Номер провадження: 22-ц/785/2611/17
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Гайворонський С. П.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.02.2017 року м. Одеса

Судова колегія судової палати в цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого Гайворонського С.П.

суддів Комлевої О.С.

ОСОБА_2

при секретарі Цихиселі Л.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті ОСОБА_1 цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_3 до публічного акціонерного товариства «Український інноваційний банк» (третя особа науково-комерційна приватна фірма «Граніка») про визнання іпотеки та зобовязань, які випливають із договору іпотеки припиненою/припиненимиза апеляційною скаргою представника ОСОБА_4 (в інтересах ОСОБА_3) на рішення Київського районного суду м. Одеси від 20 грудня 2016 року,

встановила:

18 жовтня 2016 року позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом, в якому просив суд визнати договір іпотеки - майнової поруки від 16 вересня 2008 року, укладений між фізичною особою ОСОБА_3 та акціонерним товариством «Український інноваційний банк» (правонаступником якого є публічне акціонерне товариство «Український інноваційний банк»), додатковий договір до нього від 29 вересня 2009 року та іпотеку (поруку) в цілому, припиненими/припиненою.

В обґрунтування свого позову ОСОБА_3 посилався на те, що про укладання між позичальником (є юридичною особою) та банком додаткової угоди №1 до кредитного договору №103 від 16 вересня 2008 року, якою був змінений розмір процентів (з 20 % річних до 25 % річних), майновий поручитель не був письмово сповіщений, жодних змін та додаткових угод до іпотечного договору від 16 вересня 2008 року, пов'язаних з даною додатковою угодою, не вносилось та не укладалось, а державний реєстр іпотек не містить відомостей щодо внесення змін з цього приводу.

Таким чином вважав, що обсяг відповідальності майнового поручителя (іпотекодавця) суттєво збільшився, внаслідок укладання додаткової додаткової угоди №1 до кредитного договору № 103 від 16 вересня 2008 року, про що банк належно не сповістив позивача, а формальне ознайомлення поручителя, який виступав в якості уповноваженої особи позичальника (був директором юридичної особи), свідчить про випадкову проінформованість, яка не може розглядатися, як належне сповіщення поручителя про зміну умов кредитної угоди та надання ним згоди на це.

Жодних вимог від банку до майнового поручителя (іпотекодавця), у зв'язку із порушенням зобов'язання позичальником за кредитною угодою та необхідністю сплати заборгованості по кредиту, не надходило, позовні заяви до суду банком не подавались.

Граничний строк сплати позичальником сум кредиту та інших платежів за кредитною угодою настав 15 вересня 2009 року.

В межах шестимісячного строку банком не заявлялись вимоги до майнового поручителя, у зв'язку із невиконанням позичальником умов кредитної угоди.

Позивач вважав, що іпотека (порука) відповідно до укладеного між майновим поручителем та банком договору від 16 вересня 2008 року та додаткової угоди до нього від 29 вересня 2009 року, як і зобов'язання, які випливають із них, припинилися ще в 2010 році.

Вищевказані обставини стали підставою для звернення до суду з даним позовом.

В судовому засіданні:

- представник позивача позов підтримав, просив його задовольнити у повному обсязі;

-представник відповідача та представник третьої особи у судове засідання не зявились.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 20 грудня 2016 року у задоволенні позову ОСОБА_3 до публічного акціонерного товариства «Український інноваційний банк» (третя особа науково-комерційна приватна фірма «Граніка») про визнання іпотеки та зобовязань, які випливають із договору іпотеки припиненою/припиненими - відмовлено у повному обсязі.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_4 (в інтересах ОСОБА_3) просить рішення Київського районного суду м. Одеси скасувати повністю, ухвалити нове рішення про задоволення позову повністю, посилаючись на те, що судом порушені норми матеріального та процесуального права.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, що зявилися, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, вважає за необхідне в її задоволенні відмовити.

Згідно зі ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні,в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які буди досліджені в судовому засіданні.

Згідно з вимогами ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання:

1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються;

2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження;

3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин;

4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин;

5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити;

6) як розподілити між сторонами судові витрати;

7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення;

8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

У п.п. 2, 3, 8 Постанови № 14 Пленуму Верховного України від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» розяснено, що рішення є законним тоді, коли суд виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до ст. 2 ЦПК України, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до ст. 8 ЦПК України, а також правильно витлумачив ці норми.

Як вбачається з положень ст.ст. 10, 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позивачем вимог та зазначених і доведених ним обставин.

Ухвалене у справі рішення має бути гранично повним, ясним, чітким, викладеним у послідовності, встановленій ст. 215 ЦПК України, і обовязково містити вступну, описову, мотивувальну та резолютивну частини.

Згідно з ч. 1 ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Згідно з вимогами ст. 3 ЦК України, загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність.

Відмовляючи у вищевказаному позові суд першої інстанції, на підставі матеріалів даної справи, ст.ст. 509, 525, 526, 546, 559, 575, 593, 598, 610, 611, 1054 ЦК України, Закону України "Про іпотеку", правильно виходив з наступного.

16 вересня 2008 року між акціонерним товариством «Український інноваційний банк» (в особі директора Одеської філії ОСОБА_5) та науково-комерційною фірмою «Граніка» (в особі директора ОСОБА_6) було укладено кредитну угоду № 103, відповідно до умов якої банк надав позичальнику на умовах відновлювальної кредитної лінії на термін по 15 вересня 2009 року з лімітом кредитної лінії у розмірі 600 000 гривень (п. 3.1).

В пункті 3.4.1 сторони погодили, що позичальник сплачує банку проценти в розмірі 20 % річних.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених кредитним договором, а позичальник зобов'язується повернуся кредит та оплатити проценти.

Зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

В забезпечення належного виконання умов кредитного договору, 16 вересня 2008 року між акціонерним товариством «Український інноваційний банк» (в особі директора Одеської філії ОСОБА_5) та громадянином ОСОБА_3, який є майновим поручителем за науково-комерційну приватну фірму «Граніка» був укладений договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_7 за реєстр. № 14536, відповідно до умов п. 1, іпотекодавець передає в іпотеку майно, зазначене в п. 6 цього договору, в забезпечення виконання зобовязань позичальника перед іпотекодержателем, в силу чого іпотекодержатель має право в разі невиконання позичальником зобовязань, забезпечених іпотекою, одержати задоволення за рахунок переданого в іпотеку майна переважно перед іншими кредиторами іпотекодавця.

В пункті 6 даного договору зазначено, що в забезпечення виконання позичальником зобовязань за кредитним договором, іпотекодавець надав в іпотеку: житловий будинок з надвірними спорудами, що знаходиться у місті Одесі по вулиці Друга під номером 6, та складається в цілому з одного житлового будинку з черепашника літ. «А», житловою площею 37,8 кв.м., та надвірних споруд: «Г» - літня кухня, «Д» - сарай, «Е» - вбиральня, «З,И,М,С»- навіси, «К» - гараж, «Н» - погріб, ІІ- цистерна, № 1-5 огородження, ІІІ мостіння, розташованих на земельній ділянці площею 770 кв.м., яка знаходиться у фактичному користуванні іпотекодавця, що належить ОСОБА_3 на підставі: свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого державним нотаріусом третьої одеської державної нотаріальної контори 04 листопада 1997 року Р№ 3-4368.

Виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою (пеня, штрафи), порукою, гарантією, заставою, тощо, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання

Іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи

Іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

За рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання.

02 липня 2009 року між акціонерним товариством «Український інноваційний банк» (в особі директора Одеської філії ОСОБА_5) та науково-комерційною фірмою «Граніка» (в особі директора ОСОБА_6) було укладено додаткову угоду № 1 до кредитної угоди № 103 від 16 вересня 2008 року, відповідно до умов якої пункт 3.4.1 викладено в наступній редакції: позичальник сплачує банку проценти в розмірі 25 % річних.

Крім того, 15 вересня 2009 року між акціонерним товариством «Український інноваційний банк» (в особі директора Одеської філії ОСОБА_5) та науково-комерційною фірмою «Граніка» (в особі директора ОСОБА_6) було укладено додаткову угоду № 2 до кредитної угоди № 103 від 16 вересня 2008 року, відповідно до умов якої: продовжено термін повернення боргу до 15 грудня 2009 року, проценту ставку збільшено до 26 % та встановлено графік погашення кредиту.

У звязку з чим, 29 вересня 2009 року між акціонерним товариством «Український інноваційний банк» (в особі директора Одеської філії ОСОБА_5) та громадянином ОСОБА_3, який є майновим поручителем за науково-комерційну приватну фірму «Граніка» був укладений додатковий договір до договору іпотеки, де були зазначені вищевказані умови.

Вказаний правочин був посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_7, та зареєстрований в реєстрі за № 8016.

У звязку з неналежним виконанням умов кредитної угоди, 20 травня 2011 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_8, був виданий виконанню виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі № 2842, щодо звернення стягнення на: житловий будинок з надвірними спорудами, що знаходиться у місті Одесі по вулиці Друга під номером 6, та складається в цілому з одного житлового будинку з черепашнику літ. «А», житловою площею 37,8 кв.м., та надвірних споруд: «Г» - літня кухня, «Д» - сарай, «Е» - вбиральня, «З,И,М,С» - навіси, «К» - гараж, «Н» - погріб, ІІ- цистерна, № 1-5 огородження, ІІІ - мостіння, розташованих на земельній ділянці площею 770 кв.м., яка знаходиться у фактичному користуванні іпотекодавця, що належить ОСОБА_3 на підставі: свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого державним нотаріусом третьої одеської державної нотаріальної контори 04 листопада 1997 року Р№ 3-4368.

За рахунок коштів, отриманих від реалізації нерухомості запропоновано задовольнити вимоги публічного акціонерного товариства «Український інноваційний банк» станом за період з грудня 2009 року по 01 грудня 2010 року у розмірі: сума заборгованості за кредитом 600 000 гривень; прострочені проценти за користування кредитом 156 000, 04 гривень; пеня за прострочення повернення кредиту 119 623, 99 гривень; витрати за здійснення виконавчого напису 1700 гривень; всього до стягнення 877 324, 03 гривень.

Відповідно до ст. 87 Закону України «Про нотаріат», для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач послався на те, що при укладанні між позичальником та банком додаткової угоди №1 до кредитного договору №103 від 16 вересня 2008 року, якою був змінений розмір процентів (з 20 % річних до 25 % річних), він не був письмово сповіщений, чим на його думку було порушено його права.

Між тим, суд першої інстанції правильно вказав, що зазначені твердження є необґрунтованими та безпідставними, оскільки додаткові угоди до кредитної угоди підписувались позивачем як директором Науково-комерційної приватної фірми «Граніка».

Окрім того, в пункті 2 договору іпотеки сторони дійшли згоди про те, що за цим договором іпотекою забезпечується виконання зобовязань позичальника - НКПФ «Граніка», за кредитною угодою № 103 від 16 вересня 2008 року та можливих змін та доповнень до неї щодо: вчасного та у повному обсязі повернення кредиту на умовах відновлювальної кредитної лінії у розмірі 600 000 гривень та будь-якого збільшення цієї суми у термін до 15 вересня 2009 року; сплати відсотків за користування кредитом у розмір 20 % річних; сплати пені та штрафів в порядку та розмірі, передбачуваному умовами кредитного договору; відшкодування збитків, іншої заборгованості за кредитним договором.

Іпотечний договір оформлений згідно вимог цивільного законодавства, скріплений підписами працівника банку та печатками з однієї сторони і підписами позивача з іншої, що є безперечним підтвердженням досягнення згоди з усіх істотних умов договору та його укладення.

Підставою для припинення спірного іпотечного договору від 16 вересня 2008 року позивач вважає норми ст. 559 ЦК України.

Однак, посилання на вказану норму є помилковим, оскільки ст. 559 ЦК України, регламентує підстави припинення поруки наступним чином: порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. Порука припиняється, якщо після настання строку виконання зобов'язання кредитор відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником або поручителем. Порука припиняється у разі переведення боргу на іншу особу, якщо поручитель не поручився за нового боржника. Порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців з дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя, якщо інше не передбачено законом. Якщо строк основного зобовязання не встановлений або встановлений моментом предявлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не предявить позову до поручителя протягом одного року з дня укладення договору поруки, якщо інше не передбачено законом.

Оскільки, між сторонами було укладено саме договір іпотеки, підлягають застосування норми, які регулюють вказані правовідносини.

Законом України «Про іпотеку» визначено перелік підстав з яких договір іпотеки вважається припиненим.

Іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання.

Взаємні права і обов'язки іпотекодавця та іпотеко держателя виникають з моменту державної реєстрації іпотеки відповідно до закону. Іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору.

Іпотека припиняється у разі: припинення основного зобов'язання або закінчення строку дії іпотечного договору; реалізації предмета іпотеки відповідно до закону; набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки; визнання іпотечного договору недійсним; знищення (втрати) переданої в іпотеку будівлі (споруди), якщо іпотекодавець не відновив її. Якщо предметом іпотечного договору є земельна ділянка і розташована на ній будівля (споруда), в разі знищення (втрати) будівлі (споруди) іпотека земельної ділянки не припиняється; з інших підстав, передбачених законом.

Районний суд дійшов до обгрунтованого висновку, що відсутня жодна обставина для припинення спірного іпотечного договору від 16 вересня 2008 року .

ОСОБА_3 не надав до суду належних та допустимих доказів того, що основне зобовязання, станом на момент розгляду даної справи, у встановленому законом порядку припинено, предмет іпотеки не реалізовано, іпотечний договір судом недійсним не визнавався.

Інших підстав, передбачених Законом України «Про іпотеку», за яких іпотечний договір від 16 вересня 2008 року може бути визнаний припиненим, судом також не встановлено.

На підставі вищевикладеного, суд першої інстанції дійшов до правомірного висновку про відсутність правових підстав для визнання припиненою іпотеки по договору іпотеки від 16 вересня 2008 року, укладеного між акціонерним товариством «Український інноваційний банк» (в особі директора Одеської філії ОСОБА_5) та громадянином ОСОБА_3, який є майновим поручителем за науково-комерційну приватну фірму «Граніка».

Згідно з ч. 3 ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст.ст. 57 - 60 ЦПК України.

Судова колегія вважає, що позивач не довів ті обставини, на які він посилався як на підставу своїх вимог щодо вищевказаного позову, що є обовязком сторін згідно з засадами змагальності процесу за ст. 10 ЦПК України.

На підставі вищевикладеного, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до невірного вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 305, п. 1 ч. 1 ст. 307, ст.ст. 308, 313, п. 1 ч. 1 ст. 314, 315, 317, 319 ЦПК України, судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області,

ухвалила:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_4 (в інтересах ОСОБА_3) - відхилити. Рішення Київського районного суду м. Одеси від 20 грудня 2016 року по цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_3 до публічного акціонерного товариства «Український інноваційний банк» (третя особа науково-комерційна приватна фірма «Граніка») про визнання іпотеки та зобовязань, які випливають із договору іпотеки припиненою/припиненими -залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили до суду касаційної інстанції.

Судді апеляційного суду

Одеської області ОСОБА_9

ОСОБА_10

ОСОБА_2