АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 524/4740/16-ц Номер провадження 22-ц/786/2308/17Головуючий у 1-й інстанції Рибалка Ю. В. Доповідач ап. інст. Кривчун Т. О.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 вересня 2017 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області у складі:

Головуючого: судді Кривчун Т.О.,

Суддів: Дряниці Ю.В., Чумак О.В.

секретар: Філоненко О.В.

за участю: представника відповідача ОСОБА_2

представника позивача ОСОБА_3

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Полтаві справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4

на рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 16 лютого 2017 року

по справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про припинення стягнення аліментів.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача,-

В С Т А Н О В И Л А :

У червні 2016 року ОСОБА_5 звернувся до місцевого суду з вказаним позовом до ОСОБА_6, мотивуючи тим, що рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука від 14.04.2015року з нього було стягнуто на користь відповідача аліменти на утримання дітей, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, у розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісяця, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожного із дітей, починаючи з дати набрання цим рішенням законної сили та до досягнення дітьми повноліття. На виконання вказаного рішення було видано виконавчий лист, на підставі якого щомісячно із його заробітної плати утримуються кошти.

Зазначає, що, починаючи з 10.06.2014 року діти проживають разом із ним у м. Чернігові та перебувають на його утриманні, а отже, кошти, утримані з його заробітної плати як аліменти на утримання дітей, йдуть на особисті потреби відповідача.

У зв'язку з викладеним прохав припинити стягнення аліментів з нього, ОСОБА_5, на користь ОСОБА_6 на утримання ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, згідно рішення Автозаводського районного суду міста Кременчука від 14.04.2015 року.

Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 16 лютого 2017 року позов задоволено.

Звільнено ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, від сплати аліментів на користь ОСОБА_4 на утримання ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_5,, згідно з рішенням Автозаводського районного суду міста Кременчука від 14.04.2015 у справі № 524/7102/14-ц та припинено їх нарахування і стягнення з дня набрання цим рішенням законної сили.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь держави у відшкодування судових витрат судовий збір у сумі 551,20 грн.

Вказане рішення оскаржила відповідач, яка у поданій апеляційній скарзі, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, неповне з'ясування обставин справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення місцевого суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_5 в повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що, судом, всупереч вимог закону, не надано оцінки тому факту, що рішенням суду встановлено місце проживання дітей саме з ОСОБА_6 та. у зв'язку з його невиконанням ОСОБА_5, діти на сьогоднішній день не проживають з матір'ю.

Зауважує, що у справі міститься довідка служби у справах дітей Автозаводської РДА ВК Кременчуцької міської ради Полтавської області №06-10/485 від 15.04.2016 року, в якій зазначено, що грошові кошти, які надходять як аліменти та утримання дітей ОСОБА_6 та ОСОБА_7, акумулюються на картковому рахунку.

Окрім того, вказує на порушення місцевим судом процесуальних норм при ухваленні оскаржуваного рішення без участі відповідача та її представника.

У судовому засіданніпредставник відповідача доводи, наведені в апеляційній скарзі, підтримав та прохав її задовольнити.

Представник позивача проти задоволення апеляційної скарги заперечував, прохав її відхилити, а рішення місцевого суду залишити без змін.

Колегія суддів, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, вислухавши пояснення учасників процесу, приходить до висновку про відхилення апеляційної скарги з наступних підстав.

У відповідності до ст.213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з вимогами ст.214 цього Кодексу під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам рішення суду першої інстанції відповідає в повній мірі.

Відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини.

З матеріалів справи убачається та встановлено місцевим судом, що рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 14.04.2015 року по справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про розірвання шлюбу, за позовною заявою ОСОБА_6 до ОСОБА_5 про стягнення аліментів та за зустрічною позовною заявою ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про стягнення аліментів та за зустрічною позовною заявою ОСОБА_6 до ОСОБА_5 про визначення місця проживання малолітніх дітей, позовні вимоги ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про розірвання шлюбу, задоволено (а.с.48).

Розірвано шлюб, який було укладено між ОСОБА_5 та ОСОБА_4., 04.10.2002 року у Кременчуцькому міському відділ реєстрації актів цивільного стану, актовий запис №812.

Залишено відповідачці прізвище - ОСОБА_4.

Зустрічний позов ОСОБА_6 про визначення місця проживання малолітніх дітей задоволено, а її вимоги про стягнення аліментів на їх утримання, задоволено частково.

