Справа № 381/4200/16-ц Головуючий у І інстанції Соловей Г. В.
Провадження № 22-ц/780/899/17 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 26 22.02.2017
УХВАЛА

Іменем України

22 лютого 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

Головуючого судді: Ігнатченко Н.В.,

суддів: Кулішенка Ю.М., Сушко Л.П.,

за участю секретаря: Спеней І.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду Київської області цивільну справу за апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» на рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 22 листопада 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» про визнання іпотеки припиненою та зобовязання вчинити певні дії,

у с т а н о в и л а:

У жовтні 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що 5 жовтня 2010 року між ним та ВАТ «Державний ощадний банк України» укладено договір відновлювальної кредитної лінії № 3863, згідно якого банк зобовязався надати позичальнику грошові кошти у розмірі 188 000,00 грн. зі сплатою 22 % річних за користування кредитом з кінцевим терміном повернення не пізніше 5 квітня 2020 року.

З метою забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором між сторонами був укладений іпотечний договір № 13510, за яким позивач передав в іпотеку банку квартиру АДРЕСА_1.

Рішенням Апеляційного суду Київської області від 29 січня 2015 року, залишеним без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 9 квітня 2015 року, в задоволенні позову ПАТ «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про стягнення заборгованості відмовлено.

Вищевказаним судовими рішеннями встановлено, що у ОСОБА_2 відсутня заборгованість за договором відновлювальної кредитної лінії у звязку з її погашенням, а тому вимоги банку про стягнення заборгованості є безпідставними через їх недоведеність.

Оскільки зобовязання з погашення кредиту виконанні перед кредитором у повному обсязі, позивач просив припинити дію іпотечного договору, укладеного на забезпечення належного виконання кредитного договору, та зобовязати відповідача повернути іпотечне майно шляхом зняття заборони на його відчуження.

Рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 22 листопада 2016 року позов задоволено частково.

Визнано іпотеку за іпотечним договором від 5 жовтня 2010 року № 13510, укладеним між ПАТ «Державний ощадний банк України» та ОСОБА_2, припиненою. В задоволенні іншої частини позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати, з мотивів неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального та порушення норм процесуального права, та ухвалити нове рішення про відмову в задоволення позову.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід відхилити з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права рішення суду без змін. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Судом встановлено, що 5 жовтня 2010 року між ОСОБА_2 та ВАТ «Державний ощадний банк України», назву якого змінено на ПАТ «Державний ощадний банк України», укладено договір відновлювальної кредитної лінії № 3863, згідно якого банк зобовязався надати позичальнику грошові кошти у розмірі 188 000,00 грн. зі сплатою 22 % річних за користування кредитом з кінцевим терміном повернення не пізніше 5 квітня 2020 року

З метою забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором між сторонами був укладений іпотечний договір № 13510, за яким позивач передав в іпотеку банку квартиру АДРЕСА_1.

Рішенням Апеляційного суду Київської області від 29 січня 2015 року, залишеним без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 9 квітня 2015 року, в задоволенні позову ПАТ «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про стягнення заборгованості відмовлено.

Вищевказаним судовими рішеннями встановлено, що у ОСОБА_2 відсутня заборгованість за договором відновлювальної кредитної лінії у звязку з її погашенням, а тому вимоги банку про стягнення заборгованості є безпідставними через їх недоведеність.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що зобовязання за договором відновлювальної кредитної лінії № 3863, які існували між ПАТ «Державний ощадний банк України» та ОСОБА_2, припинені сплатою позивачем суми заборгованості, що встановлено відповідними рішеннями судів, унаслідок чого припинено й іпотечний договір, укладений на забезпечення кредитного договору.

Так, згідно із ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Зі змісту рішення апеляційного суду від 29 січня 2015 року убачається, що позивач повністю погасив заборгованість за кредитним договором шляхом переведення 25 квітня 2012 року на рахунок банку грошових коштів у загальному розмірі 42 500,00 грн.

Відповідно до п. 4.4. іпотечного договору право іпотеки припиняється у звязку з виконання у повному обсязі зобовязання за кредитним договором.

Разом з тим, ст. 599 ЦК України встановлено, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином, а тому з часу зарахування на банківський рахунок сум, стягнутих за рішенням суду або добровільно сплачених позичальником на вимогу про дострокове повернення позики ці зобовязання вважаються припиненими.

За положеннями ст. 1 Закону України «Про іпотеку», ч. 1 ст. 572 ЦК України та ч. 1 ст. 575 іпотека це вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про іпотеку» іпотека припиняється у разі припинення основного зобовязання або закінчення строку дії іпотечного договору.

Отже, за системним аналізом зазначених норм права іпотека припиняється в разі припинення основного зобовязання, зокрема, на підставі виконанням.

При цьому законодавство не вимагає від іпотекодавця будь-яких дій, повязаних з припиненням іпотеки. оскільки іпотека, за відсутності обґрунтованої заборгованості, припиняється за фактом припинення виконанням основного зобовязання.

Такий висновок відповідає правовій позиції, викладеній у постанові Верховного ОСОБА_5 України від 6 липня 2016 року № 6-118цс16, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів.

Часткового задовольняючи позов, суд першої інстанції, враховуючи вказані норми закону, відповідно до вимог статей 10, 61 ЦПК України дослідивши всі наявні у справі докази в їх сукупності і надавши їм належну оцінку, вірно виходив з наявності правових підстав для визнання іпотеки припиненою, оскільки основне зобовязання за кредитним договором виконане шляхом погашення заборгованості у повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги фактично зводяться до того, що відповідач оспорює встановленні судами факти та правовідносини сторін, що в силу вимог ч. 3 ст. 61 та ч. 2 ст. 223 ЦПК України є недопустимо.

Відповідно до п. 1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Установивши дійсні обставини справи, суд першої інстанції дав належну правову оцінку зібраним доказам, правильно застосував норми матеріального права, не допустив порушень норм процесуального права, які призвели б до неправильного вирішення спору, та дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позову.

Керуючись ст. ст. 303, 307-308, 313 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» відхилити.

Рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 22 листопада 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий Н.В. Ігнатченко

Судді: Ю.М. Кулішенко

ОСОБА_5