АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 552/61/17 Номер провадження 22-ц/786/1331/17Головуючий у 1-й інстанції Яковенко Н. Л. Доповідач ап. інст. Прядкіна О. В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 травня 2017 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області в складі:

головуючого-судді Прядкіної О.В.,

суддів: Бутенко С.Б., Обідіної О.І.,

секретаря Лимар О.М.

за участі представників: позивача - Гапон О.Я., відповідачів - ОСОБА_3

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль»

на рішення Київського районного суду м. Полтави від 31 березня 2017 року

по справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

В С Т А Н О В И Л А :

В грудні 2016р. ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» звернувся до суду з позовом до ТОВ «Светолюкс» та поручителів ОСОБА_5 і ОСОБА_6 про стягнення солідарно заборгованості за кредитним договором в сумі 236 681,93 грн.

Ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 21 березня 2017 року закрито провадження в частині позовних вимог до ТОВ «Светолюкс».

Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 31 березня 2017 року у задоволенні позову ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_5 і ОСОБА_6 відмовлено.

Рішення оскаржив позивач, який в апеляційній скарзі, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить скасувати оскаржуване рішення і постановити нове, яким позов задовольнити у повному обсязі. Вказує, що порука відповідачів є чинною, оскільки договорами встановлено строк їх дії до повного погашення заборгованості. Крім того, зазначає, що шестимісячний термін звернення до поручителів з вищевказаним позовом слід відраховувати з 04 листопада 2016 року, коли їм була направлена вимога.

Колегія суддів, перевіривши справу в межах заявлених вимог і апеляційного оскарження, приходить до висновку про відхилення апеляційної скарги, з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 22 лютого 2013 року між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та Спільним українсько-російським товариством з обмеженою відповідальністю «Светолюкс» укладено кредитний договір № 11/0026/119989, за умовами якого банк надає відповідачу кредит в сумі 170000 грн. з кінцевим терміном погашення кредиту 21 лютого 2014 року зі сплатою 24 % річних (а.с. 11-20).

06 березня 2014 року сторони уклали додаткову угоду до даного кредитного договору, в п. 2 сторони угодили, що п. 1.3 Розділу 1 Кредитного договору слід викласти у наступній редакції: «1.3. Кінцевий термін погашення Кредиту позичальником «22» лютого 2016 р. (останній день строку користування кредитом Кредитом, в який Позичальник має здійснити остаточне погашення будь-якої заборгованості за Договором)(а.с. 27).

22 лютого 2013 року між банком та ОСОБА_6 укладено договір поруки № 011/0026/119989 (а.с. 31-37).

В той же день 22 лютого 2013 року між банком та ОСОБА_5 укладено договір поруки № 011/0026/119989 (а.с. 38-44).

Відповідно до умов зазначених договорів поруки відповідачі на добровільних засадах взяли на себе зобов'язання перед банком відповідати за зобов'язаннями Спільного українсько-російського товариства з обмеженою відповідальністю «Светолюкс», які виникають з умов кредитного договору від 22 лютого 2013 в повному обсязі зобов'язань.

Пунктом 7. 2. Договорів поруки визначено, що договір вступає в силу з моменту його підписання Сторонами і скріплення його печаткою Кредитора і діє до повного виконання забезпечених зобов'язань та зобов'язань поручитель за договором.

Обґрунтовуючи свої вимоги позивач вказав, що боржник умови кредитного договору належним чином не виконав, у зв'язку з чим виникла заборгованість.

Згідно розрахунку заборгованості за кредитним договором №011/0026/119989 від 22 березня 2013 року, станом на 20 грудня 2016 року заборгованість за кредитом становить 93 677, 01 грн., за відсотками - 55 877, 28 грн. (з них 54 587, 30 грн. простроченої заборгованості), а також пеня - 87 127, 64 грн., що в загальному розмірі становить 236 681, 93 грн. (а.с. 7-10).

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що позивач звернувся до суду із позовом до поручителів зі спливом шестимісячного строку з дня настання строку для виконання основного зобов'язання.

Колегія суддів вважає, що такий висновок суду відповідає встановленим обставинам справи і положенням закону.

Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша статті 252 ЦК України).

Разом з тим із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов'язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (частина друга статті 251 та частина друга статті 252 ЦК України).

Умова договору про його дію до повного виконання зобов'язань за кредитним договором не є встановленим сторонами строком припинення дії поруки, оскільки суперечить частині першій статті 251 та частинні першій статті 252 ЦК України, тому в цьому разі підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 ЦК України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Зазначеного висновку прийшов Верховний Суд України при розгляді цивільної справи № 6-691цс16 від 07 вересня 2016 року.

