Справа №481/897/16-ц 19.09.2017 19.09.2017
Провадження №22-ц/784/1983/17
Справа №481/897/16
Провадження №22-ц/784/1983/17 Головуючий першої інстанції: Уманська О.В.
Категорія 27 Суддя-доповідач апеляційного суду: ОСОБА_1
У Х В А Л А

Іменем України

19 вересня 2017 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області у складі:

головуючого: Базовкіної Т.М.,

суддів: Кушнірової Т.Б. та Яворської Ж.М.,

із секретарем судового засідання: Лівшенком О.С.

за участі відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засідання в місті Миколаєві цивільну справу за апеляційною скаргою

Публічного акціонерного товариства комерційного банку

«ПРИВАТБАНК»

на рішення Новобузького районного суду Миколаївської області від 10 липня 2017 року за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и л а :

У серпні 2016 р. Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (далі ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК») звернулося з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування своїх вимог позивач вказував, що відповідно до укладеного 13 березня 2012 р. договору № б/н (далі Договір) відповідач отримав кредит у розмірі 12 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за його користування в розмірі відповідно до ОСОБА_1 банку, що діють на день нарахування відсотків, на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Посилаючись на вказані обставини, а також на те, що відповідач виконує свої зобовязання за Договором щодо повернення кредитних коштів неналежним чином, внаслідок чого заборгованість за договором станом на 1 червня 2016 р. складає 27964 грн. 32 коп., з яких 11733 грн. 14 коп. заборгованість за кредитом, 3862 грн. 95 коп. заборгованість по процентам за користування кредитом, 9940 грн. 53 коп. заборгованість за пенею та 1050 грн. штрафу, а також штрафи, відповідно до п.2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг (500 грн. фіксована частина, 1307 грн. 82 коп. процентна складова), позивач просив стягнути зазначену заборгованість та судові витрати.

Рішенням Новубузького районного суду Миколаївської області від 10 липня 2017 р. в задоволенні позову ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» відмовлено.

В апеляційній скарзі представник позивача вказує, що рішення суду ухвалено без повного, всебічного та обєктивного дослідження всіх обставин справи, без належної оцінки доказів по справі та з порушенням норм матеріального та процесуального права й просить його скасувати, ухваливши нове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

У запереченні на апеляційну скаргу відповідач вказує на безпідставність доводів позивача і просить залишити рішення суду без змін.

Заслухавши доповідь судді, дослідивши докази по справі в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню із таких підстав.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків (ч. 1 ст. 626 ЦК України).

Договір є обовязковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Згідно зі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з нормою ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України).

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

Одним із видів порушення зобовязання є прострочення невиконання зобовязання в обумовлений сторонами строк.

Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у ст. 1050 ЦК України.

Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу (ч. 2 ст. 1050 ЦК України).

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 13 березня 2012 р. ОСОБА_2 підписав анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку (далі Умови та Правила), в якій виявив бажання отримати зарплатну картку (а.с. 12).

В тексті анкети-заяви зазначено, що ОСОБА_3 згоден з тим, що ця заява разом із Памяткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між ним та банком Договір про надання банківських послуг, а також, що він ознайомився і згодний з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банка, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді, він зобовязується виконувати вимоги Умов та Правил надання банківських послуг, а також регулярно ознайомлюватися з їх змінами на сайті ПриватБанка www.privatbank.ua».

Кредитний договір має укладатись обовязково у письмовій формі, недодержання письмової форми тягне його нікчемність та не створює жодних правових наслідків, окрім тих, що повязані з його нікчемністю (ст. 1055 ЦК України).

В силу ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Для кредитних договір, істотними умовами договору є мета, сума і строк кредиту; умови і порядок його видачі та погашення; види (способи) забезпечення зобовязань позичальника; відсоткові ставки; порядок плати за кредит; порядок зміни та припинення дії договору; відповідальність сторін за невиконання або неналежне виконання умов договору.

В силу ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Звертаючись з позовом, ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» зазначало, що ОСОБА_2 на підставі анкети-заяви від 13 березня 2012 р. отримав кредит у розмірі 12 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, а у звязку з порушенням відповідачем умов договору щодо погашення кредиту та відсотків по ньому виникла заборгованість за кредитним договором, яка згідно з наданим позивачем до позовної заяви розрахунком заборгованості за кредитним договором (а.с. 7-10) станом на 01 червня 2016 р. складає 27 964 грн. 32 коп., з яких: 11 733 грн. 14 коп. - заборгованість за кредитом; 3 862 грн. 95 коп. заборгованість по процентам за користування кредитом; 9 940 грн. 53 коп. за пені, 1 050 грн. штрафу; а також штрафи, відповідно до п.2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг (500 грн. фіксована частина, 1 307 грн. 82 коп. процентна складова), позивач просив стягнути зазначену заборгованість та судові витрати.

Між тим, будь-яких доказів, щодо досягнення згоди сторонами щодо умов та порядку повернення кредитних коштів, розміру відсоткової ставки та відповідальності за порушення зобовязань (встановлення розміру та умов нарахування пені та/або штрафу) матеріали справи на містять.

Так, надані позивачем довідка про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» (а.с. 13), ОСОБА_3 з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку не мають підпису відповідача, а вказані Умови до того ж не містять дати їх прийняття та строку дії.

За такого відсутні підстави вважати, що сторони досягли згоди щодо усіх істотних умов кредитного договору.

Між тим, в судових засіданнях суду першої та апеляційної інстанції ОСОБА_2 підтвердив, що на підставі анкети-заяви від 13 березня 2012 р. йому було видано зарплатну платіжну картку, а разом з нею кредитну картку «Універсальну», на якій було встановлено ліміт спочатку у 300 грн., який позивач згодом збільшив до 12 000 грн. Він користувався кредитним коштами, здійснював з допомогою картки зняття готівки, оплату послуг, в тому числі комунальних, оплату товарів.

До того ж, вказані обставини підтверджуються випискою з карткового рахунку, наданого позивачем в суд апеляційної інстанції (а.с. 116-120).

08 червня 2015 р. з кредитної картки 835665 було перераховано за придбання товару через сайт WARGAMING RIGA LV 11 733 грн. 14 коп.

Відповідач заперечує здійснення вказаної банківської операції.

Відповідно до п. 14.12. ст. 14 Закону України від 05 квітня 2001 р. № 2346-III «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» (далі Закон) користувач зобов'язаний використовувати електронний платіжний засіб відповідно до вимог законодавства України та умов договору, укладеного з емітентом, і не допускати використання електронного платіжного засобу особами, які не мають на це права або повноважень.

Згідно п. п. 14.14., 14.16. ст. 14 Закону користувач після виявлення факту втрати електронного платіжного засобу зобов'язаний негайно повідомити банк у спосіб, передбачений договором. До моменту повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій та відповідальність несе користувач, а з часу повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій за електронним платіжним засобом користувача несе банк. Втратою електронного платіжного засобу є неможливість здійснення держателем контролю (володіння) за електронним платіжним засобом, неправомірне заволодіння та/або використання електронного платіжного засобу чи його реквізитів; під час реєстрації банком повідомлення користувача щодо втрати електронного платіжного засобу банк зобов'язаний відобразити дату та час повідомлення.

Відповідно до пунктів 6.3, 6.4 Положення про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затвердженої Постановою правління Національного банку України від 05 листопада 2014 р. N 705 (далі Положення) користувач зобов'язаний контролювати рух коштів за своїм рахунком та повідомляти емітента про операції, які не виконувалися користувачем. Користувач після виявлення факту втрати електронного платіжного засобу та/або платіжних операцій, які він не виконував, зобов'язаний негайно повідомити банк або визначену ним юридичну особу в спосіб, передбачений договором.

Як зазначено Верховним Судом України у Правовій позиції в постанові від 13 травня 2015 р. у справі № 6-71цс15 в відповідно до пунктів 6.7, 6.8 Положення банк у разі здійснення недозволеної або некоректно виконаної платіжної операції, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися або які були виконані некоректно, негайно відшкодовує платнику суму такої операції та, за необхідності, відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції. Користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо спеціальний платіжний засіб було використано без фізичного предявлення користувачем або електронної ідентифікації самого спеціального платіжного засобу та його держателя, крім випадків, коли доведено, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Як пояснив в суді першої та апеляційної інстанції відповідач, 08 червня 2015 р. він не проводив вказаної банківської операції, даних, які б могли ідентифікувати його картку або його особу стороннім особам не повідомляв, дізнавшись з SMS-повідомлення про перерахунок коштів звернувся із заявою до правоохоронних органів та до відділення банку, про що свідчать повідомлення про прийняття та реєстрацію заяви слідчого СВ Новобузького РВ УМВС від 02 липня 2015 р. та відповідь позивача по справі від 03 серпня 2015 р. № 20.1.0.0.0/7-20150720/3379.

Не встановивши обставин, які безспірно доводять, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, суд дійшов обґрунтованого висновку про відсутність вини ОСОБА_2 як підстави цивільно-правової відповідальності та вірно відмовив у позові.

Згідно із ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доводи апеляційної скарги, які зводяться до посилань на те, що оспорювана позивачем банківська операція по перерахуванню коштів могла відбутися лише у разі розголошення клієнтом (відповідачем) інформації, нанесеної на картку (її номер, строк дії та CVV- код), іншим особам не ґрунтується на будь-яких доказах, а тому є припущенням і не заслуговує на увагу.

За такого колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 315 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу представника Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК» відхилити, рішення Новобузького районного суду Миколаївської області від 10 липня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий Т.М. Базовкіна

Судді: Т.Б. Кушнірова

ОСОБА_4