АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/1586/17 Справа № 201/3727/16-ц Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Ткаченко І.Ю.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 травня 2017 року м. Дніпро

18 травня 2017 року Апеляційний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді Ткаченко І.Ю.

суддів: Каратаєвої Л.О., Пищиди М.М.,

при секретарі Кравцовій Н.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу

за позовом ОСОБА_2 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 про захист авторських прав

за апеляційною скаргою фізичної особи-підприємця ОСОБА_3

на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 07 грудня 2016 року, -

В С Т А Н О В И В:

15 березня 2016 року позивачка звернулася до суду із позовом до відповідача про захист авторських прав. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 29 грудня 2015 року у магазині канцтоварів «Акварель», що знаходиться за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Московська, 7, на першому поверсі ТЦ «Мерлін Центр», де господарську діяльність здійснює ФОП ОСОБА_3, зафіксовано факт публічного показу шляхом публічної пропозиції продажу, а також розповсюдження обкладки на водійські права, на якому без дозволу позивача відтворено один із творів образотворчого мистецтва ОСОБА_2 під назвою «Хлебушек с салом …». Реалізація товару підтверджується касовим чеком від 29 грудня 2015 року, а також відеозаписом, що був зроблений під час придбання товару уповноваженою особою. В 2008 році позивач своєю творчою працею створила твір образотворчого мистецтва, а саме картину під назвою «Хлебушек с салом …», що підтверджується підписом позивача у нижньому лівому куті твору, а також збіркою образотворчого мистецтва позивача галереї GAPCHINSKA 2008 року. Оскільки відповідачем було порушено Закон України «Про авторське право і суміжні права», а саме розповсюдження контрафактної продукції та публічний показ обєкта авторських прав без дозволу позивача, представник позивача просить суд захистити авторські права ОСОБА_2 порушені шляхом розповсюдження контрафактного товару фізичною особою підприємцем ОСОБА_3 при реалізації 29 грудня 2015 року контрафактного товару обкладинки на водійські права, в якому було використано твір під назвою «Хлебушек с салом …» від 2008 року та стягнути з відповідача на користь позивача суму компенсації у розмірі 16 000,00 грн. (а.с.а.с.4-7,119-120).

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 07 грудня 2016 року позовні вимоги ОСОБА_2 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 про захист авторських прав - задоволені.

Захищено авторські права ОСОБА_2 порушені шляхом розповсюдження контрафактного товару фізичною особою підприємцем ОСОБА_3 при реалізації 29 грудня 2015 року контрафактного товару обкладинки на водійські права, в якому було використано твір під назвою «Хлебушек с салом …» від 2008 року та стягнуто з фізичної особи підприємця ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 суму компенсації у розмірі 16 000,00 грн.

Також вирішено питання судових витрат (а.с.125-128).

Не погодившись з рішенням суду ФОП ОСОБА_3 звернулася до суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі (а.с. а.с. 132-136,145-147).

Вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід відхилити, а рішення суду залишити без змін, виходячи з наступних підстав.

Судом 1 інстанції встановлено, що у 2008 році ОСОБА_2 своєю творчою працею створила твір образотворчого мистецтва, а саме картину під назвою «Хлебушек с салом …», що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію авторського права на твір № 54869 «Збірка творів образотворчого мистецтва «Каталог робіт художниці ОСОБА_2 за 2008 рік», рішенням про реєстрацію цього авторського права (а.с. 13, 14), підписом позивача у нижньому лівому куті твору, а також збіркою образотворчого мистецтва позивача галереї GAPCHINSKA 2008 року, у якому міститься твір під назвою «Хлебушек с салом …» (а.с. 75-81).

29 грудня 2015 року у магазині канцтоварів «Акварель», що знаходиться за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Московська, 7, на першому поверсі ТЦ «Мерлін Центр», де господарську діяльність здійснює ФОП ОСОБА_3, зафіксовано факт публічного показу шляхом публічної пропозиції продажу, а також розповсюдження обкладки на водійські права, на якому без дозволу позивача відтворено один із творів образотворчого мистецтва ОСОБА_2 під назвою «Хлебушек с салом …».

Реалізація товару підтверджується товарним чеком від 29 грудня 2015 року (а.с. 11), на якому містяться ідентифікуючі дані відповідача, і самою обкладинкою на водійські права (а.с. 47).