Визначено місце проживання малолітніх ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, з їх матір'ю, - ОСОБА_6

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_6 аліменти на утримання ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_4, та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, у розмірі 1/3 частини від його заробітку (доходів) щомісяця, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожного із дітей, починаючи з дати набрання цим рішенням законної сили та до досягнення дітьми повноліття.

Позовні вимоги ОСОБА_6 до ОСОБА_6 про стягнення аліментів, залишено без задоволення.

Стягнуто з ОСОБА_5 судові витрати на користь ОСОБА_6 - 243,60 грн. сплаченого нею судового збору; у державний бюджет - судовий збір в сумі 243,60 грн.

Ухвалою Апеляційного суду Полтавської області від 10 червня 2015 року вішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 14 квітня 2015 року, залишено без змін (а.с.49-52).

21.12.2015 року Автозаводським районним судом м. Кременчука Полтавської області було видано виконавчий лист на виконання вказаного рішення суду (а.с.13).

Окрім того, установлено, що рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 21 грудня 2015 року позов ОСОБА_6 до ОСОБА_5 про визначення місця проживання малолітніх дітей, зобов'язання повернути малолітніх дітей матері та про збільшення розміру аліментів, задоволено частково.

Визначено місце проживання малолітніх дітей: ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2 з матір'ю - ОСОБА_6, за адресою АДРЕСА_1.

Відібрано у ОСОБА_5 малолітніх дітей ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, що проживають з ним за адресою: АДРЕСА_2, та повернуто їх матері ОСОБА_6

Рішення суду в частині відібрання у ОСОБА_5 малолітніх дітей ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, що проживають з ним за адресою: АДРЕСА_2, та повернення їх матері, ОСОБА_6 допущено до негайного виконання.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_6 понесені нею судові витрати на правову допомогу в сумі 1948,00 грн.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_6 судовий збір в розмірі 487,20 грн.

В частині позовних вимог щодо стягнення аліментів відмовлено (а.с.53).

На виконання вказаного рішення Автозаводським районним судом м. Кременчука Полтавської області видано виконавчий лист №524/8673/15-ц від 29.12.2015 року (а.с.55).

Рішенням Апеляційного суду Полтавської області від 17.02.2016 року рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 21 грудня 2015 року в частині задоволення позову про визначення місця проживання малолітніх дітей - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2 з їх матір'ю ОСОБА_6, скасовано, провадження по справі в цій частині позовних вимог закрито.

В іншій частині рішення залишено без змін (а.с.53-54).

Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 21 грудня 2015 року встановлено, що відповідач ОСОБА_5 без згоди матері дітей ОСОБА_6 в серпні 2014 року самовільно змінив місце проживання малолітніх дітей і замість повернення останніх після літнього відпочинку до себе додому в м. Кременчук, вивіз синів за новим місцем військової служби до м. Запоріжжя, чим фактично сприяв припиненню спілкування між дітьми та матір'ю (а.с.54).

Згідно довідки Деснянської районної у м. Чернігові ради №289 від 14.06.2016 року, ОСОБА_6 фактично проживає без реєстрації за адресою: АДРЕСА_3 разом з синами ОСОБА_6, 2003 р.н. і ОСОБА_7 2004 р.н. з січня 2016 року і по теперішній час. Підстава: договір оренди квартири у фізичної особи від 10.01.2016 року б/н (а.с.8).

Також, згідно Договору оренди квартири у фізичної особи від 10.01.2016 року б/н, ОСОБА_8 (орендодавець) передала, а ОСОБА_6 (орендар) бере у користування квартиру за адресою: АДРЕСА_4, а також майно, що знаходиться в квартирі (а.с.9-11).

Як убачається з довідки від 15.04.2016 року №06-10/485 Служби у справах дітей Автозаводської РА виконкому Кременчуцької міської ради Полтавської області, ОСОБА_4 дійсно отримала в лютому та березні 2016 року аліменти на утримання малолітніх дітей, які зберігаються на картковому рахунку та нею не витрачаються (а.с.7).

Окрім того, згідно довідки ВК Кременчуцької міської ради Полтавської області від 01.09.2016 року №01-20/1623, частина коштів, отриманих ОСОБА_6 на утримання малолітніх дітей (аліменти), витрачені на облаштування та ремонт квартири, де зареєстровані та, згідно рішення суду, повинні проживати малолітні діти, інша частина коштів зберігається на картковому рахунку у ПАТ КБ «ПриватБанк» (а.с.84).

Відповідно до акту старшого державного виконавця Деснянського відділу ДВС м. Чернігова ОСОБА_9 від 04.11.2016 року, складеного за участі позивача та відповідача, при примусовому виконанні виконавчого листа №524/8673/15-ц встановлено, що за місцем проживання дітей за адресою: АДРЕСА_4, на даний час рішення виконати неможливо у зв'язку з тим, що діти ОСОБА_7 та ОСОБА_9 піти до матері відмовились, а мати примусово (насильно) забрати дітей відмовилась (а.с.31-32).

Згідно акту головного державного виконавця Деснянського відділі ДВС м. Чернігова від 30.01.2017 року, складеного в присутності представника органу опіки та піклування ОСОБА_10 та ОСОБА_11 (бабусі дітей), встановлено, що при проведенні виконавчих дій за адресою: АДРЕСА_4, щодо відібрання дітей, стягувач ОСОБА_4 не з'явилась та письмово попередила про неможливість явки без належного обґрунтування (а.с.83).

Задовольняючи позов місцевий суд виходив із того, що діти проживають з батьком, мати їх не забезпечує, матеріальної допомоги не надає, а тому стягнення з позивача на користь відповідача аліментів слід припинити.

Такі висновки місцевого суду в повній мірі відповідають матеріалам справи та встановленим по справі обставинам.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України №789-ХІІ від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

У статті 8 Закону України "Про охорону дитинства" зазначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних умов для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України.

Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно ч.2,3 ст.181 СК України, за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Частиною 1 ст.179 СК України визначено, що аліменти, одержані на дитину, є власністю того з батьків, на ім'я кого вони виплачуються, і мають використовуватися за цільовим призначенням.

Під цільовим призначенням при цьому потрібно розуміти витрати, спрямовані на забезпечення потреб та інтересів дитини, зокрема, потреби у харчуванні, лікуванні, одязі, гігієні, забезпечення речами, необхідними для розвитку і виховання дитини, реалізації її здібностей.

Відповідно до ч.1 ст.273 СК України, якщо матеріальний або сімейний стан особи, яка сплачує аліменти, чи особи, яка їх одержує, змінився, суд може за позовом будь-кого з них змінити встановлений розмір аліментів або звільнити від їх сплати.

Згідно ч.4 ст.223 ЦПК України, якщо після набрання законної сили рішенням суду, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред'явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них.

Як зазначено вище та вбачається з матеріалів справи, рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 14.04.2015 року (яке набрало законної сили), зокрема, визначено місце проживання малолітніх ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, з їх матір'ю, - ОСОБА_6; стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_6 аліменти на утримання ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_4, та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, у розмірі 1/3 частини від його заробітку (доходів) щомісяця, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожного із дітей, починаючи з дати набрання цим рішенням законної сили та до досягнення дітьми повноліття.

Згідно довідок ВЧ А 1978 від 17.02.2016 року №214/2 та від 31.05.2016 року №502/2/9/311, від 01.08.2016 року №502/2/9/487, від 09.10.2016 року №502/2/9/693, від 12.01.2017 року №502/2/9/16, ОСОБА_5 сплачує аліменти відповідно до рішення суду (а.с.3-4, 85-89)

Згідно довідки Деснянської районної у м. Чернігові ради №289 від 14.06.2016 року, ОСОБА_6 фактично проживає без реєстрації за адресою: АДРЕСА_3 разом з синами ОСОБА_6, 2003 р.н. і ОСОБА_7 2004 р.н. з січня 2016 року і по теперішній час на підставі договору оренди квартири у фізичної особи від 10.01.2016 року б/н (а.с.8).

Як убачається з довідок Чернігівської ЗОШ І-ІІІ ступенів №№ 17,18 від 12.03.2016 року ОСОБА_7 та ОСОБА_6, дійсно навчаються у Чернігівський ЗОШ І-ІІІ ступенів №27 у 6-б класі у 2015-2016 роках (а.с.5).

У відповідності до довідок №127/37 від 10.12.2015 року та №134/37 від 22.12.2015 року позивач ОСОБА_5 був тимчасово звільнений від роботи по догляду за дітьми, у зв»язку з захворюваннями останніх (а.с.6).

Згідно з рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 21 грудня 2015 року (яке набрало законної сили), зокрема, відібрано у ОСОБА_5 малолітніх дітей ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, що проживають з ним за адресою: АДРЕСА_2, та повернуто їх матері ОСОБА_6

При цьому актом старшого державного виконавця Деснянського відділі ДВС м. Чернігова ОСОБА_9 від 04.11.2016 року встановлено, що за місцем проживання дітей за адресою: АДРЕСА_4, на даний час рішення виконати неможливо, у зв'язку з тим, що діти ОСОБА_7 та ОСОБА_9 піти до матері відмовились, мати примусово (насильно) забрати дітей відмовилась (а.с.31-32).

У подальшому, згідно акту головного державного виконавця Деснянського відділу ДВС м. Чернігова від 30.01.2017 року, при проведенні виконавчих дій за вказаною адресою, щодо відібрання дітей, стягувач ОСОБА_13 не з'явилась та письмово попередила про неможливість явки без належного обґрунтування (а.с.83).

Відповідно до ч.ч.2.3 ст.160 СК України м'ясце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

При цьому, в судовому засіданні місцевим судом установлено, що діти - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2 проживати з матір'ю відмовляються та бажають залишитися з батьком.

Оскільки належними та допустимими доказами, наявними у матеріалах справи, доведено, що малолітні ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, проживають з батьком протягом двох років за власною волею, мати матеріальної допомоги на їх утримання не надає, за наявності такої можливості, в межах виконавчого провадження, примусово дітей забрати відмовилась, то колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду про те, що з часу ухвалення рішення про стягнення аліментів з позивача на користь відповідача на утримання дітей суттєво змінились обставини, а тому позовні вимоги ОСОБА_5 обґрунтовані та підлягають задоволенню.

Доводи апеляційної скарги стосовно того, що судом, всупереч вимог закону, не надано оцінки тому факту, що рішенням суду встановлено місце проживання дітей саме з ОСОБА_6 та, у зв'язку з його невиконанням ОСОБА_5, діти на сьогоднішній день не проживають з матір'ю, на думку колегії судів є необґрунтованими, оскільки саме відповідачем у межах виконавчого провадження не було вчинено всіх можливих дій, спрямованих на відібрання дітей, що підтверджується актом державного виконавця від 04.11.2016 року, яким установлено, що на даний час рішення виконати неможливо у зв'язку з тим, що діти ОСОБА_7 та ОСОБА_6 піти до матері відмовились, мати примусово (насильно) забрати дітей відмовилась та актом державного виконавця від 30.01.2017 року, згідно якого стягувач ОСОБА_4 не з'явилась на вчинення виконавчих дій по відібранню дітей та письмово попередила про неможливість явки без належного обґрунтування.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що, згідно довідки служби у справах дітей Автозаводської РДА ВК Кременчуцької міської ради Полтавської області №06-10/485 від 15.04.2016 року, грошові кошти, які надходять як аліменти та утримання дітей ОСОБА_6 та ОСОБА_7, акумулюються на картковому рахунку, не може вплинути на правильність рішення суду, оскільки ч.1 ст.179 СК України визначено презумпцію цільового використання аліментів, тобто як таке, що спрямоване на забезпечення потреб та інтересів дитини. Та, оскільки, матеріалами справи в достатній мірі встановлено, що діти проживають з батьком, мати їх не забезпечує, матеріальної допомоги не надає, то наявні підстави вважати, що сплачувані позивачем аліменти не знаходять свого цільового використання (на потреби дітей), а тому їх сплату необхідно припинити.

Інші доводи апеляційної скарги не містять нових засобів доказування, не спростовують висновків суду першої інстанції та зводяться до незгоди із судовим рішенням без належного обґрунтування нормами права.

Суд першої інстанції повно та об'єктивно встановив фактичні обставини справи і дав їм належну правову оцінку, дослідив надані сторонами докази, на підставі яких дійшов вірного висновку про наявність підстав для задоволення позову.

З огляду на те, що рішення суду відповідає вимогам закону, зібраним по справі доказам, обставинам справи, підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, колегія суддів не вбачає.

Відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Керуючись ст.303, п.1 ч.1 ст.307, ч.1 ст.308, ст.315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4, - відхилити.

Рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 16 лютого 2017 року, - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

ГОЛОВУЮЧИЙ : /підпис/ Т.О. Кривчун

СУДДІ : /підпис/ Ю.В. Дряниця

/підпис/ О.В. Чумак

ЗГІДНО:

Суддя Апеляційного суду

Полтавської області Т.О. Кривчун