Іванівський районний суд Одеської області
Іванівський районний суд Одеської області
Справа № 499/112/17-ц
Провадження № 2/499/144/17
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

"27" лютого 2017 р. смт. Іванівка

Іванівський районний суд Одеської області в складі : головуючого судді Погорєлова І.В., при секретарі судового засідання Дібровій О.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Іванівка Іванівського району Одеської області справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до Бузинівської сільської ради Іванівського району Одеської області про визнання права власності на спадкове майно та встановлення факту родинних відносин, -

В С Т А Н О В И В:

Позивачі звернулися до суду із позовною заявою до Березовської сільської ради Іванівського району Одеської області про визнання права власності на спадкове майно та становлення факту родинних відносин, посилаючись на наступне

30 березня 1993 року померла ОСОБА_3, що являється матірю позивачів.

Останнім місцем проживання та місцем відкриття спадщини є с. Прохорове Іванівського району Одеської області, що відноситься до Бузинівської сільської ради.

Після смерті ОСОБА_3 відкрилася спадщина, яка складається із житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться в с. Прохорове, Іванівського району Одеської області вул. Ольгинська , буд. № 43 (сорок три), та земельної ділянки за тією ж адресою загальною площею 0,36 га, з них - 0, 25 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та 0,11 га для ведення особистого підсобного господарства. Земельні ділянки знаходяться в комунальній власності Бузинівської сільської ради Іванівського району Одеської області.

Позивачі є спадкоємцями першої черги за законом на вищезазначене майно, так як є рідними дітьми померлої.

Спадщину позивачі прийняла відповідно до ст. 1268 ЦК України.

Отримати свідоцтво про право на спадщину за законом спадкоємці не можуть у звязку з відсутністю документів, що підтверджують право власності померлої на житловий будинок та на земельну ділянку.

Окрім того, позивачу ОСОБА_4 необхідно встановити факт родинних відносин з померлою ОСОБА_3, оскільки відповідно до свідоцтва про його народження імя матері зазначено як «Антоніна», тоді як у всіх інших документах померла значиться як «Ніна».

Отже документально довести родинні стосунки в нотаріальній конторі позивач не зміг, тому вимушений звернутися до суду, оскільки в досудовому порядку усунути зазначені розбіжності не можливо. Це пов'язано з тим, що при видачі свідоцтва про його народження було допущено помилку, а відповідно до ст.25 ЦК України цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті, тому вносити зміни до актів цивільного стану на її імя неможливо.

Представник позивачів у судове засідання не зявилася, проте надала до суду заяву про слухання справи у її відсутність, на позовних вимогах наполягала та надала до суду покази двох свідків, що підтверджують факт родинних відносин позивача та померлої.

Представник відповідача позов визнав в повному обсязі, про що надав до суду клопотання, просив справу слухати у їх відсутність.

Суд забезпечивши сторонам сприяння всебічному, повному зясуванню обставин справи вирішив справу на підставі наступних доказів наданих сторонами та дослідивши письмові матеріали справи та з урахуванням положень ст. 60 ЦПК України, ст. 11 ЦПК України, повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, розглянувши справу в межах заявлених вимог, приходить до висновку, що позов необхідно задовольнити виходячи з наступного.

30 березня 1993 року померла ОСОБА_3, що підтверджується копією свідоцтва про смерть.

Для оформлення спадкового майна в нотаріальному порядку позивачу необхідно встановити факт родинних відносин з ОСОБА_3, оскільки він є спадкоємцем за законом.

Із дослідженого свідоцтва про народження заявника ОСОБА_4, вбачається, що в графі «мать» зазначено на російській мові «Лизогуб Антонина Наумовна», в свідоцтві про смерть імя матері позивача та у інших правовстановлюючих документах зазначено на українській мові як «Ніна».

Також з дослідженого свідоцтва про шлюб, вбачається що померла ОСОБА_3 24 квітня 1970 року уклала шлюб з ОСОБА_5, внаслідок чого її прізвище з «Лизогуб» змінилося на «Просунко».

В звязку з неможливістю в досудовому порядку вирішити питання про підтвердження родинних стосунків заявник просить суд встановити факт родинних відносин.

Відповідно до діючого законодавства юридичний факт встановлюється судом за умови підтвердження доказами, що ця подія мала місце у певний час та за певних обставин.

В таких справах заявник має подати докази про відсутність можливості одержання чи відновлення відповідного документу.

Доказом неможливості вирішення даного питання в досудовому порядку є та обставина, в звязку із смертю ОСОБА_3 її правоздатність припинилася, тому вносити зміни до актів цивільного стану на її імя не можливо.

Крім того факт родинних відносин заявника та його матері підтверджено письмовими показами свідків, а саме письмовими показами ОСОБА_6 та ОСОБА_7, які зазначили, що дійсно померла ОСОБА_3 є рідною матірю ОСОБА_4.

Відповідно до 256 ЦПК України, суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину.

Встановлення факту родинних відносин, що ОСОБА_3 є матірю ОСОБА_4 необхідне йому для прийняття спадщини.

Таким чином, суд приходить до висновку, що обставини, на які посилався позивач, обґрунтовуючи свої вимоги, доведені в судовому засіданні належними та допустимими доказами у відповідності до ст.ст.10,60ЦПК України.

За таких обставин суд вважає за необхідне винести рішення, яким встановити, що ОСОБА_3, яка померла 30 березня 1993 року є матірю ОСОБА_4.

Що стосується визнання права власності на спадкове майно, то суд зазначає наступне.

Після смерті ОСОБА_3 відкрилася спадщина, яка із житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться в с. Прохорове, Іванівського району Одеської області вул. Ольгинська , буд. № 43 (сорок три), та земельної ділянки за тією ж адресою загальною площею 0,36 га, з них - 0, 25 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та 0,11 га для ведення особистого підсобного господарства. Земельні ділянки знаходяться в комунальній власності Бузинівської сільської ради Іванівського району Одеської області, що підтверджується довідкою сільської ради від 21.12.2016 року №1324.

ОСОБА_4 та ОСОБА_2 є спадкоємцями першої черги за законом майна померлої, оскільки являються її дітьми, що підтверджується копією свідоцтва про народження позивачів, долучених до матеріалів справи.

Відповідно до ч.2 ст.1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Згідно з ч.1 ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Позивачі є спадкоємицями за законом першої черги, які прийняла спадщину, інші спадкоємці за законом, які б прийняли спадщину відсутні, що підтверджується матеріалами спадкової справи, наданої Іванівською державною нотаріальною конторою.

Позивачі прийняла спадщину, оскільки ОСОБА_2 проживала на момент смерті з померлою, а ОСОБА_8 вчасно звернувся до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, що підтверджується довідкою сільської ради та матеріалами спадкової справи на померлу ОСОБА_3, доданими до матеріалів справи.

Однак, вирішити питання оформлення спадкового майна житлового будинку позивачі не можуть з наступних підстав.

При перевірці наявності необхідних для вчинення нотаріальних дій документів нотаріусом, їм було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у звязку відсутністю правовстановлюючих на житловий будинок та на земельну ділянку та рекомендовано звернутися до суду з позовом про визнання права власності на спадкове майно, про що надано постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії.

Відповідно до п.23 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30 травня 2008 р. у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

У випадку, коли перехід права власності від спадкодавця до спадкоємців не може бути оформлено в нотаріальному порядку, зокрема у звязку з тим, що спадкодавець за життя не завершив процедуру оформлення права власності на землю, спадкоємець може вимагати визнання права власності на землю в судовому порядку.

Згідно з ч.1 ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

ОСОБА_3 не оформила за життя право власності на вказаний житловий будинок належав до майна колишнього колгоспного двору за чинним раніш законодавством (ст. 120 ЦК УРСР), що підтверджується довідкою виконкому Бузинівської сільської ради Іванівського району Одеської області.

Житловий будинок, що входить у склад спадщини, був внесений у по господарську книгу та відносився до суспільної групи колгоспний двір, що підтверджується випискою з по господарської книги, долученою до матеріалів справи.

Згідно з положеннями статтей 120-127 ЦК УРСР 1963 року, ст. 17 Закону України «Про власність», постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року за № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», членами колгоспного двору вважалися особи, які приймали участь в громадському господарстві колгоспу, отримували в ньому основні прибутки і приймали участь своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору.

У звязку з введенням Закону України «Про власність» така організаційно-правова форма як колгоспи, і відповідно колгоспний двір були припинені.

Згідно з п. 4 постанови Верховної ради України «Про введення в дію Закону «Про власність» загальні правила спадкування щодо частки члена колгоспного двору в майні двору застосовуються з 1 липня 1990 року.

Відповідно до п. 6 Інструкції ЦСУ СРСР від 15.05.1985 року № 5-24/26, жилі будинки, господарські, побутові будівлі у сільській місцевості, включені у господарські книги, до категорії самовільних відноситися не можуть.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону України від 01.07.2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Згідно з ч. 4 ст. 3 Закону України від 01.07.2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обовязкової реєстрації таких прав.

Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема такими, як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженої заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31.01.1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13.12.1995 року № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 07 лютого 2002 року № 7/5, зареєстроване в Мінюсті 18.07.2002 року за № 157/6445.

Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 01.07.2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Відсутність державної реєстрації права власності ОСОБА_3 на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами не дає підстав для висновку про те, що останній не був власником даного житлового будинку.

Ця позиція повністю відповідає практиці Верховного Суду України. Так, постановою ВСУ від 15 січня 2014 року у справі № 6-145цс13 сформована єдина правова позиція по даній категорії справ.

Порядок ведення по господарського обліку в сільських радах визначався Вказівками по веденню по господарського обліку в сільських радах народних депутатів, затвердженими постановою Державного комітету статистики СРСР від 12 травня 1985 року № 5-24/26, а згодом Вказівками, затвердженими постановою Держкомстату СРСР від 25 травня 1990 року № 69.

Відповідно до ч1 ст.1267 ЦК України частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними.

Згідно з ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Таким чином, суд приходить до висновку, що обставини, на які посилалися позивачі, обґрунтовуючи свої вимоги, доведені в судовому засіданні належними та допустимими доказами у відповідності до ст.ст. 10, 60 ЦПК України.

За таких обставин суд вважає за можливе позовну заяву ОСОБА_4, ОСОБА_2 до Бузинівської сільської ради Іванівського району Одеської області про визнання права власності на спадкове майно та встановлення факту родинних відносин задовольнити.

Керуючись ст.ст. 16, 328, 1216, 1218, 1221, 1222, 1223, 1268 ЦК України, п.23 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику у справах про спадкування » № 7 від 30 травня 2008 р., ст.14,57,60, 212, 213 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_4, ОСОБА_2 до Бузинівської сільської ради Іванівського району Одеської області про визнання права власності на спадкове майно та встановлення факту родинних відносин - задовольнити.

Встановити факт, що ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, є рідним сином ОСОБА_3, яка померла 30 березня 1993 року.

Визнати за ОСОБА_4 в порядку спадкування за законом після смерті 30 березня 1993 року ОСОБА_3 право власності на 1/2 житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться в с. Прохорове, Іванівського району Одеської області вул. Ольгинська, буд. № 43 (сорок три).

Визнати за ОСОБА_2 в порядку спадкування за законом після смерті 30 березня 1993 року ОСОБА_3 право власності на 1/2 житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться в с. Прохорове, Іванівського району Одеської області вул. Ольгинська, буд. № 43 (сорок три).

Рішення є підставою для реєстрації права власності та внесення змін до технічної документації житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, розташованого в с. Прохорове, Іванівського району Одеської області вул. Ольгинська, буд. № 43 (сорок три).

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Одеської області через Іванівський районний суд Одеської області.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

СуддяОСОБА_9