Під час розгляду справи, доказів, які б свідчили про надання дозволу фізичній особі-підприємцю ОСОБА_3 на розповсюдження - показ, реалізацію твору ОСОБА_2 надано не було.

Факт того, що саме відповідачка розповсюджувала та здійснювала продаж цього товару підтверджується товарним чеком, на якому містяться ідентифікуючі дані ФОП ОСОБА_3

Задовольняючі позовні вимоги суд 1 інстанції керуючись Закону України «Про авторське право та суміжні права», ухвалив рішення, яке відповідає вимогам чинного законодавства та підтверджується матеріалами справи.

Так, відповідно до ст. 1 Закону України «Про авторське право і суміжні права» передбачено, що автор - фізична особа, яка своєю творчою працею створила твір. Положеннями ч. 2 ст. 11 цього ж Закону встановлено, що авторське право на твір виникає внаслідок факту його створення. За відсутності доказів іншого автором твору вважається фізична особа, зазначена звичайним способом як автор на оригіналі або примірнику твору (презумпція авторства), як це встановлено ч. 1 ст. 11 Закону України «Про авторське право і суміжні права».

За приписами ст. 14 Закону України «Про авторське право і суміжні права» автор має право вимагати визнання свого авторства шляхом зазначення належним чином імені автора на творі і його примірниках і за будь-якого публічного використання твору, якщо це практично можливо, а також вимагати збереження цілісності твору і протидіяти будь-якому перекрученню, спотворенню чи іншій зміні твору або будь-якому іншому посяганню на твір, що може зашкодити честі і репутації автора.

Відповідно до ч. 1 ст. 50 Закону України «Про авторське право і суміжні права» порушенням авторського права і (або) суміжних прав, що дає підстави для судового захисту, є зокрема, піратство у сфері авторського права і (або) суміжних прав - опублікування, відтворення, ввезення на митну територію України, вивезення з митної території України і розповсюдження контрафактних примірників творів (у тому числі комп'ютерних програм і баз даних), фонограм, відеограм і програм організацій мовлення.

Контрафактний примірник твору, фонограми, відеограми - примірник твору, відтворений, розповсюджуваний з порушенням авторського права і (або) суміжних прав, як це визначено ст. 1 Закону України «Про авторське право і суміжні права».

Відповідно до ст. 15 Закону України «Про авторське право і суміжні права» до майнових прав автора (чи іншої особи, яка має авторське право) належать: виключне право на використання твору; виключне право на дозвіл або заборону використання твору іншими особами.

Положеннями п. г ч. 1 ст. 52 ЗУ «Про авторське право і суміжні права» встановлено право автора подавати позови про відшкодування збитків (матеріальної шкоди), включаючи упущену вигоду, або стягнення доходу, отриманого порушником внаслідок порушення ним авторського права і (або) суміжних прав, або виплату компенсацій.

Пленум Верховного Суду України у п. 42 своєї постанови «Про застосування судами норм законодавства у справах про захист авторського права і суміжних прав» роз'яснив, що при вирішенні відповідних спорів судам слід мати на увазі, що компенсація підлягає виплаті у разі доведення факту порушення майнових прав суб'єкта авторського права, а не розміру заподіяних збитків. Таким чином, для задоволення вимоги про виплату компенсації достатньо наявності доказів вчинення особою дій, які визнаються порушенням авторського права і (або) суміжних прав.

При цьому відповідно до положень згідно п. г ч. 2 ст. 52 Закону України «Про авторське право і суміжні права» суд має право постановити рішення про виплату компенсації, що визначається судом, у розмірі від 10 до 50000 мінімальних заробітних плат, замість відшкодування збитків або стягнення доходу.

Водночас як розяснено у п. 42 наведеної постанови Верховного Суду України розмір компенсації визначається судом виходячи із позовних вимог, однак не може бути меншим від 10 мінімальних заробітних плат, які встановлені законом на час ухвалення рішення у справі.

Згідно із п. 20 Постанови Пленуму ВС України «Про застосування судами норм законодавства у справах про захист авторського права і суміжних прав» авторське право на твір і право власності на матеріальний об'єкт, у якому втілено твір, не залежать одне від одного. Відчуження матеріального об'єкта, в якому втілено твір, не означає відчуження авторського права і навпаки. У зв'язку з цим слід звернути увагу судів на те, що незалежність авторського права і права власності на матеріальний об'єкт (матеріальний носій) проявляється через зміст особистих немайнових прав та майнових прав суб'єкта авторського права, передбачених статтями 438 - 441 ЦК, главою 75 ЦК, і права власності на матеріальний об'єкт, який згідно зі статтею 317 ЦК полягає у володінні, користуванні та розпорядженні ним.

Також у абзаці 4 п. 12 постанови Пленуму Верховного Суду України від 04 червня 2010 року № 5 «Про застосування судами норм законодавства у справах про захист авторського права і суміжних прав» судам роз'яснено, що відповідач, який заперечує проти позову, зобов'язаний довести виконання вимог Закону України «Про авторське право і суміжні права» при використанні ним об'єкта авторського права і (або) суміжних прав, а також спростувати передбачену цивільним законодавством презумпцію винного завдання шкоди (статті 614, 1166 ЦК України), тобто законність використання об'єкта авторського права зобов'язаний довести саме відповідач.

Колегія суддів погоджується з обґрунтованими висновками суду щодо порушення відповідачем авторських прав позивача, оскільки ним не було надано доказів щодо дотримання вимог Закону України «Про авторське право і суміжні права» при використанні об'єкта авторського права.

Матеріали справи містяться копію образотворчого твору, копію офіційного каталогу автора, товарний чек, виданий в магазині, який містить ідентифікуючі дані ФОП ОСОБА_3, із зазначенням найменування товару обкладинки на водійські права за ціною 37,50 грн. за 1 шт., що підтверджує факт публічного показу шляхом публічної пропозиції продажу, а також розповсюдження обкладки на водійські права та причинний зв'язок між діями відповідача щодо розповсюдження контрафактних примірників творів без відповідного дозволу та, як наслідок, порушенням майнових прав автора ОСОБА_2

Врахувавши зазначені обставини, суд дійшов висновку, з яким погоджується й колегія суддів, щодо необхідності захищення авторських прав позивачки та стягнення компенсації в сумі 16000 грн., з урахуванням розміру мінімальної заробітної плати встановленої у ст. 8 Законі України «Про державний бюджет України на 2016 рік», яка складає 1600,00 грн., та п. 42 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами норм законодавства у справах про захист авторського права і суміжних прав».

Доводи апеляційної скарги відповідача про те, що позивач відчужила майнове право автора іншим особами є безпідставними, оскільки у позовній заяві зазначено, що позивачу належні усі немайнові авторські права, а також виключні (майнові) права на зазначений Твір, які підлягають захисту в порядку, передбаченому діючим законодавством. Доказів відчуження майнового права автора іншим особами відповідачем суду не надано. Крім того, відповідно до п.20 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами норм законодавства у справах про захист авторського права і суміжних прав» від 04.06.2010 р. № 5, авторське право на твір і право власності на матеріальний обєкт, у якому втілено твір, не залежать одне від одного. Відчуження матеріального обєкта, в якому втілено твір, не означає відчуження авторського права і навпаки.

Посилання апеляційної скарги на те, що позивачем не доведено факт наявності причинно-наслідкового звязку між діями сторін, а також виникнення збитків колегія суддів до уваги не приймає, оскільки вони є необґрунтованими.

Згідно п. 42 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами норм законодавства у справах про захист авторського права і суміжних прав» від 04.06.2010 р. № 5, при вирішенні відповідних спорів судам слід мати на увазі, що компенсація підлягає виплаті у разі доведення факту порушення майнових прав суб'єкта авторського права і (або) суміжних прав, а не розміру заподіяних збитків. Таким чином, для задоволення вимоги про виплату компенсації достатньо наявності доказів вчинення особою дій, які визнаються порушенням авторського права і (або) суміжних прав.

Враховуючи, що у спірних правовідносинах встановлено презумпцію винного завдання шкоди, саме на відповідача покладається тягар доказування того, що ним не було порушено Закон України «Про авторське право і суміжні права».

Доводи апеляційної скарги щодо порушенням судом першої інстанції норм процесуального права не можуть бути підставою для скасування правильного по суті рішення.

Інші, доводи, приведені в апеляційній скарзі зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду 1 інстанції, яким у досить повному обсязі зясовані права та обов'язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені і їм дана належна оцінка, а відповідно до ст. 212 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Порушень норм матеріального та процесуального права, які є обовязковою підставою для скасування чи зміни рішення не встановлено, тому апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду відповідає вимогам ст. 213, 214 ЦПК України, і його слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 307, 308 ЦПК України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 07 грудня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Судді: