АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 524/561/16-ц Номер провадження 22-ц/786/1217/17Головуючий у 1-й інстанції Нестеренко С. Г. Доповідач ап. інст. Карпушин Г. Л.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 травня 2017 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду Полтавської області в складі: головуючого судді: Карпушина Г.Л.; суддів: Хіль Л.М., Гальонкіна С.А., при секретарі: Рибак О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_2 та приватного підприємства «Компанія «Л-транс» на рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 21 березня 2017року по справі за позовом ОСОБА_2 до ПП «Компанія Л-Транс» про стягнення матеріальної та моральної шкоди, заподіяних внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, -

В С Т А Н О В И Л А :

У лютому 2016 року позивач ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом до ПП «Компанія «Л-Транс», в якому посилаючись на ст. ст. 22, 23, 1166, 1167, 1172, 1187 ЦК України, просив стягнути з відповідача на свою користь заподіяну йому матеріальну шкоду у розмірі 309 576,18 грн. та моральну шкоду у розмірі 5000 грн. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 23 вересня 2014 року близько 13 години 00 хвилин в м. Кременчуці по вул. Київській водій ОСОБА_3, який перебуває у трудових відносинах з відповідачем, керуючи вантажним сідловим тягачем-С «DAF» р.н. НОМЕР_1 з напівпричепом «Kogel», р.н. НОМЕР_2, належних відповідачеві, допустивши порушення правил дорожнього руху, а саме перевищивши безпечну швидкість і не впоравшись з керуванням, допустив зіткнення з автомобілем НОМЕР_3, належного позивачеві, під керуванням водія ОСОБА_4, який перебував на AЗС «Soсar» у зв'язку з дозаправкою. Вказував, що внаслідок ДТП належному позивачеві автомобілю були заподіяні механічні пошкодження. Згідно висновків автотоварознавчого дослідження загальна сума матеріальної шкоди була визначена у розмірі 359 066,18 грн. ПрАТ СК «Брокбізнес» виплатила йому страхове відшкодування у розмірі 49 490,00 грн. без сплати франшизи у розмірі 510 грн. В обґрунтування моральної шкоди та її розміру позивач посилався на те, що моральна шкода була заподіяна внаслідок винних дій водія відповідача ПП «Компанія «Л-Транс» ОСОБА_3, яка полягала у наявності моральних страждань, внаслідок пошкодження належного на праві власності транспортного засобу, порушенні нормальних життєвих зв'язків, спричинення психоемоційного навантаження та породило страх перед соціальною самостійністю людини ( а.с. а.с. 2-5).

У січні 2017 року позивач уточнив свої вимоги в частині визначення розміру матеріальної шкоди, а саме просив суд стягнути матеріальну шкоду у розмірі 51 615, 49 грн. В іншій частині позовні вимоги були залишені попередні (а.с. а.с. 187-188).

Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 21 березня 2017 року позов ОСОБА_2 задоволено частково.

Стягнуто з ПП «Компанія Л-транс» на користь ОСОБА_2 у відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди 3000 (три тисячі) грн., кошти у повернення витрат по оплаті: - вартості автотоварознавчого дослідження за висновком спеціаліста автотоварознавця за №09/86/14 від 24 вересня 2014 року 800 грн.; - вартості судової автотоварознавчої експертизи за №61 від 18 травня 2016 року 1100 грн.; - судового збору 551,20 грн.

Відмовлено ОСОБА_2 у задоволенні позову в частині вимог про стягнення матеріальної шкоди у розмірі 51 615,49 грн. та моральної шкоди у розмірі 2000 грн.

З даним рішенням суду не погодивсяОСОБА_2 та подав на нього апеляційну скаргу, в якій прохав рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 21 березня 2017року в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення матеріальної шкоди скасувати, та ухвалити в цій частині нове рішення, яким стягнути з ПП «Компанія Л-транс» на його користь завдану матеріальну шкоду у розмірі 51 615 грн. 49 коп. В іншій частині рішення суду залишити без змін. Апелянт вважає, що рішення суду в цій частині винесено з порушенням норм матеріального права.

Окрім того, з даним рішення суду не погодився відповідачпо справі - Приватне підприємство «Компанія «Л-транс» та подав на нього апеляційну скаргу в якій прохав скасувати рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 21 березня 2017року та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовити в повному обсязі. Апелянт вважає, що дане рішення суду прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому підлягає скасуванню з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Судове засідання проводилося за участі позивача та представників апелянтів, за відсутності інших осіб, які будучи належним чином та завчасно повідомленими про час та місце слухання справи в судове засідання не з'явилися.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, що з'явилися, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційних скарг, колегія суддів, прийшла до висновку, що апеляційні скарги підлягають до часткового задоволення виходячи з наступних підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до п.3 ч.1 ст. 307 ЦПК України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право змінити рішення.

