Справа №: 653/271/17
Провадження № 2/653/439/17
У Х В А Л А

02 лютого 2017 року м. Генічеськ

Суддя Генічеського районного суду Херсонської області Крапівіна О.П., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до ПАТ «Страхова компанія «Країна» про захист прав споживача та стягнення страхового відшкодування, пені та моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовною заявою до відповідача ПАТ «Страхова компанія «Країна», в якому просить стягнути із відповідача суму страхового відшкодування, пені, а також моральну шкоду в розмірі 30000 гривень.

Вивчивши матеріали позовної заяви, суддя приходить до висновку, що даний позов підлягає залишенню без руху, оскільки не відповідає вимогам ст.119, ЦПК України.

Відповідно до ст. 119 ЦПК України позовна заява має містити відомості, передбачені пунктами 1-7 частини другої зазначеної статті, та відповідати іншим вимогам, встановленим законом. До позовної заяви додається документ, що підтверджує сплату судового збору.

Згідно з ч. 2 ст. 79 ЦПК України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Правові засади справляння судового збору, платників, об'єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору, визначаються Законом України Про судовий збір, про що прямо вказано у статті 1 цього Закону.

За подання вказаної позовної заяви до суду позивач не сплатив суму судового збору, покликаючись на звільнення від сплати судового збору в порядку ст. 22 Закону України Про захист прав споживачів.

Так, слід зазначити, що згідно преамбули Закону України «Про захист прав споживачів» цей Закон регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів.

При цьому, згідно зі ст. 1 Закону України «Про страхування» страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів. У ст. 4 цього Закону зазначено, що предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, що не суперечать закону, і пов'язані з володінням, користуванням і розпорядженням майном (майнове страхування).

Метою страхування при укладенні договору майнового страхування є погашення за рахунок страховика ризику майнової відповідальності перед іншими особами чи ризику виникнення інших збитків у результаті страхового випадку.

Таким чином, аналіз наведених норм свідчить, що відносини, які виникають з майнового страхування, не підпадають під предмет регулювання Закону України «Про захист прав споживачів» і положення цього Закону не застосовуються до відносин майнового страхування. Відтак, Закон України «Про захист прав споживачів» може застосовуватися лише, коли позивач прямо вказує на порушення норм, гарантованих цим Законом.

Згідно узагальнення судової практики розгляду цивільних справ, що виникають з договорів страхування, які зробив Верховний суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ, Закону України Про захист прав споживачів, що регулює відносини, які випливають із договорів купівлі-продажу (виконання робіт, надання послуг) та спрямовані на задоволення виключно особистих потреб, безпосередньо не повязаних із підприємницькою діяльністю або виконанням обовязків найманого працівника, не може поширюватися на правовідносини, що випливають із Закону України Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № 1961-ІV.

Стосовно поширення Закону України Про захист прав споживачів на добровільне страхування слід зазначити таке. Суди не вправі керуватися законодавством про захист прав споживачів при вирішенні спорів, що випливають з відносин між фізичними особами, які вступають у договірні відносини між собою з метою задоволення особистих потреб, не повязаних зі здійсненням підприємницької діяльності, а також із відносин, що виникають у звязку із придбанням фізичною особою-підприємцем товарів, виконанням для нього робіт чи наданням послуг не для особистих потреб, а для здійснення підприємницької діяльності або у звязку із придбанням товарів, виконанням робіт і наданням послуг з метою задоволення потреб юридичних осіб. Щодо майнового страхування слід зазначити таке. Закон України Про захист прав споживачів регулює відносини, які виникають між споживачами і виробниками, виконавцями, продавцями під час продажу товарів (виконанні робіт, наданні послуг), встановлює права споживачів на придбання товарів (робіт, послуг) належної якості та безпечних для життя і здоровя, а також визначає механізм захисту та основи реалізації державної політики. Метою страхування при укладенні договору майнового страхування є погашення за рахунок страховика ризику майнової відповідальності перед іншими особами чи ризику виникнення інших збитків у результаті страхового випадку. Аналіз наведених норм свідчить, що відносини, які виникають з майнового страхування, не підпадають під предмет регулювання Закону України Про захист прав споживачів і положення цього Закону не застосовуються до відносин майнового страхування.

Як роз'яснив Верховний Суд України у листі від 11.11.2014 року, щодо узагальнення судової практики розгляду цивільних спорів, що виникають із договорів страхування, - аналіз наведених норм свідчить, що відносини, які виникають з майнового страхування, не підпадають під предмет регулювання Закону України "Про захист прав споживачів"і положення цього Закону, не застосовуються до відносин майнового страхування. Закон України "Про захист прав споживачів"може застосовуватися, коли позивач прямо вказує на порушення норм, гарантованих цим Законом, наприклад, права на інформацію при ненаданні для ознайомлення правил страхування тощо.

З огляду на викладене, при зверненні до суду позивач повинен оплатити судовий збір відповідно до вимог Закону України Про судовий збір.

Також, відповідно до розяснень, наданих Пленумом Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. 13 постанови № 10 від 17 жовтня 2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», якщо в позовній заяві обєднано кілька самостійних вимог майнового характеру, повязаних між собою, то, враховуючи, що обєктом справляння судового збору є позовна заява, максимальний розмір судового збору має відповідати загальній сумі всіх вимог (пункт 10 частини першої статті 80 ЦПК). При цьому судовий збір може бути сплачено окремо за кожною вимогою або загальною сумою за всіма позовними вимогами.

Згідно вимог ст. 4 Закону України Про судовий збір, за подання позовної заяви майнового характеру сплачується судовий збір у розмірі 1 % від ціни позову, але не менше 0,4 розміру мінімальної заробітної плати тобто 640,00 грн. та не більше 5 розмірів мінімальної заробітної плати, тобто 8000 грн.

Позовна заява містить дві самостійні позовні вимоги майнового характеру, а саме стягнення з відповідача на його користь страхового відшкодування у розмірі 8853,35 грн., суму пені за кожний день прострочення у розмірі 388 800,00 грн. та вимогу немайнового характеру по відшкодування моральної шкоди у розмірі 30000 грн..

Таким чином позивачу слід сплатити судовий збір за позовні вимоги майнового характеру, що становить 4528,00 грн. (640 грн. та 3888,00 грн.) та 1600 грн. за вимогу немайнового характеру, що в загальній сумі складає 6128 грн.

Згідно ч. 1 ст. 121 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статті 119 цього Кодексу, або не сплачено судовий збір постановляє ухвалу, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків, який не може перевищувати п'яти днів з дня отримання позивачем ухвали.

Враховуючи вищенаведені обставини, суддя вважає, що дану позовну заяву слід залишити без руху, надавши позивачу пятиденний термін для усунення вказаних недоліків з дня отримання копії ухвали судді .

Керуючись ст.ст. 119, 121 ЦПК України, суддя,

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ПАТ «Страхова компанія «Країна» про захист прав споживача та стягнення страхового відшкодування, пені та моральної шкоди залишити без руху, надавши позивачу термін протягом пяти днів з дня отримання копії ухвали суду для усунення вказаних недоліків.

У випадку невиконання вказаних вимог у встановлений строк, заява буде вважатися неподаною та повернута позивачу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Генічеського районного суду ОСОБА_2