У Х В А Л А

іменем україни

13 вересня 2017 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,

суддів: Висоцької В.С., Гримич М.К.,

УмновоїО.В., Фаловської І.М.

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про встановлення факту проживання однією сім'єю зі спадкодавцем та зміну черговості спадкування за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 13 червня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 08 вересня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2016 року ОСОБА_3 звернулася до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що з травня 1998 року вона проживала із ОСОБА_5 однією сім'єю без реєстрації шлюбу. У 2010 році ОСОБА_5 розірвав шлюбі із ОСОБА_6 У 2008 році йому був поставлений діагноз ішемічний інсульт та встановлена третя група інвалідності. ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_5 помер, спадкоємцем першої черги після його смерті є його дочка - ОСОБА_4, яка з ним не спілкувалася та не надавала допомоги.

Посилаючись на те, що вона опікувалася за ОСОБА_5 за його життя та надавала йому допомогу, ОСОБА_3 просила встановити факт її спільного проживання з ОСОБА_5 за його життя, змінити черговість спадкування після його смерті та надати їй право на спадкування за законом першої черги разом з його дочкою.

Рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 13 червня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Харківської області від 08 вересня 2016 року, у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати судові рішення, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, й направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, виходив із того, що до 05 травня 2010 року ОСОБА_5 перебував у зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_6, тому підстав встановлювати факт проживання ОСОБА_3 та ОСОБА_5 однією сім'єю без реєстрації шлюбу до цієї дати немає. При цьому з моменту розлучення ОСОБА_5 із ОСОБА_6 та до моменту його смерті не пройшло п'яти років, тому позивачка не може бути включена до спадкоємців четвертої черги за законом після смерті ОСОБА_5 Крім того, позивачка не довела, що померлий ОСОБА_5 перебував на її утриманні та через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані, оскільки він до дня своєї смерті працював.

Такі висновки судів є правильними, відповідають фактичним обставинам справи, до яких вірно застосовано норми матеріального права, а поданим сторонами доказам надана належна правова оцінка (ст. 212 ЦПК України).

Судами встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 року помер ОСОБА_5, спадкоємцем першої черги після його смерті є його дочка - ОСОБА_4

Пред'являючи позов, ОСОБА_3 посилалася на те, що з травня 1998 року вона проживала із ОСОБА_5 однією сім'єю без реєстрації шлюбу, тому є спадкоємцем четвертої черги за законом після його смерті.

Статтею 1223 ЦК України встановлено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст. ст. 1261 - 1265 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово.

Згідно зі ст. ст. 1261, 1264 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. У четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини.

Відповідно до ч. 2 ст. 256 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка і жінки без реєстрації шлюбу можливе лише коли вони не перебувають у будь-якому іншому шлюбі та між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю.

У п. 21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» судам роз'яснено, що при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК України про те, що сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Зазначений п'ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім'єю до набрання чинності цим Кодексом.

Суди дійшли правильного висновку про те, що до 05 травня 2010 року ОСОБА_5 перебував у зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_6 і з моменту розірвання шлюбу та до моменту його смерті не пройшло п'яти років, тому позивачка не може бути включена до спадкоємців четвертої черги за законом після смерті ОСОБА_5

Крім того, ч. 2 ст. 1259 ЦК України передбачено, що фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

У п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» судам роз'яснено, що безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

Судами встановлено, що у 2008 році ОСОБА_5 був поставлений діагноз ішемічний інсульт та встановлена третя група інвалідності. При цьому йому був протипоказаний тяжкий фізичний труд та психоемоційне навантаження. Разом з тим, він до дня своєї смерті працював сторожем на підприємстві, що свідчить про те, що у безпорадному стані він не перебував.

ОСОБА_3 не довела належними і допустимими доказами перебування ОСОБА_5 у безпорадному стані та потреби у сторонньому догляді, допомоги та піклування (ст. ст. 57-59, 212 ЦПК України).

Оскільки суди відмовили в частині визнання права позивачки на спадкування разом із спадкоємцями першої черги, відтак, і вимога про встановлення факту проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу також задоволенню не підлягає, оскільки встановлення факту проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу в позовному провадженні, на відміну від окремого провадження, можливе лише при умові, що вони мають юридичне значення і пов'язані з наступним вирішенням спору про право, зокрема в разі, якщо із цього факту випливає встановлення права на спадщину поза чергою.

Отже, суди вірно визначились із характером спірних правовідносин, встановивши фактичні обставини справи, що мають суттєве значення для її вирішення, з урахуванням наданих сторонами доказів у їх сукупності, дійшли обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позову.

Доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції (ст. 335 ЦПК України) і на законність судових рішень не впливають.

Ураховуючи викладене та положення ст. 337 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу і залишити оскаржувані рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ України

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 13 червня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 08 вересня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.С. Ткачук

Судді: В.С. Висоцька

М.К. Гримич

О.В. Умнова

І.М. Фаловська