Номер провадження: 22-ц/785/1996/17
Головуючий у першій інстанції Бузовський В. В.
Доповідач Гірняк Л. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.03.2017 року м. Одеса

09.03. 2017 року

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

Головуючого- Гірняк Л.А.

Суддів- Сєвєрова Є.С., Дрішлюк А.І.

За участю секретаря - Поліхранова Ю.В.,

розглянула у відкритому судовому засіданні м. Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_5 на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 21 вересня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_5, ОСОБА_7

- про усунення перешкод в користуванні власністю, вселення,-

ВСТАНОВИЛА:

В вересні 2015 року ОСОБА_6 звернувся до суду з вищезаявленими позовними вимогами в котрих зазначав, що згідно рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 01.08.2014 року за ним визнано право власності на 133/600 частини домоволодіння за АДРЕСА_1, де він і зареєстрований . За усною домовленістю з ОСОБА_7 він тимчасово проживав в АДРЕСА_2 та рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 04 червня 2014 року був виселений з вказаного помешкання.

Посилаючись на те, що відповідачі перешкоджають йому у користуванні будинком з підстав ст. 391,386 ЦК України просив задовольнити позовні вимоги.

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 21 вересня 2016 року позов ОСОБА_6 до ОСОБА_5, ОСОБА_7 про усунення перешкод в користуванні власністю, вселення задоволено. Зобов'язано ОСОБА_5, ОСОБА_7 не перешкоджати ОСОБА_6 у здійснені права спільної часткової власності на будинок АДРЕСА_1. Суд вселив ОСОБА_6 в будинок АДРЕСА_1 та стягнув з відповідачів судові витрати.

В апеляційній скарзі ставиться питання про скасування рішення суду з ухваленням нового та визнати позивача ОСОБА_6 таким,що втратив право користування житловим будинком та скасувати його реєстрацію,посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зокрема посилається на те, що відповідачі не були присутні в судовому засіданні з поважних причин, судове засідання 21.09.2016 року не відбувалось, не розглянуті їх клопотання .Одночасно не заперечуючи проти реєстрації позивача в спірному будинку,заявник посилається на те, що в будинку він не проживав , вивіз всі свої речі, участі в утриманні та ремонту будинку не приймав та посилаючись на вимоги ст.71,72 ЖК України просив задовольнити апеляційну скаргу.

В судове засідання ОСОБА_7 не з'явилась, про час та місце розгляду справи сповіщена належним чином.

В силу ст.305 ч.2 ЦПК України судова колегія вважає можливим розглянути справу за її відсутності.

Задовольняючи заявлені вимоги районний суд виходив з того, що спірний будинок являється частковою власністю сторін, а тому позивач має право в силу ст.391 ЦК України вимагати усунення порушення свого права власності у будь-який час та його вимоги щодо вселення ґрунтуються на законі.

Судова колегія погоджується з таким судженням районного суду з таких міркувань.

Матеріалами справи встановлено, що будинок АДРЕСА_1 належить на праві спільної часткової власності сторонам.

Позивач по справі набув право власності на 133/600 частин будинку в порядку спадкування за законом після смерті матері -ОСОБА_8, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 на підставі рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 01серпня 2014 року.(а.с.15).

За правилами ч.3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

За таких обставин ,районний суд прийшов правильного висновку, що позивач є власником 133/600 частин спірного будинку.

З довідки № 624 вбачається, що позивач ОСОБА_6 зареєстрований в цьому будинку з 19 грудня 2003 року( а.с. 17).

Посилання в апеляційній скарзі на те, що реєстрація була проведена тимчасово та про людське око, є голослівними не підтверджено матеріалами справи.

В силу положень статей 21, 24, 41 Конституції України, статей 319, 358 ЦК України всі громадяни є рівними у своїх правах, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення цих прав, в тому числі щодо захисту права спільної часткової власності.

Виходячи із цих положень, правовий режим спільної часткової власності визначається главою 26 ЦК України з урахуванням інтересів усіх її учасників. Володіння, користування та розпорядження частковою власністю здійснюється за згодою всіх співвласників, а за відсутності згоди - спір вирішується судом. Незалежно від розміру часток, співвласники при здійсненні зазначених правомочностей мають рівні права.

Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб. Разом з цим, згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.

Відтак слід дійти до висновку що положення статей 383, 391 ЦК України передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності в житловому будинку.

Виходячи з того, що відповідачі перешкоджають ОСОБА_6 в користуванні своєї власності, районний суд правомірно захистив його конституційне право власності на житло шляхом вселення в будинок, котрий належить йому на праві часткової власності.

Доводи апеляційної скарги про те, що позивач не проживав без поважних причин понад шість місяців в спірному будинку оцінюється критично, оскільки право власності є непорушним та власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном у будь який час.

Посилання на відсутність порядку користування спірним житловим будинком не є правовою підставою для відмови в позові та не позбавляє права заявника самостійно, у разі спору звернутись до суду з позовними вимогами для захисту свого права.

Судова колегія не приймає до уваги посилання на розгляд справи за відсутністю відповідачів виходячи з того, що вони належним чином буди сповіщені про час та місце судового розгляду( а.с.196-199 т.1).

Питання пов'язані з порядком виконання рішення суду,що набрало законної сили,вирішується в порядку ст.373 ЦПК України.

Будь-яких інших доводів апеляційна скарга не містить,а посилання на ст.ст.71,72 ЖК України не приймаються до уваги,оскільки вказані норми не розповсюджуються на спірні правовідносини, так як стосуються державного та громадського житла. Крім того, є пряма норма яка регламентує спірні правовідносини, однак на стадії апеляційного провадження позовні вимоги будь-яких сторін не розглядаються .

Керуючись ст. 218, 303, 308, 315, 317, 319 ЦПК України, судова колегія,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 - відхилити.

Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 21 вересня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили негайно та підлягає оскарженню в касаційному порядку на протязі 20 днів.

Голодуючий суддя - Л.А.Гірняк

Судді - А.І.Дрішлюк

Є.С.Сєвєрова