АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 759/5247/16-ц
№ апеляційного провадження: 22-ц/796/471/2017
Головуючий у суді першої інстанції: Заєць Т.О.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Білич І.М.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 лютого 2017 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду м. Києва в складі:

Головуючого судді: Білич І.М.

Суддів: Болотова Є.В., Поліщук Н.В.

при секретарі: Горбачовій В.С.

за участю: позивача ОСОБА_3

представника позивача ОСОБА_4

третьої особи ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 24 листопада 2016 року

у справі за позовом ОСОБА_3 до Київської міської ради, третя особа ОСОБА_5 про визнання права власності в порядку спадкування.

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_3 звертаючись в квітні 2016 року до суду з позовом про визнання права власності на квартиру АДРЕСА_1 в порядку спадкування, після спадкодавця ОСОБА_6, померлого ІНФОРМАЦІЯ_3. Обґрунтовувала свої вимоги тим, що після смерті батька відкрилась спадщина, до складу якої входить спірна квартира. На момент відкриття спадщини, спадкодавець був зареєстрований в АРК м. Ялта. Нею у встановленому порядку була прийнята спадщина, шляхом подання до Першої Ялтинської державної нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини. Брат ( син померлого) з аналогічною заявою до нотаріальної контори не звертався, на момент відкриття спадщини спільно зі спадкодавцем не проживав. Враховуючи, що на даний момент АРК має статус тимчасово окупованої території, вона не має змоги звернутись до Першої Ялтинської державної нотаріальної контори для отримання свідоцтва про прийняття спадщини, після померлого батька. А тому звернулася до суду з даним позовом.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 24 листопада 2016 року у задоволенні позову було відмовлено.

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 6 грудня 2016 року було виправлено описку у вступній частині рішення, вступну частини викладено як «цивільна справа за позовом ОСОБА_3 до Київської міської ради, третя особа ОСОБА_5 про визнання права власності в порядку спадкування.

Не погоджуючись з рішенням суду позивач подала апеляційну скаргу. Де ставила питання про його скасування та ухвалення нового рішення за яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. Вказуючи при цьому на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

У поданій скарзі також зазначалось, що в оскаржуваному рішенні суд зазначивши на відсутність копії матеріалів спадкової справи позбавив її можливості встановити обставини прийняття спадщини, звернення з заявою про прийняття спадщини та інші. При цьому суд послався на інформацію, викладену в листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 про необхідність дослідження документів, що містяться в спадкових справах для встановлення обставин, що входять до предмета доказування. Проте, судом не взято до уваги, що інформація в зазначеному листі сформована ще до того періоду, коли в силу об'єктивних обставин стало неможливим витребувати і дослідити спадкову справу, що знаходиться на окупованій території і була заведена до її окупації, а заведення іншої спадкової справи, за наявності вже заведеної, чинним законодавством не передбачено.

Позивач її представник, третя особа по справі підтримали подану апеляційну скаргу та просили суд її задовольнити.

Відповідач будучи повідомленим про розгляд справи в судове засідання не з'явився, поважність причин неявки суду не повідомив.

Колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідач в силу положень ст. 305 ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, вислухавши пояснення осіб що з'явилися в судове засідання, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає що вона підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Суд першої інстанції відмовляючи у задоволенні позову виходив з того, що в матеріалах справи відсутні копії документів спадкової справи, а відтак суд позбавлений можливості встановити коло спадкоємців, які прийняли спадщину. Матеріали справи не містять будь-яких доказів того, що позивач подавала заяву про прийняття спадщини і що її права порушені та підлягають судовому захисту. Пояснення свідків не можуть вважатися допустимими доказами, оскільки в силу ч. 2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Оскільки, обставини подання заяви про прийняття спадщини, кола спадкоємців, наявності заповіту і т.д. можливо встановити виключно з матеріалів спадкової справи, яка у даному випадку відсутня, недоведеними є обставини прийняття позивачем спадщини, відсутність інших спадкоємців, які прийняли спадщину, у зв'язку із чим недоведеними є розмір заявлених вимог (оскільки за наявності інших спадкоємців, квартира спадкується в рівних частках кожним із спадкоємців, згідно ст. ст. 1267, 1278), порушення прав позивача (оскільки, якщо вона спадщину не прийняла в установленому порядку, відсутні підстави для задоволення позову), пред'явлення позову до належного відповідача.

Проте повністю погодитися з такими висновками суду не можна виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення яким, суд виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що зазначеним вимогам оскаржуване рішення не відповідає.

Так, судом при розгляді справи встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_3 в АРК м. Ялта у віці 64 роки помер ОСОБА_6, про що складено відповідний актовий запис № 293, видано свідоцтво про смерть серії НОМЕР_2 (а.с. 6).

Спадкоємцями після смерті ОСОБА_6 є його донька - ОСОБА_3 та син - ОСОБА_5 Факт родинних відносин підтверджується свідоцтвами про народження та свідоцтвом про шлюб (а.с. 8 -15).

Позивач вказувала про те, що на момент відкриття спадщини вона разом зі своїми неповнолітніми дітьми проживала в квартирі АДРЕСА_1, яка належала батькові на підставі договору купівлі-продажу, серії ААМ№050340 від 18.02.1998 року, посвідченого приватним нотаріусом та зареєстрованому в реєстрі за № 1195. Право власності за ОСОБА_6 було зареєстровано в БТІ м. Києва 09.07.1998 року під № 2570 (а.с. 17 - 21).

Згідно ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Враховуючи, що син померлого (третя особа по справі) відмовився від прийняття спадщини (заяву про прийняття спадщини не писав, на час відкриття спадщини проживав та був зареєстрований в АДРЕСА_3) позивач звернулася з заявою про прийняття спадщини до державної нотаріальної контори за місцем проживання спадкодавця на момент його смерті, а саме м. Ялта АРК.

27.05.2013 року в Першій Ялтинській державній нотаріальній конторі було здійснено реєстрацію спадкової справи №54529185, після смерті ОСОБА_6, що підтверджується витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі, номер витягу 3409235 (а.с. 7).

Згідно до ч. 1 ст. 1298 ЦК України свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини.

Позивач не отримала свідоцтва з підстав незаконної окупації Автономної Республіки Крим Російською Федерацією в лютому 2014 року, оскільки нотаріальні контори припинили свою діяльність на тимчасово окупованій території з відключенням від українських державних реєстрів.

Вказане підтверджується наказами Міністерства юстиції України від 14.03.2014 року № 524/5 та № 525/5, якими було змінено порядок проведення державної реєстрації прав на нерухоме майно та державної реєстрації юридичних осіб і фізичних осіб - підприємців, які було неможливо реалізувати в АРК та які з цих причин були перенесені у інші області України вільні від окупації.

Крім цього згідно до ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» свідоцтво про право на спадкування за законом, видане позивачу, є недійсним і не створює правових наслідків.

При цьому позивач також позбавлена можливості звернутися повторно до нотаріальної контори за місцем розташування спадкового майна для оформлення спадщини після смерті батька, так як відповідно до ст. 11-1 Закону України „Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України" у разі якщо останнім місцем проживання спадкодавця є тимчасово окупована територія, місцем відкриття спадщини є місце подання першої заяви, що свідчить про волевиявлення щодо спадкового майна спадкоємців, виконавців заповіту, осіб заінтересованих в охороні спадкового майна, або вимоги кредиторів.

Також наказом Міністерства юстиції від 07.07.2014 року № 1087/5 було зобов'язано документи нотаріального діловодства та архіву державних нотаріальних контор та/ або приватних нотаріусів, які здійснювали нотаріальну діяльність на території АРК та міста Севастополя передати до Державного нотаріального архіву Херсонської області.

Однак, як вбачається із відповіді Головного територіального управління юстиції у Херсонській області, такі документи не передавалися.

Прийняті нормативні акти вказують на тимчасове обмеження яке існує щодо оформлення спадкових справ у випадку наявності заведеної справи на території АРК у порядку, встановленому п.п. 16.4 -16.7 Правил ведення нотаріального діловодства, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 22.12.2010 року № 3253/5.

Згідно листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 16.05.2013 року № 24 -753/0/ 4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування, п. 3.1 - визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових справ нотаріальному порядку, в тому числі й випадку визначення судом за позовом спадкоємця додаткового строку для прийняття спадщини.

Враховуючи викладене, громадяни мають право звернутися до суду з позовом про визнання права власності в порядку спадкування, з урахуванням вимог ст. 12 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» щодо зміни територіальної підсудності судових справ.

При цьому їм необхідно належним чином підтвердити такі обставини: факт смерті спадкодавця; час і місце відкриття спадщини; наявність підстав для закликання до спадкування за законом осіб, які подали заяву про видачу свідоцтва ; родинні відносини спадкоємців із спадкодавцем; склад спадкового майна, тощо.

Враховуючи, зазначені вище матеріали справи, колегія суддів вважає, що позивач довела в судовому засіданні: - факт свого звернення у встановленому законом порядку до нотаріальної контори в м. Ялта з заявою про прийняття спадщини (до часу настання тимчасової окупації території АРК); - заведення спадкової справи за українським законодавством та не передання її до державного нотаріального архіву; - надання свідоцтва про смерть спадкодавця (видане на українській території), пакету документів на підтвердження родинних зв'язків із спадкодавцем та факт постійного проживання в квартирі яка є спадковим майном; - відсутність закликання інших осіб до спадкування. Тобто належність їй спадкового майна з часу відкриття спадщини.

З огляду на об'єктивні причини - тимчасову окупацію АРК та недостатнє правове врегулювання цього питання, позивач позбавлена можливості завершити оформлення свого права - отримати свідоцтво про право на спадщину за українським законодавством.

Тобто виник цивільно - правовий спір, а відтак іншого способу захисту своїх невизнаних прав спадкоємця, як звернення до суду з позовними вимогами про визнання права власності на спадкове майно, позивач не має враховуючи те, що за ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Потреба захисту прав власності в порядку визначеному ст. 392 ЦК України виникає тоді, коли наявність суб'єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється, та передумовою якого є відсутність іншого, крім судового шляху для відновлення порушеного права.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду як таке що постановлено з порушенням норм діючого законодавства підлягає скасуванню з постановленням нового за правилами ст. 309 ЦПК України про задоволення вимог позивача з зазначених вище підстав.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 305, 307, 309, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів,

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

РішенняСвятошинського районного суду м. Києва від 24 листопада 2016 року скасувати та постановити нове, за яким:

Позовні вимоги ОСОБА_3 до Київської міської ради, третя особа ОСОБА_5 про визнання права власності в порядку спадкування задовольнити.

Визнати за ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_2, реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1) право власності на квартиру АДРЕСА_1 в порядку спадкування після смерті спадкодавця ОСОБА_6, який помер ІНФОРМАЦІЯ_3.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення. Може бути оскаржено в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: