Провадження №2/522/4944/17
ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
27 лютого 2017 року Приморський районний суд м. Одеси у складі:
головуючої судді Кравчук Т.С.,
при секретарі Антонецькому С.Л.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Одесі цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «ПроКредит Банк» до ОСОБА_1, третя особа: Фізична особа-підприємець ОСОБА_2, про стягнення заборгованості, -
У судове засідання представник позивача зявився, надав до суду заяву, в якій повідомив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить суд розглянути справу за його відсутністю.
Відповідачка у судове засідання не зявилася, про час та місце проведення судового засідання повідомлялася належним чином, про причини неявки суду не повідомила.
Суд, вивчивши матеріали справи, вважає позов доведеним, обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав.
25 листопада 2005 року між АТ «ПроКредит Банк» та ФОП ОСОБА_2 було укладено Рамкову угоду №470, зі змінами та доповненнями внесеним на підставі Договору №1 про внесення змін до Рамкової угоди від 05.08.2011 року, Договору №2 про внесення змін та доповнень до Рамкової угоди від 26.03.2013 року, відповідно до умов якої Позивач здійснив кредитування ФОП ОСОБА_2 на підставі наступних кредитних договорів (п.2.1.)
У ФОП ОСОБА_2 утворився та існує перед Позивачем борг за Кредитним договором 1, що дорівнює 82 460,00 доларів США та 14 841,91 гривень, яка складається з наступного:
- 79 630,17 доларів США капітал;
- 2 731,98 долар США проценти;
- 97,88 доларів США проценти за неправомірне користування кредитом;
- 14 841,91 гривня пеня.
Відповідно до п.п.2.1., 9.2.2. Умов Кредитних договорів ФОП ОСОБА_2, як Позичальник зобовязався здійснювати своєчасне погашення кредиту та сплачувати усі інші, передбачені цим договором платежі у порядку, визначеному Кредитними договорами.
Статтею 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Стаття 1054 ЦК України встановлює, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Стаття 1048 ЦК України передбачає, що Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.
Зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ст.526 ЦК України).
Однак, ФОП ОСОБА_2 порушив умови Кредитних договорів та вимоги законодавства, не забезпечив своєчасне погашення кредиту та відсотків, внаслідок чого у нього утворилась кредитна заборгованість.
Пунктом 8.2.1 Умов вищезазначених Кредитних договорів передбачено, що Кредитор вправі вимагати дострокового погашення кредиту у разі прострочення погашення грошових зобовязань за цим Договором тривалістю більш ніж 3 (три) банківські дні.
Згідно з ч.2. ст.1050 ЦК України якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.
Водночас п.п.8.6., 8.7 умов зазначених Кредитних договорів передбачено, що при прострочені погашення грошових зобовязань за цим Договором тривалістю більш ніж 30 (тридцять) календарних днів Позичальник зобовязаний повністю достроково погасити кредит не пізніше ніж через 3 банківські дні з дати настання тридцятого дня прострочення незалежно від того, чи Кредитор предявив йому Вимогу, якщо інше не буде погоджено з Кредитором. При цьому Кредитор вправі самостійно та без повідомлення Позичальника приймати рішення про збільшення строку прострочення, необхідного для такого дострокового погашення чи строку, в який має бути здійснено таке погашення.
Керуючись вказаними положеннями законодавства та договору, Позивач надіслав ФОП ОСОБА_2 Вимогу про повне дострокове погашення кредиту, яка була отримана ФОП ОСОБА_2 докази чого містяться в матеріалах справи.
Пунктом 8.4. Умов Кредитних договорів передбачено, що Позичальник зобовязаний достроково погасити кредит протягом пяти банківських днів з дня відправлення Вимоги.
Проте, ФОП ОСОБА_2В.А. не виконав вимогу і взяті на себе зобовязання та до цього моменту кредит залишається непогашеним.
Відповідно до ст.536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобовязаний сплачувати проценти. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.
Кредитними договорами встановлений розмір процентів.
Зобовязання (у тому числі - сплачувати проценти) припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст.599 ЦК України).
Згідно з ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Згідно п.6.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 року №14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань» «Підставами для застосування до правовідносин сторін статті 536 ЦК України є, по-перше, факт користування чужими коштами, по-друге - встановлення розміру відповідних процентів договором або чинним законодавством (ст.ст.1048, 1054, 1061 ЦК України). Спільним для цих процентів є те, що вони нараховуються саме у звязку з користуванням чужими коштами. Положення ж ч.2 ст.625 ЦК України в частині сплати процентів річних застосовуються за наявності порушення грошового зобовязання. Тому, зокрема, якщо в законі або в укладеному сторонами договорі передбачено розмір процентів за користування чужими коштами (ст.536 ЦК України), то це не позбавляє кредитора права звернутися до боржника з позовом про стягнення як зазначених процентів, так і трьох процентів річних (якщо інший їх розмір не передбачено договором або Законом) - за наявності порушення боржником грошового зобовязання».