Таким чином, доводи апеляційної скарги, що порука діє до моменту повного виконання зобов'язань за договором, оскільки зазначена умова узгоджена між сторонами у договорі - є безпідставними, оскільки у даному випадку, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Так, за умовами даної справи, договорами поруки визначено, що порука діє до повного виконання забезпечених зобов'язань та зобов'язань поручителів за договором (п. 7.2.). Однак, з урахуванням наведеної позиції Верховного Суду України, яка відповідно до ст. 360-7 ЦПК України, є обов'язковою для всіх судів України, зазначена умова договору не є встановленим сторонами строком припинення дії поруки.

Відповідно до змін внесених до умов Кредитного договору додатковою угодою від 22 лютого 2013 року, остаточне погашення будь-якої заборгованості за кредитним договором позичальник має здійснити 22 лютого 2016 року. Отже, сторони чітко узгодили момент виконання основного зобов'язання за кредитним договором, а тому колегія суддів у повному обсязі погоджується з висновком місцевого суду, що шестимісячний строк пред'явлення вимоги банку про стягнення заборгованості до поручителя слід відраховувати саме зі вказаної дати.

При цьому, судова колегія звертає увагу, що відповідно до п. 2.1. статті 2 Договорів поруки, у випадку повного або часткового невиконання (неналежного виконання) позичальником всіх або окремих забезпечених зобов'язань в порядку та строки встановлені Кредитним договором, Кредитор набуває права вимоги до Поручителя щодо сплати заборгованості за порушеними забезпеченими зобов'язаннями.

Отже, умовами договору також передбачено виникнення у кредитора права пред'явлення вимоги про дострокове стягнення заборгованості по кожному окремому платежу за кредитним договором, до яких, зокрема, належить обов'язок позичальника щомісячно сплачувати проценти за користування кредитом (п.п. 5.1-5.3 Кредитного договору).

Зазначена обставина, згідно до висновку Верховного Суду України при розгляді цивільної справи № 6-272цс16 від 29 червня 2016 року, дає підстави для відрахування шестимісячного строку пред'явлення банком дострокової вимоги поручителям по кожному окремому платежу, який мав бути здійснений у строк і розмір визначений умовами договору, однак з тих чи інших підстав не був у належному вигляді здійснений позичальником

Однак, враховуючи, що умовами договору встановлений кінцевий строк виконання усіх зобов'язань за Кредитним договором, а останній платіж по процентам і кредитом мав бути здійснений позивачем в останній день строку користування кредитом, який визначений у п. 1.3. (п. 5.3 Кредитного договору ), то питання відрахування закінчення строку для пред'явлення вимоги по кожному окремому платежу не має принципового значення для вирішення справи.

Як встановлено судом, кредитор не звернувся до поручителів із позовом про стягнення заборгованості у шестимісячний строк з дня закінчення строку виконання усіх зобов'язань за Кредитним договором, а тому місцевий суд дійшов вірного висновку про необхідність відмови у задоволенні позову, у зв'язку з припиненням права кредитора на задоволення своїх вимог за рахунок поручителя, керуючись при цьому правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові № 6-1451цс16 від 14 вересня 2016 року.

Посилання в апеляційній скарзі позивача на те, що шестимісячний термін звернення до поручителів з вищевказаним позовом слід відраховувати з 04 листопада 2016 року, коли їм була направлена вимога є неспроможними, оскільки спростовується наступним.

Строк, передбачений нормоюч. 4 ст. 559 ЦК України, є преклюзивним (припиняючим), тобто його закінчення є підставою для припинення поруки

Сплив строку, передбаченого нормоюч. 4 ст. 559 ЦК України, зумовлює припинення зобов'язань поручителя, а отже, і відмову кредиторові в позові в разі звернення до суду.

З огляду на преклюзивний характер строку поруки й зумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію забезпеченого порукою зобов'язання застосоване в другому реченні ч. 4 ст. 559 ЦК України словосполучення «пред'явлення вимоги» до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання як умови чинності поруки слід розуміти як пред'явлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку сааме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя.

Зазначену правову позицію висловив Верховний Суд України при розгляді справи № 6-2662цс15 від 20 квітня 2016 року.

Таким чином, пред'явлення поручителям вимоги шляхом направлення письмової вимоги особисто поручителю після закінчення строку виконання основного зобов'язання є правом кредитора, однак і в такому разі належним пред'явленням вимоги, у розумінні положень ч. 4 ст. 559 ЦПК України, є звернення кредитора із такою вимогою до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання.

За результатами апеляційного розгляду колегія суддів вважає, що місцевим судом були вірно враховані та застосовані норми матеріального і процесуального права, а також правильно встановлені фактичні обставини по справі та їм дано належну оцінку, а тому апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» відхилити.

Рішення Київського районного суду м. Полтави від 31 березня 2017 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий-суддя /підпис/ О. В. Прядкіна

Судді: /підпис/ С. Б. Бутенко

/підпис/ О. І. Обідіна

Згідно з оригіналом:

Суддя Апеляційного суду

Полтавської області О. В. Прядкіна