Справа №484/893/17 16.05.2017 160517 16.05.2017
Провадження №22-ц/784/1250/17 Суддя першої інстанції: Максютенко О.А.
Суддя-доповідач апеляційного суду: Яворська Ж.М.
УХВАЛА

Іменем України

16 травня 2017 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючого - Яворської Ж.М.,

суддів: Базовкіної Т.М., Кушнірової Т.Б.,

при секретареві судового засідання - Гавор В.Б.,

без участі осіб, які беруть участь у справі, належно повідомлених про час і місце судового засідання,

розглянула у відкритому судовому засіданні матеріали цивільної справи

за апеляційною скаргою

Товариства з обмеженою відповідальністю «Єврокар Україна»

на ухвалу судді Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 29 березня 2017 року

за позовом

ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Єврокар Україна» ( далі - ТОВ «Єврокар Україна») про визнання договору недійсним, стягнення коштів за договором фінансового лізингу,

встановила:

У березні 2017 року ОСОБА_2 звернулася до суду із позовом до ТОВ «Єврокар Україна», в якому просила визнати недійсним договір фінансового лізингу №0024 від 29 вересня 2016 року, укладеного між ТОВ «Єврокар Україна» та нею, та стягнути з відповідача на її користь кошти в розмірі 44700 грн.

Ухвалою Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 29 березня 2017 року відкрито провадження у вищевказаній справі.

Не погодившись із даною ухвалою, ТОВ «Єврокар Україна» подало апеляційну скаргу, та зазначаючи про те, що її постановлено із порушенням правил підсудності, оскільки позов пред'явлено до ТОВ «Єврокар Україна», юридична адреса якого є вул. Бориспільська, 7, оф. 169, м. Київ, що територіально відноситься до Дарницького району м. Києва, а тому справа підсудна Дарницькому районному суду м. Києва, просило скасувати ухвалу суду першої інстанції, а матеріали позовної заяви повернути до суду першої інстанції для вирішення питання про відкриття провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали цивільної справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Із змісту позовної заяви вбачається, що ОСОБА_2 звертаючись до суду з позовом про визнання недійсним договору фінансового лізингу, укладеного між нею та ТОВ «Єврокар Україна», та стягнення з останнього на її користь 44700 грн., та посилаючись на Закон України «Про захист прав споживачів», обґрунтовувала свої позовні вимоги порушенням її права, як споживача фінансових послуг, а тому звернулася до суду, виходячи з альтернативної підсудності, за місцем свого проживання, тобто Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області.

Закон України «По захист прав споживачів» регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації політики у сфері захисту прав споживачів.

У пункті 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1996 року №5 «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів» (з наступним змінами) судам роз'яснено, що оскільки Закон України «Про захист прав споживачів» не визначає певних меж своєї дії, то до відносин, які ним регулюються, належать, зокрема, ті що виникають із договорів купівлі-продажу, майнового найму, із договорів про надання фінансово-кредитних послуг для задоволення власних побутових потреб громадян тощо. Відносини, щодо захисту прав споживачів можуть виникати також з актів законодавства або з інших угод, які не суперечать Закону.

Вирішуючи питання про характер правовідносин між споживачем та продавцем (виготівником, виконавцем), про наявність підстав і умов їх виникнення, про права і обов'язки сторін, суд має виходити як із норм Закону України «Про захист прав споживачів» і прийнятих згідно з ним актів законодавства, так і з відповідних норм Цивільного кодексу України та іншого законодавства, що регулюють ті ж питання і не суперечать Закону України «Про захист прав споживачів».

Відповідно до ч.2 ст.806 ЦК України до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених параграфом 6 глави 58 ЦК України та законом.

До відносин, пов'язаних із лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом.

Отже, правовідносини, які виникають із договорів фінансового лізингу, підпадають під дію Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки діяльність з надання будь-яких фінансових послуг, що передбачає пряме або опосередковане залучення фінансових активів від фізичних осіб може здійснюватися лише фінансовими установами ( п. 4 ч. 1 ст. 34 Закону України від 12 липня 2001 року «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг»).

Зі змісту п. 5 вищезазначеної постанови Пленуму Верховного Суду України вбачається, що споживачі за власним вибором звертаються до суду за місцем свого проживання чи перебування, або за місцем знаходження відповідача, або за місцем заподіяння шкоди, або за місцем виконання договору і жоден із цих судів не вправі передати справу до іншого суду з мотивів непідсудності.

Аналогічне роз'яснення надано судам у пункті 37 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» про те, що право вибору між судами, яким згідно із правилом загальної підсудності (стаття 109 ЦПК України) і правилом альтернативної підсудності (стаття 110 ЦПК України) підсудна справа, належить виключно позивачеві (частина чотирнадцята статті 110 ЦПК України).

Враховуючи, що саме позивач визначає підставу та предмет позову, обґрунтовує заявлені вимоги, а у даному випадку ОСОБА_2 посилається як на підставу позову на положення Закону України «Про захист прав споживачів», то остання наділена правом вибору підсудності.

Таким чином, позивач має право вибору підсудності на підставі ч. 5 ст. 110 ЦПК України.

Згідно з матеріалами справи, позивач вказала своє зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_1.

З урахуванням наведеного, позивач має право подати позов за своїм зареєстрованим місцем проживання до Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області.

За таких обставин, при вирішення питання про відкриття провадження у справі суд першої інстанції законно на підставі ч.5 ст.110 ЦПК України ухвалою від 29 березня 2017 року відкрив провадження у справі, надавши позивачу можливість реалізувати її право на вибір альтернативної підсудності.

Посилання представника відповідача в апеляційній скарзі на положення ч. 2 ст. 109 ЦПК України не можуть бути прийняті до уваги, оскільки у даній статті визначається загальна територіальна підсудність цивільних справ і положення її застосовуються завжди, якщо у статтях 108, 110-111,113,114 цього Кодексу не передбачено інше.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.312 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає ухвалу без змін, якщо судом першої інстанції постановлено ухвалу з додержанням вимог закону.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 312, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

У х в а л и л а :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Єврокар Україна» - відхилити.

Ухвалу Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 29 березня 2017 року про відкриття провадження - залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Ж.М. Яворська

Судді Т.М. Базовкіна

Т.Б. Кушнірова