за користування кредитом з 36,00% до 30,00 % на рік, а з 01.09.2014 р. відсоткову ставку за користування кредитом збільшено з 30,00% до 34,80 % на рік, з 01.04.2015 року збільшено з 34, 80 % до 43,20 % які нараховуються на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції встановив та виходив з того, як вбачається з розрахунку заборгованості за договором б/н від 08.08.2011р.відповідач користуючись кредитними коштами починаючи з 08.08.2011р., зобов'язання щодо їх повернення не виконувала належним чином.

Згідно зі ст.ст. 526, 530 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу; якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Відповідно до ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти; розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Таким чином, зважаючи на невиконання відповідачем умов договору щодо повернення кредитних коштів та беручи до уваги розрахунок заборгованості за договором № б/н від 08.08.2011 року, колегія суддів переконана, що суд першої інстанції дійшов правильного та обґрунтованого висновку про те що заборгованість ОСОБА_2 перед ПАТ КБ «Приватбанк» станом на 30.04.2016 року складає 14 755,62 грн., з яких: 1 852, 75 грн. - заборгованість за кредитом, 12 066, 89 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом та 835, 98 грн. штраф (процентна складова).

Разом з тим суд також дійшов правильного висновку і про те, щоне підлягають задоволенню позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача 2 800,00 грн. заборгованості за пенею та комісією, оскільки в прохальній частині позову позивач просить стягнути з відповідача дану суму як заборгованість за пенею та комісією, при цьому не розмежовано, який саме розмір пені вимагається ним до стягнення та за який саме період він виник, а також не зазначено яка сума комісії нарахована позивачем та за які саме послуги банку. У наданому позивачем розрахунку заборгованості зазначається про наявність заборгованості по нарахованій комісії в сумі 2 800,00 грн.

Згідно вимог ч. 1 ст. 546 ЦК України та ст. 549 ЦК України виконання зобов'язання забезпечується, зокрема, неустойкою, яка визначається як пеня та штраф і є грошовою сумою чи іншим майном, які боржник повинен передати кредиторові уразі порушення зобов'язання.

Відповідно до ч. 3 ст. ст. 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Разом з тим, комісія в розумінні Умов та правил надання банківських послуг є винагорода, яка сплачується позичальником на користь банку за надані останнім послуги пов'язані з обслуговуванням клієнта.

Таким чином, пеня, як вид забезпечення виконання зобов'язання та комісія, як винагорода за надані послуги, не є тотожними поняттями, оскільки відрізняються за своєю правовою природою.

Також суд дійшов правильного висновку про те, що не підлягають задоволенню і позовні вимоги в частині стягнення 500 грн. штрафу згідно п.2.1.1.7.6. Умов та Правил надання банківських послуг у фіксованому розмірі, оскільки відповідно до ч. 2ст. 549 ЦК України штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання, а тому не може визначатися у твердому вибірковому розмірі та відповідно стягненню не підлягає.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 88 ЦПК України судом першої інстанції також правильно вирішено питання про розподіл між сторонами понесених судових витрат.

Колегія суддів повністю погоджується з таким висновком суду першої інстанції, оскільки суд дійшов правильного, законного та обґрунтованого висновку щодо частково задоволення позовних вимог.

Доводів, які б спростували законність та обґрунтованість ухваленого судом першої інстанції рішення, апеляційна скарга позивача не містить. Зокрема, колегія суддів не може погодитись з доводами апеляційної скарги про те, що судом при розгляді справи не враховано внесення відповідачем ОСОБА_2 04 червня 2016 року на картку грошових коштів в сумі 4000 грн. та відповідно зменшення розміру заборгованості перед позивачем ПАТ КБ «Приватбанк», оскільки судом першої інстанції з відповідача стягнута в межах заявлених позовних вимог нарахована позивачем ПАТ КБ «Приватбанк» сума заборгованості, яка виникла станом на 30 квітня 2016 року. Таким чином,внесення відповідачем ОСОБА_2 04 червня 2016 року на картку грошових коштів в сумі 4000 грн. призвело відповідно до зменшення розмір нарахованої Банком заборгованості станом на 04 червня 2016 року, а не станом на 30 квітня 2016 року.

За таких обставин колегія суддів повністю погоджується з такими висновками суду першої інстанції та переконана, що доводи апеляційної скарги, що наведені на їх обґрунтування, які фактично зводяться до незгоди з ухваленим місцевим судом по справі справедливим та законним рішенням та його суб'єктивної переоцінки, в даному випадку є несуттєвими, рішення суду у даній справі прийняте по суті розглянутого цивільно-правового спору не спростовують і не дають підстав для висновку про на неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, невірну правову оцінку обставинам справи та порушення норм матеріального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи, а тому апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду у даній справі підлягає залишенню без змін.

Враховуючи наведене, керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 314, 315, 317, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів -

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 12 грудня 2016 року залишити без змін.

Ухваланабирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий : /підпис/ В.М. Медяний

Судді : /підпис/ М.В. Матківська

/підпис/ В.В. Сопрун

Згідно з оригіналом: