Справа № 146/1245/16-ц
РІШЕННЯ

Іменем України

"01" березня 2017 р. Томашпільський районний суд Вінницької області

в складі: головуючого судді Скаковської І.В.,

за участю секретаря Козачук Н.П.,

представника позивача ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду у смт Томашпіль цивільну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Гюнсел» до ОСОБА_2, третя оосба, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору приватне акціонерне товариство «АСК «ІНГО Україна», про відшкодування майнової шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2016 року ТОВ «Гюнсел» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування майнової шкоди, посилаючись на те, що 18 грудня 2013 року о 01 год 30 хв на третьому кільметрі «Західного шосе», за участю автомобіля «МАN», державний номерний знак НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_2 та автомобіля «МАN», державний номерний знак НОМЕР_2, який знаходився у лівому кюветі по ходу руху, сталася дорожньо-транспортна пригода.

В наслідок вказаного ДТП автомобілю «МАN», державний номерний знак НОМЕР_1, що належить ТОВ «Гюнсел» завдано технічних пошкоджень, в звязку з чим ТОВ «Гюнсел», як власнику автомобіля заподіяно матеріальну шкоду.

Дорожньо-транспортна пригода сталася з вини ОСОБА_2, який керуючи автомобілем, не обрав безпечної швидкості руху, не врахував дорожню обстановку, в результаті чого здійснив зіткнення з автсообілем «МАN», державний номерний знак НОМЕР_2, чим порушив правила дорожнього руху та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП.

Вина водія ОСОБА_2 підтверджується постановою Томашпільського районного суду Вінницької області від 03 лютого 2014 року, згідно якої ОСОБА_2 визнав свою вину у вчиненні адміністративного правопорушення, щиро розкаявся та пояснив, що дійсно таке правопорушення мало місце.

Відповідно до звіту № 8505 від 20 грудня 2013 року про оцінку автомобіля «МАN 12.163», державний номерний знак НОМЕР_1, складеного оцінювачем ОСОБА_4 та ОСОБА_5, вартість маитеріального збитку, заподіяного ТОВ «Гюнсел» в результаті пошкодження належного підприємству автомобіля «МАN» складає 81664,36 грн.

В звязку з данною ДТП позивачем також було понесено витрати пов»язані з проведенням дослідження визначення матеріального збитку в розмірі 2490 грн.

Оскільки згідно постанови Томашпільського районного суду Вінницької області від 03 лютого 2014 року ОСОБА_2 визнано виним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та притягнуто до адміністративної відповідальності, позивач просить суд стягнути з ОСОБА_2 на користь ТОВ «Гюнсел» на відшкодування вартості маретіальної шкоди 81664,36 грн та 2490 грн витрат повязаних з проведенням визначення матеріального збитку.

Ухвалою Томашпільського районного суду від 29 листопада 2016 року залучено до участі у розгляді справи в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ПАТ «АСК «ІНГО Україна».

В судовому засіданні (в режимі відеоконференції) представник позивача ТОВ «Гюнсел» ОСОБА_1 позовну заяву підтримав, посилаючись на обставини зазначені в ній. Вважає, що у даному спорі слід застосовувати норми ЦК України, а не КЗпП України. Поновити строк позовної давності не просив.

Позивач ОСОБА_2 та його представник адвокат ОСОБА_3 в судовому засіданні позов не визнали, зазначивши, що ситуація яка склалася не підпадає під випадки повної матеріальної відповідальності. Зазначив, що даний спір врегульовується нормамиКЗпП України. Крім того, представник позивача просив відмовити в задоволенні позову в звязку з пропуском річного строку позовної давності звернення до суду.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ПАТ «АСК «ІНГО УКРАЇНА» в судове засідання не зявився по невідомим суду причинам, про час та місце розгляду справи його було повідомлено завчасно та належним чином.

Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов до наступного висновку.

Згідно ч. 2 ст. 27 ЦПК України, особи, які беруть участь у справі позовного провадження, для підтвердження своїх вимог або заперечень зобовязані подати усі наявні у них докази або під час попереднього судового засідання, а якщо попереднє судове засідання у справі не проводиться до початку розгляду справи по суті.

Згідно ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко - і відеозаписів, висновків експертів.

Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено, що 13 травня 2011 року наказом № 120-к ОСОБА_2 було прийнято на роботу водієм вантажного автомобіля з оплатою згідно штатного розпису з випробувальним терміном один місяць (а.с. 104).

13 травня 2011 року між сторонами було укладено договір про повну матеріальну індивідуальну відповідальність, згідно якого працівник несе повну матеріальну відповідальність за шкоду, спричинену майну підприємства, а також за шкоду та матеріальні збитки, спричинені по вині або необережності правціника іншим юридичним чи фізичним особам, перед якими у підприємства виникають зобовязання через нанесення шкоди (а.с. 107).

Постановою Томашпільського районного суду Вінницької області від 03 лютого 2014 року ОСОБА_2 визнано виним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення увиді штрафу в розмірі 340 грн на користь держави за те що 18 грудня 2013 року о 01 год 30 хв на третьому кілометрі «Західного шосе», ОСОБА_2, керуючи автомобілем «МАN», державний номерний знак НОМЕР_1, не вибравши безпечної швидкості руху, не врахував дорожню обстановку, в результаті чого здійснив зіткнення з автомобілем «МАN», державний номерний знак НОМЕР_2, який знаходився у лівому кюветі по ходу руху (а.с. 7,8).

Згідно свідоцтва про рестрацію транспортного засобу автомобіль марки «МАN», державний номерний знак НОМЕР_1 на праві власності належить ТОВ «Гюнсел» (а.с. 6).

Як вбачається з довідки, виданої ІДПС ВДАІ Житомирського РВ УМВС прапорщиком міліції ОСОБА_6 в автомобіля марки «МАN», державний номерний знак НОМЕР_1 наявні механічні пошкодження, а саме: розбите лобове скло, бокові праве та ліве скло, передній бампер, радіатор, решітка радіатора, права та ліва дверка (а.с. 64).

Відповідно до звіту № 8505 про оцінку автомобіля «МАN», державний номерний знак НОМЕР_1, складеного 20 грудня 2013 року матеріальний збиток, завданий власникові автомобіля «МАN 12.163», державний номерний знак НОМЕР_1, в результаті його пошкодження при ДТП, складає 81664,36 грн (а.с. 65-68).

Твердження представника позивача про те, що в даному випадку слід застосовувати ст.ст. 22, 1166 ЦК України є помилковим, оскільки ДТП відбулося під час виконання ОСОБА_2 трудових обов'язків, тому дані правовідносини врегулювані нормами КЗпП України.

Так, відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 130 КЗпП України, працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов'язків. При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника. Ця відповідальність, як правило, обмежується певною частиною заробітку працівника і не повинна перевищувати повного розміру заподіяної шкоди, за винятком випадків, передбачених законодавством. За наявності зазначених підстав і умов матеріальна відповідальність може бути покладена незалежно від притягнення працівника до дисциплінарної, адміністративної чи кримінальної відповідальності.

Згідно зі ст. 132 КЗпП України, за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обов'язків, працівники, крім працівників, що є посадовими особами, з вини яких заподіяно шкоду, несуть матеріальну відповідальність у розмірі прямої дійсної шкоди, але не більше свого середнього місячного заробітку. Матеріальна відповідальність понад середній місячний заробіток допускається лише у випадках, зазначених у законодавстві

Статтею 134 КЗпП України передбачено, що відповідно до законодавства працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли: 1) між працівником і підприємством, установою, організацією відповідно до статті 13-51 цього Кодексу укладено письмовий договір про взяття на себе працівником повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей, переданих йому для зберігання або для інших цілей; 2) майно та інші цінності були одержані працівником під звіт за разовою довіреністю або за іншими разовими документами; 3) шкоди завдано діями працівника, які мають ознаки діянь, переслідуваних у кримінальному порядку; 4) шкоди завдано працівником, який був у нетверезому стані; 5) шкоди завдано недостачею, умисним знищенням або умисним зіпсуттям матеріалів, напівфабрикатів, виробів (продукції), в тому числі при їх виготовленні, а також інструментів, вимірювальних приладів, спеціального одягу та інших предметів, виданих підприємством, установою, організацією працівникові в користування; 6) відповідно до законодавства на працівника покладено повну матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обов'язків; 7) шкоди завдано не при виконанні трудових обов'язків; 8) службова особа винна в незаконному звільненні або переведенні працівника на іншу роботу;9) керівник підприємства, установи, організації всіх форм власності, винний у несвоєчасній виплаті заробітної плати понад один місяць, що призвело до виплати компенсацій за порушення строків її виплати, і за умови, що Державний бюджет України та місцеві бюджети, юридичні особи державної форми власності не мають заборгованості перед цим підприємством.

Як вже зазначалося між позивачем та відповідачем було укладено договір про повну матеріальну відповідальність, однак відповідно до ст. 135-1 КЗпП України письмові договори про повну матеріальну відповідальність може бути укладено з працівниками посади і роботи яких передбачені переліком, який затверджено постановою Державного комітету Ради Міністрів СРСР з праці та соціальних питань і Секретаріатом Всесоюзної центральної ради професійних спілок від 28 грудня 1977 р. № 447/24, яка діє на території України відповідно до постанови Верховної Ради України від 12 вересня 1991 р. № 1545-XII Про порядок тимчасової дії на території України окремих актів законодавства Союзу РСР. Посада водія не визначена у вказаному переліку, тому згідно ст. 132 КЗпП України ОСОБА_2М має нести матеріальну відповідальність у розмірі прямої дійсної шкоди, але не більше свого середнього місячного заробітку.

Разом з тим, відповідно до ч. 3 ст 233 КЗпП України, для звернення власника або уповноваженого ним органу до суду в питаннях стягнення з працівника матеріальної шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації, встановлюється строк в один рік з дня виявлення заподіяної працівником шкоди.

Проте, як вбачається з ч. 3 ст. 223 КЗпП України для звернення власника або уповноваженого ним органу до суду в питаннях стягнення з працівника матеріальної шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації, встановлюється строк в один рік з дня виявлення заподіяної працівником шкоди.

Крім того, п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 29 грудня 1992 року № 14 «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям, їх працівниками» розяснено, що судам необхідно перевіряти, чи додержаний власником або уповноваженим ним органом встановлений ст. 233 КЗпП (322-08) річний строк з дня виявлення заподіяної працівником шкоди для звернення в суд з позовом про її відшкодування. Цей строк застосовується і при зверненні із заявою прокурора. Днем виявлення шкоди слід вважати день, коли власнику або уповноваженому ним органу стало відомо про наявність шкоди, заподіяної працівником. Днем виявлення шкоди, встановленої в результаті інвентаризації матеріальних цінностей, при ревізії або перевірці фінансово-господарської діяльності підприємства, установи, організації, слід вважати день підписання відповідного акта або висновку.

Отже на основі повно та всебічно з'ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень підтверджених доказами, перевірених в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість та враховуючи те, що з часу виявлення заподіяної працівником шкоди та притягнення його до адміністративної відповідальності минув річний строк, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову.

На підставі викладеного, керуючись п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 29 грудня 1992 року № 14 «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям, їх працівниками», ст. ст. 130, 132, 134, 135-1, 233 КЗпП України, ст. ст. 3, 4, 8, 10, 11, 15, 56, 57, 58, 59, 60, 79, 88, 174, 209, 212-215, 233 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову товариства з обмеженою відповідальністю «Гюнсел» до ОСОБА_2, третя оосба, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору приватне акціонерне товариство «АСК «ІНГО Україна», про відшкодування майнової шкоди відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до Апеляційного суду Вінницької області через Томашпільський районний суд Вінницької області. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: І.В. Скаковська

Повний текст рішення виготовлено 02 березня 2017 року