Справа № 362/972/16-ц Головуючий у І інстанції Орда О. О.
Провадження № 22-ц/780/1260/17 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 4 22.02.2017
РІШЕННЯ

Іменем України

22 лютого 2017 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

Головуючого судді: Сушко Л.П.,

суддів: Ігнатченко Н.В., Фінагєєва В.О.,

при секретарі: Спеней І.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 08 грудня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа: приватний нотаріус Васильківського районного нотаріального округу Київської області ОСОБА_4 про визнання договорів дарування житлового будинку та земельної ділянки недійсними,-

ВСТАНОВИЛА:

У лютому 2016 року позивач ОСОБА_2 звернулася до суду з вищезазначеним позовом, обґрунтовуючи його тим, що вона була власником житлового будинку № 35 по вулиці Ворошилова (на даний час -Софіївська) в с. Велика Вільшанка Васильківського району Київської області та земельної ділянки площею 0,6139га яка розташована за адресою: Київська область, Васильківський район, с. Велика Вільшанка, вулиця Ворошилова (на даний час -Софіївська) 35. В лютому 2013 року до дому прийшла онука, яка є відповідачем по справі і запропонувала їй що вона буде здійснювати за нею постійний догляд так як вона постійно хворіє, є одинокою людиною похилого віку і вона не в змозі обробляти земельну ділянку, здійснювати догляд за будинком, оплачувати комунальні послуги, а для цього необхідно у нотаріуса посвідчити договір довічного утримання. Оскільки вона дійсно хворіла то погодилась оформити саме договір довічного утримання а не якийсь інший договір. 05 березня 2013 року під час підписання договору вважала що підписує саме договір довічного утримання, договори не читала, коли приїхала додому, залишила їх в будинку де і зберігає. Після і до укладення договору відповідач обіцяла постійно її доглядати, проживати біля неї, купувати їй продукти харчування, медичні препарати, сплачувати комунальні послуги, обробляти земельну ділянку і надавати іншу допомогу. Після укладення договору відповідач зразу поїхала від неї і дуже рідко приїжджала до неї, не купувала їй продуктів харчування, промислових товарів, медичні препарати, не оплачувала комунальні послуги та не обробляла земельну ділянку, а тому взявши договір вона поїхала до адвоката за отриманням консультації, коли і дізналася що було укладено договір дарування а не договір довічного утримання. Укладення договору дарування не відповідала її волі, вона мала намір укласти договір довічного утримання і вважала що відповідачка по справі буде здійснювати за нею постійний догляд згідно умов договору. У звязку з цим просила визнати недійсними договори дарування житлового будинку та земельної ділянки, зобов'язати ОСОБА_5В повернути їй житловий будинок з господарськими будівлями та земельну ділянку загальною площею 0,614 га які розташовані за адресою: Київська область, Васильківський район, с. В. Вільшанка, вулиця Ворошилова (Софіївська), 35.

Рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 08 грудня 2016 року у задоволені позову відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_2 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на його незаконність, необґрунтованість, порушення судом норм матеріального та процесуального права. Вважає, що суд не звернув увагу на її доводи стосовно того, що вона має поганий зір та малограмотна, у звязку з чим не розуміла і не могла розуміти значення договорів, які укладаються. Зазначила, що мала намір укласти договір довічного утримання, а не дарування.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції обґрунтовував свої висновки тим, що позов заявлений неправомірно, оскільки позивач не довів належними та допустимими доказами, що він уклав оспорюванні ним договори дарування внаслідок помилки, під впливом тяжкої обставини та, що волевиявлення його не було вільним і не відповідало його волі.

Однак, такі висновки суду не відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Згідно ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Встановлено, 05 березня 2013 року ОСОБА_2 і ОСОБА_5 уклали договір дарування згідно якого ОСОБА_2 передала, а ОСОБА_5 безоплатно прийняла у власність земельну ділянку площею 0,614 га, цільове призначення - для будівництва, обслуговування житлового будинку 0,250 га; для ведення особистого селянського господарства 0,3639 га, кадастровий номер :01:060:0021 (0,250 га) та кадастровий номер :01:060:0022 (0,3639 га) яка розташована за адресою: Київська область, Васильківський район, с. Велика Вільшанка, вулиця Ворошилова, посвідчений приватним нотаріусом Васильківського районного нотаріального округу ОСОБА_4П 05 березня 2013 року та зареєстрованого в реєстрі 259.

В цей-же день, 05 березня 2013 року ОСОБА_2 і ОСОБА_5 уклали договір дарування згідно якого ОСОБА_2 передала безкоштовно (подарувала), а ОСОБА_5 прийняла у дар житловий будинок № 35 з належними до нього будівлями та спорудами що знаходиться в с. Велика Вільшанка Васильківського району по вулиці Ворошилова.

Згідно довідки Великовільшанської сільської ради Васильківського району Київської області від 19.02.2016 року встановлено, що рішенням № 9 2 сесії Великовільшанської сільської ради Васильківського району Київської області 7 скликання від 11 грудня 2015 року вулицю Ворошилова перейменовано на вулицю Софіївська без зміни поштових номерів житлових будинків (а.с. 16).

Встановлено, що позивач після укладання спірних договорів дарування, фактично спірне майно обдарованій не передала, продовжила проживати в будинку та нести витрати по його утриманню.

Відповідно до свідоцтва про шлюб серії І-БК № 228360 між ОСОБА_6 та ОСОБА_5 12 липня 2013 року укладено шлюб, прізвище дружини після укладення шлюбу - ОСОБА_6 (а.с. 94).

При вирішенні спору суд першої інстанції виходив з умов договорів дарування в яких зазначено, що ОСОБА_2 мала намір на укладення саме договору дарування, а не іншого правочину. Сам текст договору викладено чітко, однозначно, без можливості двоякого розуміння його змісту. Під час укладання договору дарування позивачу були роз'яснені правові наслідки даного правочину, і позивач в свою чергу підтвердив дійсність своїх намірів на його укладення, про що свідчить її підпис в договорі.

Відповідно до ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Згідно з ч. 1 ст. 230 ЦК України якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (ч. 1 ст. 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсними. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

Обман - це певні винні, навмисні дії сторони, яка намагається запевнити іншу сторону про такі наслідки правочину, які насправді наступити не можуть.

У постанові Верховного ОСОБА_1 України від 16 березня 2016 року №6-93цс16 зазначено, що на підтвердження вимог про визнання договору недійсним особа повинна довести неправильне сприйняття фактичних обставин правочину, що вплинуло на її волевиявлення.

З матеріалів справи вбачається, що позивач є людиною похилого віку, ІНФОРМАЦІЯ_1, пенсіонерка, її прибуток складає пенсія 1290грн. на місяць, інших доходів позивач не має. Позивач хворіє на катаракту правого та лівого ока, має МР- ознаки дисциркуляторної енцефалопатії.

Встановлено, що у позивача іншого житла, крім спірного будинку та земельної ділянки не має.

Тобто при вирішенні даного спору суд першої інстанції мав виходити з того, що позивач є людиною похилого віку, одинока, з низкою захворювань, в тому числі повязаних з зором, має низький рівень доходу, мала намір укласти договір довічного утримання, а не передавати безоплатно єдине житлове приміщення яке в неї є у власності.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги заслуговують на увагу, висновки суду не відповідають обставинам справи, рішення суду першої інстанції ухвалено з порушенням норм матеріального і процесуального права і підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог відповідно до ст. 309 ЦПК України.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 4408,32 грн. (за подання позивачем позовної заяви та апеляційної скарги).

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 307, 309, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 08 грудня 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_2 задовольнити.

Визнати договір дарування житлового будинку по вул. Ворошилова (Софіївська), 35 в с. В. Вільшанка, Васильківського району, Київської області від 05 березня 2013 року, посвідчений приватним нотаріусом Васильківського районного нотаріального округу Київської області ОСОБА_4, зареєстрованого в реєстрі за № 257 недійсним.

Визнати договір дарування земельної ділянки площею 0,614 га, яка розташована за адресою: Київська область, Васильківський район, с. В. Вільшанка, вулиця Ворошилова (Софіївська), 35 від 05 березня 2013року, посвідчений приватним нотаріусом Васильківського районного нотаріального округу Київської області ОСОБА_4, зареєстрованого в реєстрі за № 259 недійсним.

Зобов'язати ОСОБА_3 повернути ОСОБА_2 житловий будинок з господарськими будівлями та земельну ділянку загальною площею 0,614 га які розташовані за адресою: Київська область, Васильківський район, с. В. Вільшанка, вулиця Ворошилова (Софіївська), 35.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 4408,32 грн. судового збору.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: