Справа № 755/2032/17
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" лютого 2017 р. м. Київ

Суддя Дніпровського районного суду м. Києва САВЛУК Т.В., вивчивши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення інфляційних витрат, трьох відсотків річних та збитків,

в с т а н о в и в:

До Дніпровського районного суду міста Києва надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення інфляційних витрат, трьох відсотків річних та збитків.

Відповідно до ст.2 ч.3 Цивільного процесуального кодексу України, провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду та вирішення справ.

Цивільна юрисдикція - це визначена законом сукупність повноважень судів щодо розгляду цивільних справ, віднесених до їх компетенції (стаття 15 ЦПК). Підсудність визначає коло цивільних справ у спорах, вирішення яких належить до повноважень конкретного суду першої інстанції (статті 108 - 114 ЦПК).

Виходячи з поняття підсудність у цивільному судочинстві як розмежування компетенції між окремими ланками судової системи та між судами однієї ланки щодо розгляду цивільних справ, підсудністю фактично є визначення в системі судів компетентного суду стосовно вирішення певної цивільної справи.

Відповідно до ч.1 ст.109 Цивільного процесуального кодексу України позови до фізичної особи пред'являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її перебування.

Звертаючись з позовом до суду, позивач зазначив адресу відповідача ОСОБА_2 - АДРЕСА_1, що територіально відноситься до юрисдикції Тисменецького районного суду Івано-Франківської області.

Відповідно до положень п.8 ст.110 Цивільного процесуального кодексу України, підсудність справ за вибором позивача може визначатись у разі пред'являння позову, що виникає з договорів, у яких зазначено місце виконання або виконувати які через їх особливості можна тільки в певному місці, можуть пред'являтись також за місцем виконання цих договорів.

При зверненні з цим позовом до суду, позивач посилається, як на підставу визначення підсудності даного спору саме Дніпровському районному суду міста Києва, на положення п.п. «в» п.2 Договору позики від 25 березня 2010 року, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, де передбачено, що виконання зобов'язань за даним Договором має бути здійснено готівкою у межах міста Києва за місцем проживання Позикодавця або за іншою адресою, вказаною Позикодавцем.

Як роз'яснено у п.39 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року за №3 «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ», позови, що виникають із договорів, у яких зазначено місце виконання або виконувати які через їх особливість можна тільки в певному місці, можуть пред'являтися також за місцем виконання цих договорів (частина восьма статті 110 ЦПК).

Правила визначення місця виконання зобов'язання передбачено статтею 532 ЦК. При цьому слід ураховувати, що правила цієї статті застосовуються до зобов'язань, виконання яких з урахуванням їх особливостей можливе лише у певному місці. У разі якщо така особливість не визначена (наприклад, пункт 4 частини першої статті 532 ЦК) і не вбачається зі специфіки спірних відносин, то підсудність справи визначається за загальними правилами підсудності.

Виходячи з предмету спору та суб'єктивного складу сторін, позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення інфляційних витрат, трьох відсотків річних та збитків, не підсудний Дніпровському районному суду міста Києва, оскільки матеріально-правова вимога позивача до відповідача, виходячи з предмету позову, зводиться до застосування до відповідача санкцій цивільно-правового характеру, пов'язаних з невиконання рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 17 березня 2014 року, ухвалене у цивільній справі №755/29190/13-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про стягнення боргу за договором позики, що є окремими предметом доказування, тому такий спір підлягає розгляду за правилами територіальної підсудності, що дає підстави повернути позовну заяву позивачу для подальшого звернення до належного суду за місцем реєстрації (проживання) відповідача, з урахуванням положень ч.1 статті 109 Цивільного процесуального кодексу України.

Як передбачено у п.2 ч.1 статті 7 Закону України «Про судовий збір» , сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду, у разі повернення заяви або скарги.

Враховуючи наведене та керуючись п.2 ч.1 ст.7 Закону України «Про судовий збір», п.4 ч.3 ст.121, ст.ст.209-210 Цивільного процесуального кодексу України, суддя

у х в а л и в:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення інфляційних витрат, трьох відсотків річних та збитків повернути позивачу, для подання позову до належного суду.

Роз'яснити позивачу його право подати позовну заяву у встановленому порядку до Тисменецького районного суду Івано-Франківської області, за правилами територіальної підсудності, з урахуванням положень ч. 1 статі 109 Цивільного процесуального кодексу України .

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду міста Києва протягом п'яти днів з дня її проголошення. У разі, якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

С у д д я