АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Провадження № 22-ц/796/5148/2017 Головуючий у І інстанції - Гаврилова О.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 травня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

Головуючого судді Андрієнко А.М.

Суддів: Заришняк Г.М.

МараєвоїН.Є.

При секретарі Гарматюк О.Д.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 01 березня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2, третя особа - Служба у справах дітей Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації, про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною,

В С Т А Н О В И Л А :

У серпні 2016 року позивач ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною, мотивуючи тим, що відповідач перешкоджає спілкуванню батька з дитиною, чим порушується баланс прав кожного з батьків.

Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 01 березня 2017 року позов задоволено. Зобов'язано ОСОБА_2 не чинити перешкод батьку ОСОБА_4 у спілкуванні з дитиною - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1. Визначено ОСОБА_4 графік відвідувань малолітньої доньки - ОСОБА_5, щовівторка та щочетверга з 19 години 00 хвилин до 21 години 00 хвилин без присутності матері дитини ОСОБА_2

Не погоджуючись з рішенням суду, представник відповідача подала на нього апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог, обґрунтовуючи тим, що судом порушено норми матеріального та процесуального права, оскільки ухвалене внаслідок неповного та неправильного встановлення обставин, що мають значення для справи.

В суді апеляційної інстанції представник апелянта підтримала апеляційну скаргу та просила її задовольнити.

Представник позивача просив відхилити апеляційну скаргу та залишити рішення суду першої інстанції без змін.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленого рішення, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 17 серпня 2012 року до 6.06.2014 року.

Від вказаного шлюбу мають малолітню доньку - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, що підтверджується свідоцтвом про народження серія НОМЕР_1 від 05.02.2013 року.

28 лютого 2015 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_2 укладено шлюб.

Встановлено, що малолітня донька ОСОБА_5 проживає з відповідачкою та вітчимом за місцем їх проживання.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про те, що батько має рівні права та обов'язки із матір'ю дитини щодо спілкування, утримання та виховання дочки, а тому перешкоди, які йому вчиняються, повинні бути усунуті і повинно бути визначено час для безперешкодного спілкування батька з дочкою.

Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Згідно до вимог ст. 18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов'язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.

Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між собою.

Статтею 153 Сімейного кодексу України передбачено, що мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли це право обмежене законом.

Статтею 158 Сімейного кодексу України передбачено, що за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення. Рішення органу опіки та піклування є обов'язковим до виконання. Особа, яка ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, зобов'язана відшкодувати матеріальну та моральну шкоду, завдану тому з батьків, хто проживає окремо від дитини.

Відповідно до витягу з розпорядження №136 від 25.03.2015р. Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації, враховуючи рішення комісії з питань захисту прав дитини Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації від 10.03.2015року протокол №5, визначена участь батька ОСОБА_4 у вихованні малолітньої доньки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, у формі спілкування з малолітньою донькою кожного понеділка та кожної середи з 10-00 години до 13-00 години в присутності матері дитини.

Відповідно до розпорядження №340 від 24.06.2016р. Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації, враховуючи рішення комісії з питань захисту прав дитини Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації від 13.06.2016року протокол №10, визначена участь батька ОСОБА_4 у вихованні малолітньої доньки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, у формі спілкування з малолітньою донькою щовівторка та щочетверга з 17-00 години до 20-00 години.

Колегія суддів не погоджується із доводами апеляційної скарги в тій частині, що позивачем не доведено перешкоджання відповідачкою зустрічам батька з дочкою, оскільки із матеріалів справи вбачається, що позивач неодноразово звертався до органу опіки та піклування з цього приводу, до органів поліції, приходив до дитячого садочка та за місцем мешкання дитини, однак, зустрічі між батьком та дитиною не відбувалися. Крім того, в запереченнях до позову сама відповідач визнавала, що вона заперечувала проти зустрічей позивача з дитиною, оскільки він при зустрічах палив та вживав спиртне.

В апеляційній скарзі представник апелянта посилається також на те, що судом першої інстанції при ухваленні рішення про зустрічі дитини з батьком без присутності матері не враховано вік дитини, те, що довгий час вони не спілкувалися, батько не обізнаний із звичками дівчинки.

Однак, судом першої інстанції дана оцінка зазначеним обставинам , відповідно до якої суд врахував окрім викладеного, і конфліктні стосунки між батьками дитини, які при спільних зустрічах можуть шкодити спілкуванню та інтересам дитини.

Крім того, визначені години зустрічей батька з донькою є не такими тривалими, мати може попередити батька дівчинки про заборони у їжі чи ще будь-які моменти, які можуть нашкодити здоров'ю дитини, а на думку суду, конфлікти, що можуть виникнути при спільних зустрічах, можуть завдати дитині більшої моральної шкоди.

За таких обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно з'ясував обставини справи, зібраним доказам дав належну оцінку та прийшов до правильного висновку про задоволення позовних вимог.

Постановлене судом рішення відповідає вимогам матеріального та процесуального права і не може бути скасоване з підстав, що наведені в апеляційній скарзі.

Керуючись ст..ст. 303, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Дніпровського районного суду м.Києва від 1 березня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом 20 днів з дня набрання ним законної сили шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий:

Судді :