Ухвала іменем україни
08 лютого 2017рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоЧервинської М.Є., суддів: Євграфової Є.П., Мазур Л.М.,Коротуна В.М., Писаної Т.О.,
розглянувши у судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11 до виконавчого комітету Іллічівської міської ради Одеської області, третя особа - товариство з обмеженою відповідальністю «АББО», про надання іншого благоустроєного приміщення, за касаційною скаргою ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_6, ОСОБА_7 на рішення апеляційного суду Одеської області від 25 травня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2013 року ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8. ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11 звернулись до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що 28 липня 1966 року на ім'я ОСОБА_6 було видано ордер за № 1883 на право займання трьох кімнат у квартирі АДРЕСА_2

25 вересня 2003 року виконавчим комітетом Іллічівської міської ради Одеської області ухвалено рішення за № 693 про знесення «ветхого» житлового будинку АДРЕСА_3

ТОВ «АББО» проводилися дії по знесенню вказаного будинку, внаслідок чого будинок зруйнований наполовину та не обслуговується міським управлінням ЖКГ, і при цьому позивачів не забезпечено іншим благоустроєним житлом.

На підставі наведеного, посилаючись на ст. ст. 110, 111, 112 ЖК УРСР, позивачі просили зобов'язати виконавчий комітет Іллічівської міської Ради Одеської області надати ОСОБА_6 та ОСОБА_7 благоустроєне житлове приміщення на нижньому поверсі у межах норми жилої площі на одну особу, встановленої законодавством.

Зобов'язати виконавчий комітет Іллічівської міської ради Одеської області надати ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11 благоустроєне житлове приміщення у межах норми жилої площі на одну особу, встановленої законодавством.

Рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 23 березня 2016 року позов ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_12, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11 було задоволено частково.

Зобов'язано виконавчий комітет Іллічівської міської ради Одеської області надати ОСОБА_6 та ОСОБА_7 благоустроєне житлове приміщення на нижньому поверсі у межах норми житлової площі на одну особу, встановленої законодавством.

В решті позовних вимог відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 25 травня 2016 року рішення суду першої інстанції в частині задоволення позову скасовано і ухвалено в цій частині нове рішення про відмову в задоволенні позову.

У решті рішення суду першої інстанції залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_6, ОСОБА_7, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просять вказані судові рішення скасувати і ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Відповідно до п. 6 розд. XII«Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали цивільної справи, доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно зі ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що рішенням виконавчого комітету Іллічівської міської Ради Одеської області від 25 вересня 2003 року № 693 вирішено питання про знесення «ветхого» житлового будинку АДРЕСА_3 ТОВ «АББО» проводились дії по знесенню вказаного будинку, в результаті яких будинок було зруйновано наполовину. Крім того, судом зазначено про те, що ОСОБА_6. та ОСОБА_7 перебувають на квартирному обліку, а тому їх позовні вимоги підлягають задоволенню.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, суд першої інстанції виходив із недоведеності позовних вимог, оскільки суду не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що вони перебувають на квартирному обліку та проживають разом з ОСОБА_6 та ОСОБА_7

Скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог та відмовляючи у задоволенні позову в цій частині, апеляційний суд виходив з того, що рішення виконавчого комітету Іллічівської міської ради Одеської області від 25 вересня 2003 року № 693, яким вирішено питання про знесення «ветхого» житлового будинку АДРЕСА_3 було скасовано, тому правових підстав для задоволення позову ОСОБА_6 та ОСОБА_7 немає.

Проте повністю з такими висновками неможливо погодитись, оскільки апеляційний суд дійшов їх з порушенням норм права.

Судами встановлено, що 28 липня 1966 року на ім'я ОСОБА_6 було видано ордер № 1883 на право займання трьох кімнат у квартирі АДРЕСА_2.

Згідно з довідкою ЖЕКу № 1 МУЖКГ м. Іллічівськ рішенням виконавчого комітету Іллічівської міської ради від 28 січня 2013 року № 693 вказаний будинок знято з балансу МУЖКГ і не обслуговується з 01 грудня 2003 року.

Згідно з випискою з будинкової книги про склад сім'ї і реєстрацію за адресою: АДРЕСА_3, зареєстровано та проживає шість осіб: ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_10, ОСОБА_9, ОСОБА_11 Квартира знята з балансу, будинок - під знос. Особистий рахунок закритий з вересня 2003 року.

Згідно з довідкою Іллічівського корабельноремонтного заводу від 16 червня 2005 року № 40-167 ОСОБА_6 перебуває на черзі квартирного обліку з 30 травня 1994 року, порядковий номер 171, включений у списки на першочергове отримання житла як ветеран заводу.

26 квітня 2001 року рішенням виконавчого комітету Іллівської міської ради № 374 «Про реконструкцію мікрорайону № 3 м. Іллічівськ» вирішено призначити ТОВ «АББО» генеральним забудовником з реконструкції мікрорайону № 3 в м. Іллічівську; ТОВ «АББО» протягом десяти років завершити знос шістнадцяти житлових будинків у м. Іллічівськ, у тому числі і будинку АДРЕСА_3

Рішенням виконавчого комітету Іллівської міської ради від 25 вересня 2003 року № 693 вирішено, що ТОВ «АББО» зобов'язано відселити мешканців «ветхого» житлового будинку по вул. Шевченка, 9а у м. Іллічівськ в житло, виділене ТОВ «АББО», знести будинок АДРЕСА_3 до 01 листопада 2003 року.

Судами встановлено та підтверджується матеріалами справи, що частину спірного будинку ТОВ «АББО» було знесено у 2006 році. Під'їзд, в якому проживають позивачі не знесено.

Постановою апеляційного суду Одеської області від 07 лютого 2007 року, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 17 грудня 2008 року, рішення виконкому Іллічівської міської ради від 25 вересня 2003 року № 693 визнано протиправним та скасовано.

Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Згідно зі ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 110 ЖК УРСР громадяни виселяються з жилих будинків державного і громадського житлового фонду з наданням іншого благоустроєного жилого приміщення, якщо: будинок, у якому знаходиться жиле приміщення, підлягає знесенню; будинок (жиле приміщення) загрожує обвалом; будинок (жиле приміщення) підлягає переобладнанню в нежилий.

Згідно з ч. 2 ст. 111 ЖК УРСР якщо будинок, у якому знаходиться жиле приміщення, у зв'язку з непридатністю для проживання підлягає знесенню або будинок (жиле приміщення) підлягає переобладнанню в нежилий, інше благоустроєне жиле приміщення надається виселюваним державною, кооперативною або іншою громадською організацією, якій належить будинок, що підлягає знесенню, або якій призначається підлягаючий переобладнанню будинок (жиле приміщення), а в разі відсутності цієї організації чи неможливості надання нею жилого приміщення - виконавчим комітетом місцевої Ради народних депутатів.

Статтею 112 ЖК УРСР передбачено, що якщо будинок (жиле приміщення) загрожує обвалом, громадянам, виселення з цього будинку (жилого приміщення), інше благоустроєне жиле приміщення залежно від належності будинку надається виконавчим комітетом місцевої Ради народних депутатів чи державною, кооперативною або іншою громадською організацією, а в разі неможливості надання жилого приміщення цією організацією - виконавчим комітетом місцевої Ради народних депутатів.

Апеляційний суд, у порушення вимог ст. ст. 303, 316 ЦПК України, вирішуючи спір, не звернув уваги на те, що закон не пов'язує обов'язок надання квартири з постановленням на квартирний облік у випадку, передбаченому ст. 111 ЖК УРСР. Крім того, суд не визначився, чи є відсутність рішення про визнання будинку непридатним для проживання або таким, що не підлягає знесенню, підставою для відмови у виселенні з житла з наданням іншого благоустроєного приміщення, зважаючи на те, що будинок наполовину зруйновано.

Таким чином, рішення апеляційного суду постановлене при неповному з'ясуванні обставин справи, які мають значення для правильного вирішення справи, а тому підлягають скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції з підстав, передбачених ч. 3 ст. 338 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 336, 337, 338, 343-345 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_6, ОСОБА_7 задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Одеської області від 25 травня 2016 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

ГоловуючийМ.Є. Червинська
Судді: Є.П. Євграфова
В.М. Коротун
Л.М. Мазур
Т.О. Писана