Згідно п.п. 3, 4 ч.1 ст. 309 ЦПК України, підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення: є невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи та правильно встановлено судом першої інстанції, що легковий автомобіль НОМЕР_3, належить на праві власності позивачеві ОСОБА_2 Вантажний сідловий тягач-С «DAF» р.н. НОМЕР_1 та напівпричіп «Kogel», р.н. НОМЕР_2, належить на праві власності відповідачеві ПП «Компанія «Л-Транс».

Відповідно до договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 25 грудня 2013 року, підтвердженого полісом НОМЕР_5, забезпеченим транспортним засобом є автомобіль НОМЕР_4, страхувальником якого значиться Приватне підприємство «Компанія Л-Транс», згідно зазначеного полісу страховиком є Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія « Брокбізнес».

Постановою Автозаводського районного суду м. Кременчука від 26 травня 2015 року третю особу ОСОБА_3 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КпАП України, а провадження у справі було закрито у зв'язку із закінченням на момент розгляду справи строків, передбачених ст. 38 КпАП України.

З пояснень позивача, його представника, представника відповідача та третьої особи ОСОБА_3 - ОСОБА_6, матеріалів цивільної справи та матеріалів справи про адміністративне правопорушення, і, зокрема, з постанови від 26 травня 2015 року постає, що 23 вересня 2014 року близько 13 години 00 хвилин в м. Кременчуці по вул. Київській третя особа ОСОБА_3, який на час ДТП та станом на день розгляду справи перебував та перебуває у трудових відносинах з відповідачем, керуючи вантажним сідловим тягачем-С «DAF» р.н. НОМЕР_1 з напівпричепом «Kogel», р.н. НОМЕР_2, належних відповідачеві, перевищив безпечну швидкість і не впорався з керуванням транспортним засобом, допустив зіткнення з автомобілем НОМЕР_3, належного позивачеві, який перебував на AЗС «Soсar» у зв'язку з дозаправкою, порушив п. 12.1 ПДР України. Внаслідок ДТП належному позивачеві автомобілю були заподіяні механічні пошкодження.

Згідно висновків судової автотехнічної експертизи, проведеної Полтавським відділенням Харківського НДІСЕ ім. засл. проф. М.С. Бокаріуса за № 370 від 06 травня 2015 року за вказаних дорожніх обставин водій ОСОБА_3 повинен був діяти відповідно до вимог п. 12.1 ПДР України і мав технічну можливість уникнути даної ДТП, а також дії цього водія не відповідали вимогам п. 12.1. ПДР і з технічної точки зору знаходилися в причинному зв'язку з даною ДТП (справа про адмінправопорушення № 524/8964/14-п, номер провадження 3/524/10/15, а.с. 55-57).

Згідно висновку автотоварознавчого дослідження № 09/86/14, складеного 24 вересня 2014 року спеціалістом - автотоварознавцем ОСОБА_8 вартість відновлювального ремонту автомобіля НОМЕР_3 становить 358 266, 18 грн., а вартість матеріального збитку, заподіяного власникові цього автомобіля дорівнює ринковій вартості КТЗ на момент ДТП до його ушкоджень і складає 66202, 29 грн. (а.с. 29-58).

Відповідно до висновку судової автотоварознавчої експертизи за № 61 від 18 травня 2016 року, проведеної експертом - автотоварознавцем ОСОБА_9 вартість відновлювального ремонту автомобіля «Volkswagen Caddy» на дату оцінки складає 558 310,01 грн., вартість матеріального збитку, завданого власнику цього автомобіля на дату оцінки складає 88252,80 грн., вартість транспортного засобу до моменту події ДТП (ринкова вартість) складає 69080,65 грн., а вартість пошкодженого автомобіля після ДТП становить 23910,09 грн. (а.с. 89-131).

26 серпня 2015 року позивач звернувся до третьої особи ПрАТ СК «Брокбизнес» із заявою про виплату страхового відшкодування, яке було розраховано страховою компанією відповідно до договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, укладеного 25 грудня 2013 року між відповідачем та цією страховою компанією, поліс НОМЕР_5 п.п. 4,5 та ст. 9, 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ч. 1 ст. 1194 ЦК України, у розмірі 49490,00 грн. з врахуванням ліміту відповідальності на одного потерпілого та франшизи (50000 - 510). Вказаний розмір страхового відшкодування було виплачено страховою компанією позивачеві 20 жовтня 2015 року (ас. а.с. 169-176).

Позивач погоджується з тим, що його автомобіль є фізично знищеним, останній немає намірів в подальшому використовувати залишки автомобіля в будь-яких цілях, та не заперечує, щодо їх передачі відповідачеві після отримання завданої шкоди.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив з того, з відповідача Приватне підприємство «Компанія Л-Транс» на користь позивача слід стягнути у відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди - 3000 грн.; кошти у повернення витрат по оплаті: - вартості автотоварознавчого дослідження за висновком спеціаліста - автотоварознавця за № 09/86/14 від 24 вересня 2014 року - 800 грн.; вартості судової автотоварознавчої експертизи за № 61 від 18 травня 2016 року - 1100 грн.; судового збору (у розмірі станом на день подання позову ) в частині вимог немайнового характеру (стягнення моральної шкоди) - 551,20 грн.

Разом з цим, місцевий суд зазначив, що в частині вимог позивача про стягнення матеріальної шкоди у розмірі 51615,49 грн. та моральної шкоди у розмірі 2000 грн., слід відмовити за безпідставністю, оскільки позивачеві було виплачено страхове відшкодування у розмірі 49490,00 грн., яке у поєднанні з розміром пошкодженого автомобіля після ДТП згідно висновку судової автотоварознавчої експертизи за № 61 від 18 травня 2018 року становить 23910,09 грн., а тому як сумарна величина буде більшою ніж ринкова вартість цього автомобіля - 69080,65 грн., яка була визначена за висновками цієї експертизи ((49490,00 +23910,09 грн.) > 69080,65 грн.). Тому, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_2 щодо відшкодування матеріальної шкоди є безпідставними. Крім того, суд зазначив, що позивач та його представник не подали належні і допустимі докази на підтвердження розміру визначеного позивачем моральної шкоди у 5000 грн., а тому суд вважає, що належною сумою для компенсації заподіяної моральної шкоди є 3000 грн.

Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що суд першої інстанції в цілому повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює. Проте, при визначені розміру шкоди та способу її відшкодування не врахував всіх обставин справи, які мають значення, та відповідно допустився помилки, яка підлягає усуненню.

Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно положень ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведене, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого, тобто в цьому випадку діє презумпція вини заподіювача шкоди, яка не підлягає доказуванню з боку потерпілого. Обов'язок доказування відсутності вини за законом покладається на володільця транспортного засобу. Натомість потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди, наявність безпосереднього причинного зв'язку шкоди із неправомірними діями особи, яка її заподіяла, та розмір завданих збитків.

Статтями 22, 28 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, - це шкода, пов'язана: - з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; - з евакуацією транспортних засобів з місця дорожньо-транспортної пригоди.

Так, з наданих матеріалів справи вбачається, що позивачеві було виплачено страхове відшкодування у розмірі 49490,00 грн.

Доводи апелянта ОСОБА_2 щодо перерахування вартості збитку з визначенням і коригуванням по курсу долара до гривні станом на день розгляду справи не заслуговують на увагу, оскільки відповідно довідника «Бюлетень автотоварознавця 78/2014» вартість пошкодженого автомобіля визначалася першочергово виходячи з ринкової вартості автомобіля в іноземній валюті у відповідності до довідника з подальшими розрахунками національною валютою на відповідні періоди часу з врахуванням фізичного зносу автомобіля і його ринкової вартості як до, так і після ДТП.

В силу положень ст. 30 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з аварійним сертифікатом (рапортом), звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним аварійним комісаром, оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди. Якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди.

Згідно роз'яснень, що викладених в п. п. 14, 15 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 року №4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» ухвалюючи рішення про стягнення на користь потерпілого відшкодування вартості майна, що не може використовуватись за призначенням , але має певну цінність, суд з урахуванням принципу диспозитивності, тобто за заявою заподіювача шкоди, одночасно повинен вирішити питання про передачу цього майна після відшкодування збитків особі, відповідальній за шкоду. Якщо пошкоджений транспортний засіб не може бути відновлено або вартість його відновлювального ремонту з урахуванням зношеності та втрати товарної вартості перевищує його ринкову вартість на момент пошкодження, розмір шкоди визначається за ринковою вартістю транспортного засобу на момент пошкодження.

Тобто, при вирішенні питання про розмір збитків, які підлягають відшкодуванню в зв'язку з пошкодженням автомобіля, з'ясуванню підлягають вартість транспортного засобу до та після ДТП, вартість його ремонту, при цьому зазначені обставини повинні бути оцінені з точки зору економічної обґрунтованості ремонту; при цьому розмір страхового відшкодування залежить і від того, чи погоджується власник транспортного засобу на визнання такого транспортного засобу фізично знищеним.

Відмовляючи позивачу у стягнення на його користь частини завданої йому матеріальної шкоди, місцевим судом зазначені положення закону та судової практики, не були взяті до уваги, одночасно залишилися нез'ясованими питання визнання позивачем фізичного знищення належного йому автомобіля та намірів останнього щодо подальшого використання залишків автомобіля. Як наслідок, суд першої інстанції, прийшов до неправильного висновку щодо необхідності стягнення на користь позивача різниці транспортного засобу до та після ДТП.

За даних обставин справи на користь позивача підлягає стягненню вартість транспортного засобу до ДТП, яка з врахуванням суми, яка була виплачена позивачу страховою компанією, становить 20100.65 грн. Зважаючи на позицію позивача, та той факт, що залишки належного останньому автомобіля становлять цінність (23910,09 грн.), з метою дотримання справедливості, колегія суддів вважає, за необхідне зобов'язати позивача після отримання повного відшкодування завданої шкоди, повернути зазначені залишки відповідачу.

Вирішуючи позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції виходив з того, що згідно ч.3 ст.386 ЦК України власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 5 постанови від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та чим він при цьому керується, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Так судом встановлено, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що сталася з вини відповідача ОСОБА_3, позивачу ОСОБА_2А було заподіяно моральну шкоду, яка полягає у душевних стражданнях, яких він зазнав у зв'язку з пошкодженням його майна, яке було фізично знищено, та необхідності вживати додаткових зусиль у зв'язку з неможливістю подальшого використання майна за призначенням.

Виходячи з викладеного вище, положень ст. 1167 ЦК України, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про наявність підстав для стягнення на користь позивача моральної шкоди. Проте, визначений судом першої інстанції, розмір моральної шкоди, яка підлягає відшкодуванню, не відповідає в повній мірі понесених позивачем душевним стражданням, а тому повинен становити 5000 грн.

Твердження апелянта Приватного підприємства «Компанія «Л-транс» щодо ненадання позивачем суду доказів, якими підтверджується факт заподіяння йому моральних страждань або втрат немайнового характеру, не береться до уваги колегією суддів, зважаючи на сутність моральної шкоди й відсутність точних критеріїв майнового виразу душевного болю при її визначенні, що може вважатися обставиною, яка потягнула вимушені зміни у життєвих і виробничих стосунках останнього та необхідність певного часу й зусиль для відновлення потерпілим попереднього стану.

В той же час колегія суддів погоджується з доводами ПП «Компанія «Л-транс» , щодо відсутності підстав для стягнення з них на користь позивача витрат на проведення автотоварознавчого дослідження.

Таким чином, враховуючи викладені обставини справи, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційних скарг сторін, скасування Автозаводського районного суду м. Кременчука від 21 березня та ухвалення нового рішення.

Керуючись ст.ст.303, 309, 314, 316 ЦПК України, колегія ,-

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційні скаргиОСОБА_2 та приватного підприємства «Компанія «Л-транс» - задовольнити частково.

Рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 21 березня 2017року - скасувати.

Ухвалити нове, яким позовні вимоги ОСОБА_2 до ПП «Компанія Л-Транс» про стягнення матеріальної та моральної шкоди, заподіяних внаслідок дорожньо-транспортної пригоди - задовольнити частково.

Стягнути з ПП «Компанія Л-транс» на користь ОСОБА_2 у рахунок відшкодування матеріальної шкоди завданої дорожньо-транспортною пригодою - 20100,65 грн., у рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди - 5000 (три тисячі) грн., кошти у повернення витрат по оплаті: вартості судової автотоварознавчої експертизи за №61 від 18 травня 2016 року - 1100 грн.; судового збору - 551,20 грн.

Зобов'язати ОСОБА_2 після отримання від приватного підприємства «Компанія «Л-транс» повного відшкодування шкоди завданої дорожньо-транспортною пригодою, передати останнім залишки автомобіля НОМЕР_3, який був фізично знищений в результаті дорожньо-транспортної пригоди.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржено протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Головуючий суддя : /підпис/ Г.Л. Карпушин

Судді: /підпис/ Хіль Л.М. /підпис/ С.А. Гальонкін

Суддя Апеляційного суду

Полтавської області Г.Л. Карпушин

З оригіналом згідно: