Справа № 367/7430/14-ц Головуючий у І інстанції Чернов Д. Є.
Провадження № 22-ц/780/1156/17 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 26 21.02.2017
РІШЕННЯ

Іменем України

21 лютого 2017 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого судді: Гуля В.В.,

суддів: Іванової І.В., Савченка С.І.,

при секретарі: Тимошевській С.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_2 на заочне рішення Ірпінського міського суду Київської області від 28 січня 2016 року у справі за позовом приватного акціонерного товариства «Юнікон» до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики, -

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2014 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що на підставі договору позики №3-2/2010 від 01 грудня 2010 року ПАТ «Юнікон» надало ОСОБА_2 174 393 грн. 33 коп., які позичальник повинен розпочати повертати з 01 січня 2011 року щомісячними рівними частинами по 9 688 грн. 52 коп. до 31 липня 2012 року.

У звязку з наявною заборгованістю позивач просив стягнути її з боржника у розмірі 37 436 грн. 54 коп., втрати від інфляції 23 220 грн. 22 коп., 3% річних від простроченої суми грошового зобовязання у розмірі 9 226 грн. 79 коп., збитки у розмірі 168 970 грн. 95 коп. у вигляді упущеної вигоди.

Рішенням Ірпінського міського суд Київської області від 28 січня 2016 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Юнікон» 37 436 грн. 54 коп. боргу за договором позики №3-2/2010 від 01 грудня 2010 року.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Юнікон» 3% річних у розмірі 9 226 грн. 79 коп.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Юнікон» 23 220 грн. 22 коп. втрат від інфляції.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Юнікон» 168 970 грн. 95 коп. понесених збитків та судовий збір у розмірі 2 598 грн. 67 коп.

В апеляційній скарзі відповідач у звязку з порушенням норм матеріального та процесуального права просить рішення суду скасувати та в задоволенні позову відмовити.

Апеляційна скарга підлягає задоволенню частково виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що 01 грудня 2010 року ПАТ «Юнікон» уклав з ОСОБА_2 договір позики №3-2/2010. За умовами договору позики ПАТ «Юнікон» позичив ОСОБА_2 кошти в сумі 174 393,33 грн., які Позичальник повинен був розпочати повертати з 01.01.2011 року щомісячними рівними частинами по 9 688,52 грн. до 31.07.2012 року. (а.с.9).

Судом встановлено, що заборгованість ОСОБА_2 за Договором позики №3-2/2010 від 01.12.2010 року становить 37 436,54 грн., що підтверджується довідкою про заборгованість від 24.10.2014 року №624 УДиИ/УП (а.с.15-16), втрати від інфляції 23 220,22 грн., 3% річних від простроченої суми грошового зобовязання у розмірі 9 226,79 грн., збитки у розмірі 168 970,95 грн., що підтверджується Актом (звітом) незалежного аудитора про фактичні результати щодо аналізу оборотного капіталу ПАТ «Юнікон» за період з 01.01.2011 року по 30.09.2015 року, визначення неодержаних доходів (упущеної вигоди) та повязаних з цим витрат та збитків станом на 02.11.2015 року (а.с.214, Том 1-а.с.59, Том 2).

Такий висновок суду відповідає обставинам справи та вимогам закону, проте частково.

Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

У відповідності до частин першої та третьої статті 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Згідно ст. 625 ЦК України Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За таких обставин вказана заборгованість відповідно до ст.ст. 525, 526, 599, 611 ЦК України має бути стягнута з відповідача з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також трьох процентів річних від простроченої суми.

Заперечуючи проти позовних вимог, відповідач посилався на те, що позивачем надано не повний розрахунок, оскільки не враховано за 2011 рік - 5 035,00 грн., які сплачені згідно квитанції № 271 від 12.08.2011 року на суму 1600,00грн., № 299 від 02.09 2011 року на суму 1500,00грн., № 329 від 21.09.2011 року на суму 1485,00грн., № 509 від 23.12.2011 року на суму 450 грн..

За 2012 рік в розмірі 963,00 грн., яка сплачена згідно квитанції № 2 від 06.01.2012 року.

За 2013 рік Позивачем не врахована при складанні 6000,00грн. які сплачені згідно квитанції № КП-41/1 від 08.02.2013 року - 2000,00грн., квитанції № КП-27/1 від 29.08.2013 року в сумі 4000,00грн.

Загальна сума грошових коштів які не були враховані Позивачем та не відображені в довідці про заборгованість від 24.10.2014 року № 624 становить 11 998,00 грн.

Таким чином індекс інфляції та три відсотки річних мали б розраховуватися не від суми 37 436,54 грн, а від суми 25 438,54 грн. (залишок грошових коштів які не сплачені Відповідачем за договором позики № 3-2/201 від 01.12.2010року).

Проте позивачем було надано уточнені дані, де вказані розрахунки відображені і в судовому засіданні наявна заборгованість була визнана відповідачем, а також підтверджена матеріалами даної справи, що спростовує доводи апеляційної скарги в цій частині.

Проте, збитки у формі упущеної вигоди задоволенню не підлягають виходячи з наступного.

Як на підставу для задоволення позову в цій частині, позивач посилається на те, що між ним з метою поповнення власних обігових коштів шляхом закритого розміщення звичайних іменних відсоткових облігацій ПАТ «Юнікон» (реєстраційний номер випуску 03/04/2/2/09Т) відповідно до Свідоцтва про реєстрацію випуску облігацій підприємств, виданого Дніпропетровським територіальним управлінням ДКЦП та ФР 29.10.2009 року.

Збитки завдані тим, що відповідач вчасно не повертав грошові кошти у звязку з чим позивач не міг використовувати гроші для своєї господарської діяльності і власним коштом ніс витрати для покриття поточних потреб.

При цьому дана вимога обґрунтовується ст. 224, 225 ГК України.

Проте вказані норми передбачають відповідальність учасника господарських відносин, який порушив господарське зобовязання, яким відповідач не являється, оскільки між сторонами укладений звичайний договір позики, в якому відповідач виступає фізичною особою і Господарський Кодекс України на дані правовідносини не поширюється.

Відсутні у даних правовідносинах і збитки відповідно до ч. 2 ст. 22 ЦК України, яка визначає, що збитками є доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Ті обставини, на які посилається позивач, збитками в розумінні ч. 2 ст. 22 ЦК України не являються, а регулються положеннями, які встановлюють права та обовязки для договору позики.

Таким чином, в цій частині рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні вимоги про стягнення упущеної вигоди.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 309, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Заочне рішення Ірпінського міського суду Київської області від 28 січня 2016 рокув частині стягнення понесених збитків за договором позики №3-2/2010 від 01 грудня 2010 рокускасувати та ухвалити в цій частині нове рішення.

У задоволенні вимог приватного акціонерного товариства «Юнікон» до ОСОБА_2 про стягнення понесених збитків за договором позики №3-2/2010 від 01 грудня 2010 року - відмовити .

В іншій частині заочне рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржено у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді