Справа № 570/3878/16-ц
Номер провадження 2/570/271/2017
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 серпня 2017 року Рівненський районний суд Рівненської області

в особі судді Остапчук Л.В.

при секретарі Захарук Г.Л.

за участю: позивачки ОСОБА_1

представника позивачки, адвоката ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Рівне

цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про поділ майна подружжя,

в с т а н о в и в :

Позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4 про поділ майна подружжя. В обґрунтування своїх позовних вимог вона вказує, що вони з відповідачем перебувають у зареєстрованому шлюбі з 25 лютого 2014 року, від шлюбу мають одну неповнолітню дитину, сина - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, який проживає з матір'ю і перебуває повністю на її утриманні. Під час шлюбу вони з чоловіком за спільні кошти придбали автомобіль моделі "ВАЗ-2109", державний номерний знак НОМЕР_1, заплативши за нього кошти в сумі 2400,00 доларів США, що на той час є еквівалентним сумі 29558 грн. 50 коп., також за спільні кошти вони придбали мотокосу з бензиновим двигуном, вартістю 1399,00 грн. Досягти згоди стосовно добровільного поділу майна вони з відповідачем не можуть, вважаючи, що автомобіль та мотокоса є спільною сумісною власністю подружжя, позивачка просить виділити їй в натурі автомобіль марки "ВАЗ-2109", державний номерний знак НОМЕР_1, відповідачу виділити мотокосу та компенсацію належної йому частки в автомобілі, яка становить 8920 грн. 16 коп., оскільки з нею залишилася проживати їхня неповнолітня дитина, яка перебуває на її утриманні, та стягнути з відповідача судові витрати.

В ході розгляду справи позивачка ОСОБА_1 подала до суду заяву про зменшення позовних вимог, в якій просить стягнути на її користь з відповідача компенсацію із спільного майна подружжя у розмірі 14797 грн. 21 коп., відповідачу виділити бензинову мотокосу вартістю 1399,00 грн. та визнати за ним право на кошти, вкладені на придбання автомобіля, стягнути з відповідача на її користь судові витрати у розмірі 826 грн. 80 коп.

Позивачка ОСОБА_1 в судовому засіданні позов підтримала, пояснила, що між нею та відповідачем зареєстровано шлюб 25 лютого 2014 року, а 16 травня 2014 року у них було весілля. За весільні гроші, на авторинку в місті Рівне 15 червня 2014 року, в ОСОБА_6 вони купили автомобіль. Спочатку вони підібрали автомобіль "ВАЗ 2109", який підійшов їм по ціні, але оскільки продавець хотів отримати гроші за машину в доларах, вона з чоловіком поміняли гривні на долари, приїхали до додому ОСОБА_7, ще раз оглянули автомобіль, погодили ціну, та вона вручила ОСОБА_6 гроші, в сумі 2400 доларів США, а останній надав їм розписку про отримання грошей за продаж вказаного автомобіля. Зазначила, що хоча даний автомобіль вони купили, але на право керування і розпорядження ним їм з чоловіком було надано доручення, так як це було їхнє спільне майно. За дорученням до нотаріуса їздив чоловік з ОСОБА_6 Ключі від автомобіля та документи на нього були у чоловіка, а сама машина знаходилась у гаражі у її батьків, звідки даний автомобіль відповідач зі своїми друзями викрали, хоча вона пропонувала чоловіку продати автомобіль, а гроші поділити. ОСОБА_8 повідомила суду, що нею з чоловіком за спільні кошти в магазині "Епіцентр" була придбана мотокоса. Крім того, зазначила, що вони з чоловіком і досі перебувають у зареєстрованому шлюбі, так як в них дитина до 1-го року, але фактично разом не проживають. З огляду на вищевикладене, вважаючи автомобіль і мотокосу спільним майном подружжя просить задоволити позов, стягнути на її користь половину вартості автомобіля на час його придбання, так як автомобіль був придбаний за спільні кошти, хоче отримати свою частку.

