АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Справа № 644/6050/16-ц Головуючий І інстанції Шевченко С.В.
Провадження: 22-ц/790/812/17 Головуючий ІІ інстанції Бездітко В.М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 лютого 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області у складі:

головуючого - Бездітка В.М.,

суддів Коваленко І.П., Овсяннікової А.І.,

за участю секретаря Котлярової М.Ю.,

розглянувши матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 10 листопада 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення коштів, -

встановила:

У липні 2016 року позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом, посилаючись на те, що 05 червня 2008 року між ним та відповідачем ОСОБА_1 було укладено шлюб, який розірвано 05 березня 2014 року рішенням Орджонікідзевського районного суду міста Харкова. Судом було встановлено, що спільне господарство та шлюбно-сімейні відносини сторони не підтримують з листопада 2013 року. Під час перебування у зареєстрованому шлюбі, 28.10.2011 року за кошти отримані в кредит в ПАТ «Банк Меркурі» за Договором про іпотечний кредит №02/3-06П-106 від 28 жовтня 2011 року ним була придбана двокімнатна квартира № 98 за адресою: м. Харків, вул. Електровозна, буд.17. Відповідач ОСОБА_1 виступила поручителем за даним Договором про іпотечний кредит. В забезпечення виконання зобовязань за Договором про іпотечний кредит ним було укладено іпотечний договір №02/3-3-22-50 від 28 жовтня 2011 року(далі за змістом Договір). Кошти отримані від банку були витрачені виключно на придбання двокімнатної квартири. Кінцевий термін виконання зобовязань за Договором про іпотечний кредит №02/3-06П-106 від 28 жовтня 2011 року є жовтень 2041 року. 28.05.2015р. Рішенням Орджонікідзевського районного суду міста Харкова в порядку розподілу спільного сумісного майна подружжя за відповідачем ОСОБА_1 було визнано право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1. Право власності відповідач ОСОБА_1 зареєструвала в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Станом на теперішній момент заборгованість за Договором сплачена в повному обсязі. Позивач зазначав, що в період з листопада 2013 року та станом включно по травень 2016 року він сплатив сумісну заборгованість, як за основним зобов'язанням так і відсотки за кредитом, в загальній сумі 186 602,49 грн. Крім цього, зазначив, що ОСОБА_1 ухилялася від сплати комунальних послуг за 1/2 частину квартири АДРЕСА_1. З листопада 2103 року по травень 2016 року він сплатив за страхування спірного нерухомого майна страхові кошти у розмірі 1308,02 та оплатив послуги нотаріуса в сумі 1200 грн.

Просив стягнути з ОСОБА_1 109 744,57 грн. з яких : 93 301,25 грн. компенсація 1/2 частини коштів, сплачених ним по основній заборгованості та відсоткам за договором іпотечного кредиту № 02/3-06П-106 від 28 жовтня 2011 року; 654,01 грн. 1/2 частина коштів, сплачених ним на оплату страхових внесків за нерухоме житло; 600 грн. 1/2 частина сплачених коштів за послуги нотаріуса; 6989,31 грн. 1/2 частина суми сплаченої на оплату комунальних платежів за нерухоме житло, 8200 грн. в якості компенсації за кондиціонер «Sensei», шафу-купе та кухонний куточок.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 10 листопада 2016 рокупозов ОСОБА_2 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 101 544,57 грн. з яких: 93 301,25 грн. компенсація 1/2 частини коштів, сплачених позивачем по основній заборгованості та відсоткам за договором іпотечного кредиту № 02/3-06П-106 від 28 жовтня 2011 року; 654, 01 грн. 1/2 частина коштів, сплачених позивачем на оплату страхових внесків за нерухоме житло; 600 грн. 1/2 частина сплачених позивачем коштів за послуги нотаріуса; 6989,31 грн. 1/2 частина суми сплаченої позивачем на оплату комунальних платежів за нерухоме житло. У вимозі ОСОБА_2 про стягнення з ОСОБА_1 8200 грн. в якості компенсації за кондиціонер «Sensei», шафу-купе та кухонний куточок відмовлено.

Додатковим рішенням Орджонікідзевського районного суду м.Харкова від 25.11.2016 року доповнено рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 10 листопада 2016 року. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 1 015,45 грн. В іншій частині рішення суду залишено без змін.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про відмову у задоволені позову, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права. В обґрунтування скарги зазначено, що суд першої інстанції у супереч вимогам ч.1 ст.554 ЦК України дійшов помилкового висновку про наявність у ОСОБА_1 солідарного обовязку по виконанню умов договору про іпотечний кредит № 02/3 06П 106 від 28.10.2011 року, оскільки основним боржником по даному зобовязанню є ОСОБА_2, який належним чином та в повному обсязі виконав власні обовязки за даним договором. Стягуючи з відповідача грошові кошти у розмірі 6989,31 грн. сплачені позивачем на оплату комунальних послуг в період з листопада 2013 року по лютий 2016 р. суд першої інстанції не врахував той факт, що у вказаний період ОСОБА_1 у спірній квартирі не мешкала, особисті рахунки по житлово комунальним послугами розподілені не були. ОСОБА_2 самостійно користувався комунальними послугами та виконував власні обовязки по їх сплаті. При розгляді справи суд не врахував, що питання про поділ спільного майна подружжя було вирішено рішенням Орджонікідзевського районного суду м.Харкова від 28.05.2015 р., тому позивач безпідставно звернувся до суду з даним позовом.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення суду першої інстанції без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції виходив з положень ст.ст. 60,61,65 СК України, ст.544 ч.1 ЦК України та прийшов до висновку, що з урахуванням повного виконання позивачем солідарного обовязку колишнього подружжя щодо сплати кредитного боргу за Договором та повністю погасив сумісну заборгованість, позовна вимога про стягнення з ОСОБА_1 1/2 частини компенсації коштів, сплачених позивачем по основній заборгованості та відсоткам за вказаним договором іпотечного кредиту є обґрунтованою та підлягає задоволенню. Задовольняючи вимогу про стягнення з відповідача 1/2 частини грошових коштів по оплаті комунальних послуг за період з листопада 2013 року по серпень 2016 року суд першої інстанції виходив з положень ст. 360 ЦК України, зазначаючи, що позивачем доведено факт, що на підставі укладених договорів щодо обслуговування спільного нерухомого майна, а саме: квартири АДРЕСА_2, ним були оплачені за період з листопада 2013 року по серпень 2016 року комунальні послуги та квартирна плата на загальну суму 13 978,62 грн. з яких 6989,31 грн. становить половину суми. Відмовляючи у задоволені вимоги про стягнення з відповідача за кондиціонером «Sensei»; шафою-купе та кухонним куточком суд виходив з того, що позивач не надав суду належних доказів на підтвердження розпорядження відповідачем на свій розсуд розпорядилася вказаним майном.

Колегія суддів погоджується із вказаними висновками, так як вони є обґрунтованими, відповідають обставинам справи і вимогам закону.

Відповідно до ст.ст. 68-70 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Дружина та чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина та чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. У разі поділу майна, що є об»єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Згідно ч.3 ст.61, ст.65 СК України, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім»ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, єоб»єктом права спільної сумісної власності подружжя. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім»ї, створює обовязки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім»ї.

Позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти в такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, встановленими договором (ч. 1 ст. 1049 ЦК України). Якщо інше не встановлено договором або законом (наприклад, якщо договір позики відповідає ознакам безпроцентного договору), позикодавець має право на одержання ще і процентів від суми позики. У разі коли договором не встановлено їх розмір, розмір процентів визначається на рівні облікової ставки Національного банку України (ст. 1048 ЦК України).

У відповідності з вимогами ст. 541 ЦК України солідарний обов'язок виникає у випадках встановлених договором або законом.

По справі встановлено, що з 05 червня 2008 року по 05 березня 2014 року ОСОБА_2 та ОСОБА_1 перебували у зареєстрованому шлюбі.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду міста Харкова від 05 березня 2014 року, яке набрало законної сили, шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 розірвано. Рішенням суду встановлено, що спільне господарство та шлюбно-сімейні відносини сторони припинили з листопада 2013 року.

З матеріалів справи вбачається, що в період шлюбу за спільні кошти сторонами було придбано нерухоме майно, а саме: на ім»я позивача за договором купівлі-продажу квартири від 28 жовтня 2011 року, зареєстрованим в реєстрі за номером №5662 та посвідчений приватним нотаріусом Харківського нотаріального округу ОСОБА_3, було придбано двокімнатну квартиру АДРЕСА_3.

Для купівлі зазначеної квартири позивачем з ПАТ «Банк Меркурій» було укладено Договір про іпотечний кредит №02/3-06П-106 від 28 жовтня 2011 року.

Згідно умов вказаного договору позивачем у ПАТ «Банк Меркурій» у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання, отримані грошові кошти в сумі 165 000 грн., зі сплатою 14% річних та кінцевим строком погашення не пізніше 10 жовтня 2041 року.

В забезпечення виконання зобовязань за договором про іпотечний кредит №02/3-06П-106 від 28 жовтня 2011 року позивачем було укладено іпотечний договір №02/3-3-22-50 від 28 жовтня 2011 року, предметом якого була квартира АДРЕСА_3.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 28.05.2015 року, яке набрало законної сили, за відповідачем в порядку розподілу спільного сумісного майна подружжя, визнано право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_4.

Право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_5 відповідачем ОСОБА_1 було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

З довідки Державної іпотечної установи за №2315/6/3 від 13.05.2016р. про повне погашення ОСОБА_2 заборгованості за договором про іпотечний кредит №02/3-06П-106 від 28 жовтня 2011 року вбачається, що ОСОБА_2 виконав солідарний обовязок колишнього подружжя щодо сплати кредитного боргу за Договором про іпотечний кредит №02/3-06П-106 від 28 жовтня 2011 року та повністю погасив сумісну заборгованість.

Є безпідставними доводи апелянта про неврахування судом першої інстанції факту, що основним боржником по іпотечному кредиту є ОСОБА_2, а ОСОБА_1 була лише поручителем по вказаному зобовязання і оскільки позивач зобовязання виконав у повному обсязі, правові наслідки поручителя не наступили є безпідставними.

Колегія суддів погоджується з висновком першої інстанції, про урахування того, що кредитні кошти для придбання квартири отримувались позивачем в інтересах подружжя. У відповідності до вимог ст.544 ч.1 ЦК України один із подружжя, який виконав зобов'язання, що виникло з кредитного договору, має право пред'явити до іншого вимогу про відшкодування 1/2 частини сплачених за кредитним договором коштів.

Відповідно до квитанції про оплату комунальних послуг та квартирної плати позивачем ОСОБА_2 за період з листопада 2013 року по серпень 2016 року за вказані посуги по утриманню квартири АДРЕСА_5 було сплачено 13 978, 62 грн.

Оскільки, відповідно до рішення Орджонікідзевського районного суду м.Харкова від 28.05.2015 року, за відповідачем, в порядку розподілу спільного сумісного майна подружжя, визнано право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_4, то позивач має право на отримання половини від вказаної суми в якості компенсації за оплачені ним послуги.

Є помилковими посилання в апеляційній скарзі на те, що у вказаний період відповідач не мешкала у вказаній квартирі, у звязку з чим позивач виконував власні обовязки, оскільки самостійно користувався майном є помилковими.

Згідно ч.1 ст. 360 ЦК України, співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов'язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов'язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов'язаннями, пов'язаними із спільним майном.

Є помилковими посилання в апеляційній скарзі про не заявлення позивачем вимог стосовно розподілу боргових зобовязань за Договором, тому слід дійти висновку, що всі питання відносно спільного майна подружжя були вирішенні під час розгляду Орджонікідзевським районним судом м.Харкова справи про поділ майна подружжя. Питання про визнання права власності в порядку поділу спільного майна подружжя позивач не просив вирішити. Як власник майна відповідач нести витрати на його утримання.

Рішення суду відповідає вимогам закону, підтверджується матеріалами справи, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Підстав для скасування або зміни рішення при апеляційному розгляді справи не встановлено.

Керуючись ст. 303, 304, 307, 308, 313, 314, 315, 317, 319, 324, 325 ЦПК України, судова колегія, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 10 листопада 2016 рокузалишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення. Ухвала може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня проголошення.

Головуючий -

Судді