12.09.2017 Справа № 363/1679/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 вересня 2017 року Вишгородський районний суд Київської області в складі:

головуючого - судді Рудюка О.Д.,

за участі секретаря Давидової А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вишгороді цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Козаровицької сільської ради Вишгородського району Київської області про визнання права власності на спадкове майно,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулась до суду з позовною заявою про визнання права власності на спадкове майно. Обґрунтовуючи позовні вимоги тим, що після смерті батька - ОСОБА_2, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1, залишилось спадкове майно, а саме житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, що розташований за адресою АДРЕСА_1. За життя ОСОБА_2 склала заповіт, яким усе належне йому майно заповів позивачу. В установлений законодавством строк ОСОБА_1 звернулась до Вишгородської районної державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини. 05.08.2013 року позивач отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку площею 0,0991 га., розташованої на території: АДРЕСА_1, наданої для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд. 28.04.2017 року постановою державного нотаріуса Вишгородської районної державної нотаріальної контори Київської області, відмовлено ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок АДРЕСА_1, оскільки відсутні правовстановлюючі документи на спадкове майно. За таких обставин позивач звернулась до суду за захистом своїх порушених прав, оскільки іншим шляхом захистити свої порушені права не може.

В судове засідання позивач не з'явилась, про день та час розгляду справи повідомлена належним чином, через канцелярію суду подала заяву про розгляд справи у їх відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про день та час розгляду справи повідомлений належним чином, через канцелярію суду подав заяву про розгляд справи у його відсутність, проти позову не заперечує.

Дослідивши письмові матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до наступного.

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_2, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серія НОМЕР_1 від 04.10.2012 року.

Відповідно до ст.1220 ЦК України відкрилась спадщина, яка складається із житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами розташованими по АДРЕСА_1.

Відповідно до заповіту від 20.10.1998 року за №69, посвідченого секретарем Козаровицької сільської ради Вишгородського району Київської області Климовою Н.І., ОСОБА_2 заповів все його майно, де б воно не було і чого б воно не складалось і взагалі все те, що буде належати йому на день його смерті і на, що він за законом матиме право, ОСОБА_1.

Відповідно до технічного паспорту на спадковий будинок, виданого 13.05.2013 року Вишгородським БТІ на ім'я ОСОБА_2, за адресою АДРЕСА_1 розташований житловий будинок, зазначений на плані під літерою А (рік будівництва 1965), загальною площею 62,8 кв.м., житловою площею 45,4 кв.м.

З копії спадкової справи №82/2013 до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 вбачається, що 26.02.2013 року ОСОБА_1 звернулась до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за заповітом, яке залишилось після смерті ОСОБА_2

Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 28.04.2017 року державним нотаріусом відмовлено позивачу, у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий видати свідоцтво про право на спадщину за законом на житловий будинок АДРЕСА_1, оскільки відсутні правовстановлюючі документи на спадкове майно.

Згідно ч. 3 ст.3 Закону України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Відповідно до ч.4 ст.3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав.

Як вбачається з технічного паспорта на садибний (індивідуальний) житловий будинок АДРЕСА_1, виготовленого 13.05.2013 року КП «Вишгородське бюро технічної інвентаризації» вказаний житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами побудовано у 1965 році.

Згідно до рішення Козаровицької сільської ради Вишгородського району Київської області від 07.07.2016 року №70-06VII «Про перейменування вулиць села Козаровичі», вирішено перейменувати вулиці в селі Козаровичі без зміни нумерації будинків, а саме вулицю Щорса на вулицю Грушевського.

Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди на час закінчення будівництва спірного житлового будинку (1950 рік) регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженою 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року №56.

Згідно з п. 6 Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української PCP, затвердженої Міністерством комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року (була чинною до 13 грудня 1995 року), не підлягають реєстрації будинки і домоволодіння, що розташовані в сільських населених пунктах, які адміністративно підпорядковані містам або селищам міського типу, але до них не приєднані.

Підстави набуття права власності на житловий будинок, споруди та належність цього майна особі визначаються законодавством, чинним на час набуття права власності. Законодавством, яке діє на час відкриття спадщини, врегульовано питання спадкування цього майна, а не його належність спадкодавцю.

Отже, при вирішенні спору про визнання права власності на спадкове майно суду керується законодавством, яке регулювало виникнення права власності у самого спадкодавця на момент закінчення будівництва будинків, а також положеннями ЦК Української РСР 1963 року, Законом України «Про власність», Законом України «Про місцеві Ради народних депутатів та місцеве і регіональне самоврядування в Україні», постановою Кабінету Міністрів Української РСР від 11 березня 1985 року № 105 «Про порядок обліку житлового фонду в Українській РСР».

Відповідно до п. 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженої наказом Міністра юстиції Української РСР № 45/5 від 31 жовтня 1975 року, п. 45 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих, затвердженої наказом Міністра юстиції Української РСР № 1/5 від 19 січня 1976 року, підтвердженням належності будинку може служити відповідна довідка виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, в якій, крім підтвердження належності жилого будинку (частини будинку) відчужувачу на підставі запису в погосподарській книзі, повинно бути також зазначено: дані про склад будинку; розмір загальної жилої площі і розмір земельної ділянки.

Виходячи з наведеного, підтвердженням належності жилого будинку (його частини) певній особі є запис в погосподарських книгах, ведення яких на той час передбачалось наказами Центрального статистичного управління СРСР і було обов'язковим. Виникнення права власності на жилі будинки, споруди в сільській місцевості не залежало від державної реєстрації цього права чи від прийняття його до експлуатації.

Згідно статей 1216, 1218 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавці), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Частиною 1 статті 1297 ЦК України встановлено обов'язок спадкоємця звернутися до нотаріуса за видачею свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Таким чином, враховуючи вище викладене, суд вважає позовні вимоги обґрунтовані та такі, що підлягають задоволенню.

На підставі статей 1216, 1217, 1218, 1220, 1297 ЦК України, керуючись статтями 3, 10, 11, 58, 60, 213-215 ЦПК України, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, в порядку успадкування за заповітом після смерті батька ОСОБА_2, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1, право власності на житловий будинок, 1965 року побудови, загальною площею 62,8 кв.м., житловою площею 45,4 кв.м., з надвірними будівлями і спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Київської області через суд першої інстанції шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя О.Д. Рудюк