Кредитним договором (ч.3 п.2) і п.4.1. Рамкової угоди передбачено, що за користування кредитом Позичальник сплачує Позивачу проценти. Отже розмір процентів, що встановлений Кредитними договорами, повинен сплачуватися за весь час прострочення і до моменту погашення заборгованості в силу ст.625 ЦК України.
У разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки (ст.611 ЦК України). Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.
Згідно ст.ст.1, 3 Закону України від 22.11.1996 року №543/96-ВР «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань» «Платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.»
Отже, АТ «ПроКредит Банк» набув право вимагати стягнення заборгованості з Позичальника за капіталом по кредиту, відсотками по графіку, відсотками за фактичне користування капіталом та пенею (розрахована за подвійною обліковою ставкою НБУ).
Відповідно до п.2.1. умов Договору поруки, Поручитель поручається перед Кредитором за виконання усіх зобовязань Позичальника у їх повному обсязі як солідарний із Позичальником боржник.
Договором поруки, яким забезпечується виконання зобовязань ФОП ОСОБА_2 не передбачено спеціальних умов відповідальності Поручителя, а отже ФОП ОСОБА_2 і поручитель відповідає перед АТ «ПроКредит Банк» як солідарний із позичальником боржник.
У звязку з виникненням заборгованості ФОП ОСОБА_2, Позивач звернувся до Поручителя з вимогою про виконання зобовязань ФОП ОСОБА_2 відповідно до умов Договорів поруки. Зокрема, Поручителю була направлена вимога, яка міститься в матеріалах справи. Вимога АТ «ПроКредит Банк» не була виконана і погашення на підставі Договору поруки не відбулося.
Відповідно до ч.1 ст.553 ЦК України «За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обовязку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобовязання боржником».
Стаття 554 ЦК України «1. У разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. 2. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки».
Стаття 543 ЦК України передбачає, що «1. У разі солідарного обовязку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обовязку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. 2. Кредитор, який одержав виконання обовязку не в повному обсязі від одного із солідарних боржників, має право вимагати недоодержане від решти солідарних боржників. Солідарні боржники залишаються зобовязаними доти, доки їхній обовязок не буде виконаний у повному обсязі. 3. Солідарний боржник не має права висувати проти вимоги кредитора заперечення, що ґрунтуються на таких відносинах решти солідарних боржників з кредитором, у яких цей боржник не бере участі».
Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладено у постанові від 19 грудня 2011 року №6-84цс11 «Відповідно до частини першої статті 543 ЦК України у разі солідарного обовязку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обовязку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-якого з них окремо. Отже, за законом у цьому випадку немає обовязкової процесуальної співучасті.
З огляду на те, що у разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники (ст.554 ЦК України); поручителі несуть самостійну відповідальність перед кредитором за порушення зобовязань боржником, оскільки вони перебувають у самостійних договірних відносинах, банк має право вимагати виконання обовязку в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо, у цій справі лише від поручителів, які відповідають перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник».
Отже, АТ «ПроКредит Банк» набув права вимагати стягнення заборгованості у повному обсязі виключно з Поручителя, як солідарного із позичальником боржника.
Станом на момент подачі даного уточнення будь-яких спроб погашення кредиту зі сторони позичальника або поручителя не відбувалось. Тобто з моменту відкриття провадження у справі, часткового або повного погашення заборгованості не відбувалось.
АТ «ПроКредит Банк» було вжито усіх можливих та доступних заходів щодо досудового врегулювання проблеми, однак це не призвело до повного погашення боргу.
Відповідно до п.12 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» «У разі якщо кредит правомірно наданий в іноземній валюті та кредитодавець (позивач) просить стягнути кошти в іноземній валюті, суд у резолютивній частині рішення зазначає про стягнення таких коштів саме в іноземній валюті, що відповідає вимогам частини третьої статті 533 ЦК України.
Відповідно до ч.1 ст.3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
У відповідності до вимог ст.88 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню на користь позивача судові витрати в розмірі 28 781,16 грн.
Враховуючи викладене та керуючись ст.ст.525, 526, 554,589, 610, 611, 612, 625, 1048, 1049, 1054 ЦК України, ст.ст.3, 15, 88, 107, 110 ЦПК України суд, -
Позов Публічного акціонерного товариства «ПроКредит Банк» до ОСОБА_1, третя особа: Фізична особа-підприємець ОСОБА_2, про стягнення заборгованості задовольнити.
-79 630,14 доларів США капітал;
-2 731,98 долар США проценти;
-97,88 доларів США проценти за неправомірне користування кредитом;
-14 841,91 гривня пеня (за подвійною обліковою ставкою НБУ).
судові витрати у розмірі 1 378 (одна тисяча триста сімдесят вісім) гривень 00 копійок судовий збір.
Стягнути з ОСОБА_1 (ІПН: НОМЕР_1), як солідарного боржника разом з позичальником: фізична особа-підприємець ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_2), на користь Публічного акціонерного товариства «ПроКредит Банк», ідентифікаційний код ЄДР 21677333 судові витрати у розмірі 28 781 (двадцять вісім тисяч сімсот вісімдесят одна) гривня 16 копійок судовий збір.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня проголошення рішення.
Суддя 27.02.2017