Справа № 182/2084/15-ц
Провадження № 2/0182/839/2017
24.02.2017 м. Нікополь
Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області в складі:
головуючого судді Тихомирова І.В.
при секретарі Рахуба О.Г.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Нікополі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа приватний нотаріус Нікопольського міського нотаріального округу ОСОБА_3 про визнання частково недійсним спадкового договору та визнання права власності на частку в спільному майні подружжя, -
ОСОБА_1 звернулася до суд з позовом до ОСОБА_2, третя особа приватний нотаріус Нікопольського міського нотаріального округу ОСОБА_3 про визнання частково недійсним спадкового договору та визнання права власності на частку в спільному майні подружжя.
Свої вимоги мотивує тим, що з 21 жовтня 1953 року вона перебувала у шлюбі з ОСОБА_4.
В період шлюбу вони за спільні кошти за договором купівлі-продажу від 04 квітня 2007 року, посвідченим державним нотаріусом Першої Нікопольської державної нотаріальної контори ОСОБА_5, реєстровий № 2-492, придбали квартиру АДРЕСА_1.
Право власності на зазначену квартиру за взаємною згодою було зареєстровано за ОСОБА_4.
Придбана квартира була їх спільною сумісною власністю і використовувалася ними спільно за взаємною згодою.
11 грудня 2009 року ОСОБА_4 та відповідач ОСОБА_2 уклали спадковий договір, посвідчений приватним нотаріусом Нікопольського міського нотаріального округу ОСОБА_3, за умовами якого, відповідач зобовязалася виконувати передбачені договором розпорядження відчужувача в рахунок набуття в разі його смерті права власності на належне йому майно.
10 грудня 2011 року ОСОБА_6 помер.
Після смерті чоловіка позивач звернулася до нотаріуса з заявою про видачу свідоцтва про право власності на 1/2 частину у праві спільної сумісної власності на майно, набуте подружжям за час шлюбу. Однак їй було розяснено, що право власності на всю квартиру перейшло до відповідача на підставі спадкового договору.
Позивач вважає, що зазначеними діями відповідача було грубо порушено її право власності, оскільки із зазначеного спадкового договору, вбачається, що вона не являється стороною спірного спадкового договору, та щодо неї жодних розпоряджень та зобовязань договором не передбачено.
При укладанні даного спадкового договору ОСОБА_4 діяв лише від свого імені.
Пунктом 1.1. спадкового договору від 11 грудня 2009 року передбачено, що ОСОБА_4 розпоряджається тільки належним йому майном.
Умовами зазначеного договору не передбачено право ОСОБА_4 розпоряджатися належною позивачу часткою в спільній сумісній власності або взагалі всією квартирою.
Крім того, в наданій позивачем нотаріально посвідченій заяві щодо надання згоди на укладання спірного спадкового договору відсутня її згода на розпорядження належною їй на праві спільної сумісної власності часткою в спірній квартирі.
Позивач вважала, що зазначеною заявою вона надає згоду виключно на укладання ОСОБА_4 спадкового договору у відношенні своєї частки в спільній частковій власності.
До того ж, спадковий договір не містить розпоряджень та зобовязань щодо позивача та вона взагалі не мала ані наміру, ані підстав відчужувати ОСОБА_2 свою частину квартири, оскільки в даній квартирі вона зареєстрована, і це її єдине житло.
Проте, на думку позивача, внаслідок неправомірних дій нотаріуса, укладенням спадкового договору в зазначеній редакції були порушені її права та охоронювані законом інтереси, у звязку з цим ОСОБА_1 просить суд визнати недійсним спадковий договір, укладений 11 грудня 2009 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_2, посвідчений приватним нотаріусом Нікопольського міського нотаріального округу ОСОБА_3 за реєстровим № 1952, в частині набуття ОСОБА_2 права власності на належну ОСОБА_1 на праві спільної сумісної власності 1/2 частину квартири АДРЕСА_2, з моменту його вчинення.
Крім того, просить визнати за нею право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_3 в спільній сумісній власності подружжя.
В судове засідання позивач не зявилася, від її представника ОСОБА_7 надійшла заява про розгляд справи без їх участі, в якій позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила суд їх задовольнити. Не заперечила проти заочного розгляду справи (а.с.111).
Під час судових засідань представник відповідача позовні вимоги не визнав посилаючись на те, що ОСОБА_1 була присутня під час посвідчення спадкового договору, була ознайомлена з його змістом та не заперечувала проти його укладення, надавши письмову згоду на укладення даного договору.
В судове засідання відповідач ОСОБА_2 не зявилася, про день та час розгляду справи був повідомлений її представник ОСОБА_8, що підтверджується власноручно написаною ним розпискою (а.с.103).
24 лютого 2017 року від ОСОБА_8 надійшла заява про відкладення розгляду даної справи, у звязку з його відрядженням до м. Києва (а.с.106-110).
Крім того, розгляд даної справи також був відкладений 27 січня 2017 року за заявою відповідача ОСОБА_2, у звязку з хворобою її представника ОСОБА_8
За таких обставин, суд приходить висновку, що за заявами відповідача та її представника з різних причин відкладався розгляд даної цивільної справи, що на думку суду є діями направленими на ухилення від явки до суду, з метою перешкоджання здійсненню судочинства.
Враховуючи обставини, що справа вже тривалий час слухається Нікопольським міськрайоним судом, позивач є людиною похилого віку ІНФОРМАЦІЯ_1, справа неодноразово відкладалася за клопотаннями відповідача, представника відповідача, тому суд вважає доцільним провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України.
Третя особа приватний нотаріус Нікопольського міського нотаріального округу ОСОБА_3 про день та час розгляду справи був належним чином повідомлений, що підтверджується відповідним поштовим повідомленням про вручення йому судової повістки 06 лютого 2017 року (а.с.105), однак в судове засідання не зявився.
Дослідивши докази наявні в матеріалах справи, суд приходить до наступного висновку.
Згідно ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Відповідно до ч. 1 ст. 61 СК України об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.
Згідно ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.
Відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.
Пунктом 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" визначено, що спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.
Як встановлено судом, подружжя ОСОБА_1 перебували у зареєстрованому шлюбі з 21 жовтня 1953 року (а.с.6).
04 квітня 2007 вони за спільні кошти придбали квартиру АДРЕСА_4, право власності на яку за взаємною згодою було зареєстровано за ОСОБА_4 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 04 квітня 2007 року державним нотаріусом Першої Нікопольської державної нотаріальної контори ОСОБА_5, реєстровий № 2-492 (а.с.65).
Придбана квартира була їх спільною сумісною власністю і використовувалася ними спільно за взаємною згодою.
11 грудня 2009 року ОСОБА_4 та відповідач ОСОБА_2 уклали спадковий договір, посвідчений приватним нотаріусом Нікопольського міського нотаріального округу ОСОБА_3, за умовами якого, відповідач зобовязалася виконувати передбачені договором розпорядження відчужувача в рахунок набуття в разі його смерті права власності на належне йому майно. (а.с. 93-94)
Згідно пунктів 2.1., 2.2. спадкового договору за життя відчужувача на набувача покладається обов'язок виконувати наступні дії:
- сплачувати у встановлені строки комунальні платежі, а також вартість послуг з користування електроенергією та міським телефонним зв'язком;
- забезпечувати належними лікувальними засобами, вартість яких визначається на підставі виданих лікарями рецептів, довідок або рахунків про їх вартість;
- здійснити комплекс засобів з поховання відчужувача, про що повинен надати нотаріусу свідоцтво про смерть та документ, який підтверджує поховання відчужувача.
10 грудня 2011 року ОСОБА_6 помер (а.с. 63,77).
Після його смерті ОСОБА_1 звернулася до нотаріуса з заявою про видачу свідоцтва про право власності на 1/2 частину у праві спільної сумісної власності на майно, набуте подружжя за час шлюбу. Однак їй було розяснено, що право власності на всю квартиру перейшло до відповідача на підставі спадкового договору (а.с. 74-88).
Так, на думку позивача, ОСОБА_2 своїми діями порушила її право власності, оскільки при укладанні даного спадкового договору ОСОБА_4 діяв лише від свого імені та умовами зазначеного спадкового договору не передбачено право ОСОБА_4 розпоряджатися належною позивачу часткою в спільній сумісній власності або взагалі всією квартирою.
Пунктом 1.1. спадкового договору від 11 грудня 2009 року передбачено, що ОСОБА_4 розпоряджається тільки належним йому майном.
Судом встановлено, що під час посвідчення спадкового договору позивач ОСОБА_1 надала згоду на укладання її чоловіком ОСОБА_4 з ОСОБА_2 спадкового договору на квартиру АДРЕСА_5 (а.с.9, 93-94).
Суд приймає до уваги доводи позивача, що зазначеною заявою вона надає згоду виключно на укладання ОСОБА_4 спадкового договору у відношенні своєї частки в спільній частковій власності.
Крім того, спадковий договір не містить розпоряджень та зобовязань щодо позивача та ОСОБА_1 взагалі не мала наміру, відчужувати відповідачу свою частину квартири, оскільки в даній квартирі вона зареєстрована (а.с.52), і це єдине її житло.
Пунктом 234 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 03 березня 2004 року № 20/5, в редакції від 04 грудня 2009 року, яка діяла на час укладання спірного спадкового договору, визначено, що подружжя має право укласти спадковий договір щодо майна, яке належить йому на праві спільної сумісної власності. Спадковим договором може бути встановлено, що в разі смерті одного з подружжя спадщина переходить до другого, а в разі смерті другого з подружжя його майно переходить до набувача за договором.
В той же час, стороною спірного спадкового договору, який передбачав відчуження в цілому спільного сумісного майна, зазначено не подружжя, а один з них, і не встановлений порядок переходу спадщини в разі смерті відчужувача.
Таким чином, суд приходить висновку, що при посвідчені спадкового договору, укладеного між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 11 грудня 2009 року, приватним нотаріусом Нікопольського міського нотаріального округу Дніпропетровської області ОСОБА_3, були порушені вимоги діючого законодавства України, що в подальшому, призвело до укладення спадкового договору, яким відчужено всю квартиру, 1/2 частини якої не належала ОСОБА_4, чим порушено право одного з подружжя, зокрема ОСОБА_1
Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.
Зі змісту ч. 1 ст. 203 ЦК України вбачається, що зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.
Відповідно до ст. 361 ЦК України співвласник має право самостійно розпорядитися своєю часткою у праві спільної часткової власності.
Судом установлено, що спадковий договір укладено з порушенням вимог чинного законодавства.
Таким чином, укладаючи 11 грудня 2009 року спадковий договір, ОСОБА_4 мав, на думку суду, право розпоряджатися лише власною часткою - 1/2 частиною квартири № 1 в буд. № 144 в м. Нікополі Дніпропетровської області.
За таких обставин, суд вважає доцільним визнати недійсним спадковий договір, укладений 11 грудня 2009 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_2, посвідчений приватним нотаріусом Нікопольського міського нотаріального округу ОСОБА_3 за реєстровим № 1952, в частині набуття ОСОБА_2 права власності на належну ОСОБА_1 на праві спільної сумісної власності 1/2 частину квартири АДРЕСА_2, з моменту його вчинення та визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_3 в спільній сумісній власності подружжя.
Враховуючи наведені обставини, суд знаходить позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
Керуючись ст. ст. 15, 16, 203, 215-217, 321, 361, 368, 1303 ЦК України, ст.ст. 60, 61, 63, 67-70 СК України, пунктом 234 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 03.03.2004 року № 20/5, в редакції від 04.12.2009 року, -
вирішив:
Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.
Визнати недійсним спадковий договір, укладений 11 грудня 2009 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_2, посвідчений приватним нотаріусом Нікопольського міського нотаріального округу ОСОБА_3 за реєстровим № 1952, в частині набуття ОСОБА_2 права власності на належну ОСОБА_1 на праві спільної сумісної власності подружжя 1/2 частину квартири АДРЕСА_6, з моменту його вчинення.
Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_7 в спільній сумісній власності подружжя.
Заочне рішення може бути переглянуте судом за заявою відповідача, яка може бути подана протягом 10 днів з дня отримання копії рішення.
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: ОСОБА_9