УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 травня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

Умнової О.В., Висоцької В.С., Фаловської І.М.,
розглянувши у попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, третя особа: приватний нотаріус Чернівецького міського нотаріального округу Романюк ГаннаВалеріївна, про визнання майна об'єктом спільної сумісної власності подружжя, за касаційною скаргою ОСОБА_4 в особі представника ОСОБА_7 на рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 23 травня 2016 року, ухвалу апеляційного суду Чернівецької області від 17 серпня 2016 року,-

в с т а н о в и л а:

У березні 2016 року ОСОБА_4 звернулася до суду із позовом, в якому просила визнати квартиру АДРЕСА_1 спільною сумісною власністю подружжя; визнати за позивачем право власності на Ѕ частину даної квартири.

Мотивувала вимоги тим, що з 27 липня 1997 року перебувала у зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_8, який ІНФОРМАЦІЯ_1 помер. З моменту реєстрації шлюбу вона проживала разом із чоловіком у спірній квартирі, де проживає і по даний час. За час спільного проживання разом із чоловіком у вказаній квартирі за спільні кошти та спільними зусиллями здійснили перебудову, і відповідно, внаслідок проведених будівельних робіт, які вони проводили до 2004 року, загальна площа квартири збільшилася з 35 кв. м до 55,40 кв. м.

Позивач вказує, що проживаючи у спірній квартирі, вона була зареєстрована за іншою адресою, а саме у квартирі АДРЕСА_2, а тому свідоцтво про право власності на спірну квартиру від 21 грудня 2004 року було видано на ім'я її чоловіка. З метою прийняття спадщини, ОСОБА_4 як спадкоємець останнього, 31 травня 2014 року звернулася до приватного нотаріуса Чернівецького міського нотаріального округу Романюк Г.В. Окрім позивача спадкоємцями померлого також є дочка її чоловіка ОСОБА_5, а решта спадкоємців, а саме інша дочка та син її чоловіка, його батьки відмовилися від спадщини на користь відповідача. З відповіді нотаріуса від 19 червня 2015 року № 15/02-14 убачається, що її частка в спадковому майні на дану квартиру становить 1/6 частку, а частка ОСОБА_5 - 5/6.

Вважає, що зарахування спірної квартири до спадкового майна порушує її право спільної сумісної власності подружжя, у зв'язку із чим звернулася з вищевказаним позовом до суду.

Рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівці від 23 травня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Чернівецької області від 17 серпня 2016 року, у задоволенні позову відмовлено.

Представник позивача, не погоджуючись з рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій подав касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального та порушення норм процесуального права просить їх скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцевих та перехідних положень» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Дослідившиматеріали цивільної справи, перевіривши доводи в межах касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційну скаргу слід відхилити, виходячи з наступного.

Згідност. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Колегією суддів встановлено та вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані рішення судів першої та апеляційної інстанцій ухвалені з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Апеляційний суд дав належну оцінку законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції. Належним чином перевірив встановлені судом фактичні обставини справи з урахуванням зібраних доказів та дійшов правильного висновку щодо відсутності правових підстав для його скасування.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що ОСОБА_4 та ОСОБА_8 перебували в зареєстрованому шлюбі з 27 липня 1997 року по ІНФОРМАЦІЯ_1 - по день смерті останнього (а.с.10-11).

Квартира АДРЕСА_1, загальною площею 55.40 кв. м, була приватизована ОСОБА_8, згідно Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», про що свідчить свідоцтво про право власності від 21 грудня 2004 року (а.с.15, 17).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_8 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть (а.с. 11). Після його смерті відкрилася спадщина щодо належного йому на праві власності нерухомого майна, у тому числі й щодо спірної квартири.

Відповідно до спадкової справи, спадкоємцями померлого є дружина - ОСОБА_4 та дочка ОСОБА_5. Згідно листа приватного нотаріуса Романюк Г.В. інші спадкоємці: дочка ОСОБА_9, син ОСОБА_4, мати ОСОБА_10 та батько ОСОБА_4 від належної їм частки у спадковому майні відмовились на користь ОСОБА_5 (а.с. 14).

З листа нотаріуса від 19 червня 2015 року № 15/02-14 вбачається, що до спадкового майна входить, зокрема спірна квартира, яка належала померлому на підставі свідоцтва про право власності, виданого Департаментом житлово-комунального господарства Чернівецької міської ради від 21 грудня 2004 року, згідно розпорядження № 42463 від 21 грудня 2004 року та відповідно до положень ст. 57 СК України є його особистою власністю, а тому належна ОСОБА_4 частка в спадковому майні на дану квартиру становить 1/6 частку, а частка ОСОБА_5 - 5/6.

Суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, відмовляючи у задоволенні позову, виходив із того, що спірна квартира набута спадкодавцем у власність відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», тобто до прийняття Закону України №2913-VI від 11 січня 2011 року, а саме 21 грудня 2004 року. Вказані правовідносини сторін регулюються нормами СК України у реакції, чинній станом на 21 грудня 2004 року (момент набуття квартири у власність), які в свою чергу не передбачали віднесення квартири, набутої внаслідок безоплатної передачі її одному з подружжя шляхом приватизації, до об'єктів спільної сумісної власності подружжя.

Суди попередніх інстанцій,ураховуючи те, що спірна квартира 21 грудня 2004 року була приватизована ОСОБА_8, тобто передана безоплатно у його власність, дійшли до висновку, що квартира є особистою приватною власністю ОСОБА_8, тому відсутні правові підстави для визнання квартири АДРЕСА_1 спільною сумісною власністю подружжя.

Висновки судів узгоджуються з роз'ясненнями Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя».

Доводи позивача щодо проведення за спільні кошти подружжя добудови в спірній квартирі, внаслідок чого загальна площа збільшилася, судами попередніх інстанцій обґрунтовано не взято до уваги, оскільки спростовується текстом витягу з рішення №153/11 від 25 листопада 2004 року виконавчого комітету Першотравневої районної ради (а.с.16)

З даного рішення вбачається, що квартира АДРЕСА_1 де проживав ОСОБА_8, належить місцевій раді. В даному документі відсутні відомості щодо здійснення її добудови за спільні сумісні кошти та спільною працею подружжя ОСОБА_8 та ОСОБА_4

При вирішенні даної справи судами першої та апеляційної інстанцій правильно визначений характер правовідносин між сторонами, вірно застосовано закон, що їх регулює, повно і всебічно досліджено матеріали справи та надано належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам.

Інші доводи касаційної скарги аналогічні доводам, викладеним у апеляційній скарзі, були предметом перевірки апеляційним судом та обґрунтовано відхилені.

За таких обставин, правові підстави для скасування оскаржуваних рішень відсутні.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, -

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 в особі представника ОСОБА_7 відхилити.

Рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 23 травня 2016 року, ухвалу апеляційного суду Чернівецької області від 17 серпня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О.В. Умнова
В.С. Висоцька
І.М. Фаловська