Представник позивачки, адвокат ОСОБА_2, в судовому засіданні позов і доводи позивачки підтримав. Пояснив, що червні 2014 року, перебуваючи у шлюбі, сторони придбали автомобіль марки "ВАЗ 2109". Використовуючи своє положення (водій, працівник поліції), відповідач ОСОБА_4 замість оформлення договору купівлі-продажу, оформив у нотаріуса довіреність, в якій вказав, що обоє, як ОСОБА_1, так і ОСОБА_4, мають право керувати автомобілем та мають право продажу даного автомобіля за ціну і на умовах на їх розсуд, тобто визнав автомобіль спільним майном подружжя. Після з'ясування всіх обставин справи, в останньому судовому засіданні, представник позивачки заявив, що доведеним є той факт, що відповідачем було поставлено вимогу анулювання довіреності і оформлення автомобіля на його матір, що було зроблено для того, щоб не було підстав визнати автомобіль таким, що придбаний за спільні кошти подружжя і ці факти знайшли повне підтвердження в судовому засіданні. З урахуванням зменшення позивачкою позовних вимог, просить стягнути з відповідача компенсацію частини грошей, за які було придбано автомобіль та мотокоса, які є спільним майном подружжя, в розмірі 14791,81 грн., а за відповідачем залишити право на дане майно.

Відповідач ОСОБА_4 подав до суду заперечення на позовну заяву про поділ майна подружжя, в якому зазначив, що з огляду на те, що позовні вимоги позивачки є безпідставними, просить відмовити в задоволенні позову повністю.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_4 позов не визнав і пояснив, що 24 лютого 2014 року вони з позивачкою зареєстрували шлюб, в травні 2014 року у них було весілля. Скільки було весільних грошей він не пам'ятає, проте відразу після весілля перепійні гроші, в сумі 10000,00 грн., дружина позичила брату ОСОБА_9, про що він був поставлений перед фактом, та ці гроші брат дружини не повертає. Щодо спірного автомобіля зазначив, що після того, як власник автомобіля, ОСОБА_10, попросив повернути автомобіль, він з ОСОБА_11 забирав автомобіль з двору батьків позивачки на буксирі, в зв'язку з тим, що в машині не було акумулятора. В гараж не проникав і до гаража відношення не мав. Заявив, що ОСОБА_10 дав йому автомобіль покористуватися, так як вони дружили і автомобіль потрібний був для перевезення будівельних матеріалів та переїзду на огород. Хто власник автомобіля по технічному паспорту не пам'ятає, припускає що таким може бути ОСОБА_12 Хто такий ОСОБА_6, він взагалі не знає, та все що розказує дружина, про купівлю в нього автомобіля є неправдою. Зокрема ОСОБА_12 дав доручення на автомобіль його знайомому ОСОБА_10, а останній в свою чергу дав автомобіль покористуватися йому. Гроші за даний автомобіль нікому не платили. Пояснити суду чому сам забирав з двору автомобіль відповідач не зміг. Щодо мотокоси зазначив, що дійсно вони з дружиною її купували за спільні кошти. Коли жив з дружиною, пару разів користувався цією косою, проте вона залишилася в гаражі і він її не брав. В зв'язку з цим просив в позові відмовити. В останні судові засідання відповідач перестав з'являтися, не дивлячись на визнання судом його явки в судове засідання обов'язковою.

Представник відповідача ОСОБА_3 в судовому засіданні позов не визнав і підтримав пояснення самого відповідача. ОСОБА_8 пояснив, що ОСОБА_6 не міг продати автомобіль, так як не був його власником, а в його розписці про отримання коштів, не міститься індивідуальних відомостей автомобіля, не вказана валюта. У витягу з реєстру довіреностей, власником спірного автомобіля є ОСОБА_12, від імені якого діяв ОСОБА_10 З огляду на це, позивачка просить виділити їй чуже майно, яке належить третій особі, так як автомобіля у власності подружжя не було і доказів того, що вказаний автомобіль був зареєстрований за кимось із подружжя суду не надано. Сторони користувалися автомобілем на підставі доручення, яке анульовано, тому він не був і не міг бути у власності позивачки і відповідача, так як він не набувався сторонами у власність під час шлюбу. Не заперечив, що автомобіль знаходився на території двору матері позивачки, його викотили і повернули власнику. ОСОБА_8 повідомив, що мотокоса була, але доказів того, що її забрав відповідач немає. Вважає, що позовні вимоги є надуманими, не підтверджені належними доказами, тому позов є необґрунтованим і просить у його задоволенні відмовити.

Свідок ОСОБА_6 в судовому засіданні показав, що він продав автомобіль марки "ВАЗ 2109" голубого кольору ОСОБА_1 і ОСОБА_4 та надав розписку про отримання від них коштів в розмірі 2400 доларів США. Його здивувало, чому подружжя потребували розписку, проте під диктовку ОСОБА_4 написав розписку і віддав їм. З їх слів зрозумів, що то були перепійні гроші. Доручення на право керування і розпорядження автомобілем сторонам у нотаріуса надав ОСОБА_10, який мав право діяти по дорученню.

Із показів свідка ОСОБА_13 вбачається, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі. Після весілля, бажаючи придбати автомобіль, вони обоє їздили на базар, обирали автомобіль і в результаті придбали автомобіль марки "ВАЗ 2109" голубого кольору. Зазначила, що їй відомо зі слів сторін, що вони купили автомобіль за перепійні гроші за 2500 доларів США і обоє користувалися цим автомобілем. Крім того, повідомила, що в день, коли ОСОБА_4 забирав автомобіль, вона з позивачкою були в будинку, почули, що щось стукає, коли подивилися у вікно, то виявили, що це ОСОБА_4 і ще два чоловіки зірвали замок з гаража і виштовхали автомобіль до дороги, після чого один з чоловіків, який був з відповідачем повернувся в гараж і забрав мотокосу. Зі слів позивачки зрозуміла, що автомобіль ОСОБА_4 забрав без дозволу.

Свідок ОСОБА_14 в судовому засіданні показала, що в лютому 2014 року сторони офіційно зареєстрували шлюб, а в травні 2014 року у них було весілля. Після весілля дочка і зять проживали в неї в будинку, але в них було все своє. Зазначила, що сторонам на весілля перепили 34000,00 грн., це були їх спільні кошти, за частину яких вони придбали спірний автомобіль "Жигулі" синього кольору. Їм обом було надано доручення на право керування і продажу автомобіля. Зазначила, що автомобіль стояв у гаражі в її господарстві, так як сторони домовилися, що в позивачки буде зберігатися автомобіль, а у відповідача документи на нього. 15 червня 2016 року, до неї на роботу подзвонила дочка і повідомила, що відповідач ще з двома чоловіками зривають замок з гаража і забирають автомобіль. Крім того, заявила, що ніяких грошей нікому сторони не позичали і ні в кого зять не позичав цей автомобіль. Яка може бути позичка, коли автомобіль в користуванні дочки і зятя був два роки.

Свідок ОСОБА_10 в судовому засіданні зазначив, що автомобіль "ВАЗ-2109" по генеральному дорученню, з правом продажу, був оформлений на нього, хоча в технічному паспорті значився скоріш всього перший власник авто, він поїздив автомобілем два роки і вирішив продати. У нього даний автомобіль купив ОСОБА_6, та коли останній продавав автомобіль, зателефонував йому. Він приїхав до нотаріуса на вул.Ст.Бандери в м.Рівне і оформив довіреність на ОСОБА_4 і ОСОБА_14, хоча в нотаріуса ОСОБА_4 був без ОСОБА_14. Крім того, заявив, що ОСОБА_4 приходив до нього зі своїм юристом та просив не приходити в суд і не давати свідчень. ОСОБА_8 запитував де проживає власник авто, котрий записаний в технічному паспорті. Зазначив, що до оформлення довіреності на ОСОБА_8 і ОСОБА_14, самого ОСОБА_8 не знав, і ОСОБА_8 його другом не являється, автомобіль йому в користування не надавав, а свого часу продав автомобіль ОСОБА_6, лише в суді дізнався прізвище ОСОБА_8.

Свідок ОСОБА_12 суду показав, що спірний автомобіль він придбав на ринку і зареєстрував його на своє ім'я. Потім продав автомобіль ОСОБА_10, оформивши на нього доручення. В червні 2016 року ОСОБА_4 приїхав до нього з матір'ю по питанню переоформлення автомобіля на себе та скасування доручення на ОСОБА_10 Скасувавши довіреність, яку видавав ОСОБА_10, він переоформив автомобіль на матір ОСОБА_4, перереєструвавши все у МРЕВ ДАІ. Гроші за автомобіль отримав не від ОСОБА_4, а свого часу від ОСОБА_10 як продавав йому автомобіль.

Судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 25 лютого 2014 року. Від шлюбу мають неповнолітню дитину, сина, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, який на даний час проживає з матір'ю і перебуває повністю на її утриманні.

15 червня 2014 року, ОСОБА_1 та ОСОБА_4 у ОСОБА_6 купили автомобіль марки "ВАЗ 2109", 1992 року випуску, реєстраційний номер 733 23 РВ, що підтверджується розпискою ОСОБА_6 від 15 червня 2014 року, про отримання коштів в сумі 2400 доларів США від ОСОБА_1 та ОСОБА_4 за продаж автомобіль "ВАЗ 2109" голубого кольору.

Свого часу вказаний автомобіль ОСОБА_6 купив у ОСОБА_10, який мав право розпорядження автомобілем на підставі довіреності, але своє право на автомобіль не переоформив. В зв'язку з цим 16 червня 2014 року ОСОБА_10 видав довіреність на ім'я ОСОБА_1 та ОСОБА_4, яка посвідчена приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Рівненської області ОСОБА_15 і зареєстрована в реєстрі за № 386, копія якої знаходиться в матеріалах справи.

Факт придбання ОСОБА_1 і ОСОБА_4 автомобіля у ОСОБА_6 також підтверджується показами свідків в судовому засіданні.

Ще раніше автомобіль ОСОБА_10 придбав у ОСОБА_12, оформивши відповідну довіреність, про що в судовому засіданні підтвердили ці особи, будучи допитаними як свідки.

Відповідно до довідки Територіального сервісного центру № НОМЕР_2 МВС в Рівненській області МВС України від 06.12.2016 року № 31/17/5641-5266 в період з 25.02.2014 року по 06.12.2016 року за ОСОБА_4 транспортні засоби не зареєстровані.

Проте, згідно листа Територіального сервісного центру № НОМЕР_2 МВС в Рівненській області МВС України від 20.04.2017 року № 31/17/5641-1581, 15 червня 2016 року, транспортний засіб марки ВАЗ 2109, державний номерний знак 733 23 РВ був перереєстрований за ОСОБА_16, матір'ю відповідача. Суд звертає увагу, що автомобіль був перереєстровано на ОСОБА_16, але виду цивільно-правової угоди, згідно якої відбулася перереєстрація, не вказано. Пізніше, 25 червня 2016 року, даний автомобіль згідно договору купівлі-продажу був перереєстрований за ОСОБА_17, а 10 січня 2017 року перереєстровано за ОСОБА_18 Станом на 20 квітня 2017 року даний автомобіль зареєстровано за ОСОБА_19.

Для з'ясування вказаних обставин, суд визнав явку відповідача до суду обов'язковою, але вимога суду про його обов'язкову участь в судовому засіданні, для повного та всебічного з'ясування всіх обставин справи, була неодноразово проігнорована відповідачем.

Крім того, за час шлюбу подружжям було придбано мотокосу за ціною 1399,00 грн., що підтверджується товарним чеком № Кнк/RV-4941742 від 01.08.2015 року, виданим ТОВ "Епіцентр К", копія якого долучена до матеріалів справи і цей факт не заперечується сторонами.

В судовому засіданні встановлено, що як автомобіль, так і мотокосу 15 червня 2016 року самовільно забрав відповідач ОСОБА_4 Це підтверджується показами свідків, а сам відповідач не заперечив того, що він забрав автомобіль.

Згідно зі ст.60 Сімейного кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Стаття 61 Сімейного кодексу України передбачає, що об'єктами права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Згідно ст.63 цього ж Кодексу дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном. А ст.70 СК України встановлює, що в разі поділу майна, що є об'єктом спільної сумісної власністю подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними.

Аналогічні положення встановлені і в ст.ст.368, 369, 372 Цивільного кодексу України.

Суд оцінює докази відповідно до вимог ст.ст.58, 59, 61, 212 ЦПК України за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд також оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Обставини, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть вважатися встановленими в цивільній справі, якщо такі засоби доказування відсутні. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Виходячи із доводів сторін, показів свідків по справі, суд вважає, що в наявності є порушення прав позивачки, за захистом яких спрямоване її звернення до суду, позов є обґрунтованим, він базується на нормах сімейного і цивільного законодавства, а тому підлягає до задоволення.

Відповідно до ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно зі ст.4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Згідно ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст.55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Згідно ч.1 ст.16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а в ч.2 цієї статті визначає способи здійснення захисту цивільних справ та інтересів судом.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб'єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

З цією метою суд повинен з'ясувати характер спірних правовідносин сторін (предмет та підставу позову), характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб.

Згідно з ч.1 ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Відповідно до ч.1 ст.334 ЦК України право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом.

Пленум Верховного Суду України у п.23 Постанови № 11 від 21 грудня 2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" зазначає, що спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Згідно із п.24 цієї ж Постанови до складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб.

Згідно роз'яснень, викладених в п.30 зазначеної Постанови, рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об'єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч.1 ст.63, ч.1 ст.65 СК України.

На глибоке переконання суду автомобіль марки "ВАЗ 2109" і мотокоса були придбані подружжям ОСОБА_1 і ОСОБА_4 за спільні кошти, це майно тривалий час (два роки) перебувало в їх користуванні, а тому воно є спільним майном подружжя і підлягає поділу.

Оцінивши всі обставини справи в їх сукупності, суд вважає, що позов ОСОБА_1 базується на нормах діючого сімейного і цивільного законодавства, він є обґрунтованим, доведеним належними доказами, сам відповідач проігнорував вимогу суду, не з'явився в останні судові засідання для повного та всебічного з'ясування обставин справи щодо перереєстрації автомобіля на його матір, не спростував показання свідків, які повністю спростовують мотивацію, викладену в його запереченні та в поясненнях, які він надав у перших судових засіданнях, що розцінюється судом як самоусунення від вирішення спору, та намагання неправомірно заволодіти спільним майном подружжя, тому позов підлягає до задоволення і з урахуванням того, що станом на сьогодні, мотокоса знаходиться у власності відповідача, автомобіль відчужений третім особам, в натурі поділу здійснити неможливо, то з відповідача слід стягнути компенсацію за частку у спільному майні подружжя.

Хоча автомобіль і не був зареєстрований на ОСОБА_4 чи ОСОБА_1, але доводів відповідача, що даний автомобіль ОСОБА_20 надав їм у користування, суд не може взяти до уваги, оскільки в суді ОСОБА_20 ствердив, що ніколи не був другом ОСОБА_4, а автомобіль свого часу продав ОСОБА_6, який продав цей автомобіль для сім'ї ОСОБА_4, а вони користувалися цим автомобілем на протязі двох років. Ці доводи суд не приймає до уваги, розцінює як намагання ввести суд в оману, так як ці доводи не підтвердилися в суді жодним доказом, а судом були встановлені обставини з точністю до навпаки. Забравши автомобіль, відповідач ОСОБА_4 не повернув його власнику згідно технічного паспорта, а автомобіль був перереєстрований на його матір ОСОБА_16, що суд розцінює як те, що автомобіль все-таки був спільною власністю подружжя ОСОБА_4 і ОСОБА_1, сторін у справі, ОСОБА_4 розпорядився автомобілем на власний розсуд, а така перереєстрація спрямована на позбавлення позивачки права на частину цього автомобіля, як спільного майна подружжя.

Тому, виходячи з вищенаведеного, суд вважає, що право позивачки на частину майна подружжя має бути захищене. На переконання суду, таке рішення буде законним, спрямованим на захист конституційних прав позивачки, а також буде дотримано одного з головних принципів судочинства - справедливості.

У зв'язку з задоволенням позову, відповідно до ст.88 ЦПК України, з відповідача належить стягнути сплачений позивачкою при подачі позову до суду судовий збір.

Керуючись ст.ст.3, 4, 11, 57, 59, 60, 88, 213-215, 223, 294, 295 ЦПК України, ст.60, 61, 69, 70 Сімейного кодексу України, ст.ст.16, 355, 368, 369, 372 ЦК України, суд, -

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про поділ майна подружжя (з врахуванням заяви про зменшення позовних вимог) - задоволити повністю.

Стягнути з ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, проживаючого в ІНФОРМАЦІЯ_3, паспорт серії МЮ № 300025, виданий 05.06.2012 року Рівненським РВ УМВС України в Рівненській області, ідентифікаційний номер НОМЕР_3 на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, проживаючої в ІНФОРМАЦІЯ_5, паспорт серії МЮ № 368102, виданий 20.03.2014 року Рівненським РВ УДМС України в Рівненській області, ідентифікаційний номер НОМЕР_4 компенсацію із спільного майна подружжя в сумі 14797 (чотирнадцять тисяч сімсот дев'яносто сім) гривень 21 копійку.

Відповідачу ОСОБА_4 виділити бензинову мотокосу, вартістю 1399 гривень та визнати за ним право на 1/2 частину коштів, вкладених на придбання автомобіля.

Стягнути з ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, проживаючого в ІНФОРМАЦІЯ_3, паспорт серії МЮ № 300025, виданий 05.06.2012 року Рівненським РВ УМВС України в Рівненській області, ідентифікаційний номер НОМЕР_3 на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, проживаючої в ІНФОРМАЦІЯ_5, паспорт серії МЮ № 368102, виданий 20.03.2014 року Рівненським РВ УДМС України в Рівненській області, ідентифікаційний номер НОМЕР_4 сплачений нею судовий збір в сумі 826 (вісімсот двадцять шість) гривень 80 копійок.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Апеляційного суду Рівненської області через Рівненський районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи Апеляційним судом.

Суддя Остапчук Л.В.