Провадження №2/524/833/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.05.2017 року м. Кременчук

Автозаводський районний суд м. Кременчука в складі:

Головуючого судді Андрієць Д.Д.

за участю секретаря Бєлєнького О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кременчуці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Автозаводського районного суду м.Кременчука із позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості. Свої вимоги позивач мотивував тим, що 01.10.2007р. на засіданні членів ВГО «Українська служба Порятунку» було прийнято рішення про придбання для потреб обєднання автомобіля SUBARU Impreza та реєстрації автомобіля на члена організації ОСОБА_2/дошлюбне прізвище ОСОБА_3/ Т.А.. Він, як голова ВГО «Українська служба Порятунку», передав ОСОБА_2, а ОСОБА_2 прийняв, кошти в сумі 111100 грн., що на той час було еквівалентно 22000 дол.США. і про що був складений договір позики. 23.11.2007 за кошти надані ОСОБА_2 було придбано автомобіль, який зареєстровано на дружину ОСОБА_2 - ОСОБА_4. 30.12.2013 шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 було розірвано і відновлено дошлюбне прізвище ОСОБА_4 - ОСОБА_3. Також ОСОБА_3 більше не є членом ВГО «Українська служба Порятунку». Автомобіль, придбаний за його кошти, почав використовуватись ОСОБА_3 на її власний розсуд, а тому виникла необхідність у врегулюванні питання щодо повернення автомобіля чи грошових коштів наданих у борг.17.05.2015р. ОСОБА_2 було надано вимогу про повернення боргу, яка залишена без виконання. Оскільки кошти ОСОБА_2 надавались у період його шлюбу на використовувались ним на потреби сімї вважає, що борг необхідно стягнути з ОСОБА_2 і ОСОБА_3, як солідарних боржників.

Посилаючись на вказані обставини позивач просив суд, солідарно стягнути з ОСОБА_2 і ОСОБА_3 на його користь заборгованість за договором позики від 10.11.2007 в сумі 164694,34 грн..

В судовому засідання представник позивача частково підтримав позов ОСОБА_1 та просив солідарно стягнути з ОСОБА_2 і ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 161029,15 грн., посилаючись на те, що розрахунок заборгованості помилково обрахований за період з 01.06.2015, а не з 19.06.2015. На запитання суду повідомив, що позивач надав у позику ОСОБА_2 особисті кошти, а не кошти ВГО «Українська служба Порятунку».

Відповідач, ОСОБА_2, проти задоволення позову не заперечував, факт отримання грошових коштів не оспорював.

Відповідач, ОСОБА_3, в судове засідання повторно не зявилась, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином.

Суд, вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані суду докази, приходить до таких висновків.

Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За змістом ст.1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.

В ст.1048 ЦПК України зазначено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Частиною 1 ст. 1050 ЦК України визначено, що в тому разі, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 ЦК України.

Відповідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Ч.1 ст. 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Судом встановлено, що 10.11.2007 між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір позики за умовами якого ОСОБА_1 передав, а ОСОБА_2 прийняв грошові кошти в сумі 111100 грн., що еквівалентно 22000 дол.США. Цільовим призначенням позики є придбання автомобіля(згідно протоколу від 10.11.2007р. №10-11/07 ВГО МСП).

19.05.2015 ОСОБА_2 було направлена вимога про повернення коштів за договором позики протягом 7 днів з дня тримання вимоги. Станом на 01.12.2016 борг не повернуто.

За таких обставин, з огляду на положення ст.ст.1048, 625 ЦК України, вимоги ОСОБА_1 про стягнення боргу з урахуванням 3 % річних та індексу інфляції і відсотків за користування коштами є обґрунтованими.

Згідно ст.530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Згідно ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.3 ЦК України однією із загальних засад цивільного законодавства є свобода договору.

Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 цього Кодексу).

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (стаття 628 ЦК України).

В п.3 укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 договору позики зазначено, що кінцевий термін повернення коштів протягом 30 днів з моменту отримання вимоги.

З огляду на те, що сторонами було збільшено строк виконання зобовязання до 30 днів, суд приходить до висновку про те, що строк виконання зобовязання настав - 19.06.2015, оскільки вимогу про повернення ОСОБА_2 отримав 19.05.2015.

Судом проведено розрахунок заборгованості за договором позики та встановлено, що сума заборгованості за період з 19.06.2015 до 01.12.2016 становить 164304,55 грн. та складається:

-Сума позики 111100 грн.

-3 % річних 4857,96(111100 грн.*3*532:100:365)

-сума інфляційних збитків - 16045,41 грн.(111100грн.*114,44(сукупний індекс інфляції)/100-111100 грн.)

-пеня - 32301,18грн.((111100грн*30,00*70:365:100)+(111100грн*27,00%*28:365:100)+(111100грн*22,00*35:365:100)+(111100грн*22,00*49:365:100)+(111100грн*22,00*41:365:100)+(111100грн*22,00*35:365:100)+(111100грн*22,00*50:365:100)+(111100грн*19,00*35:365:100)+(111100грн*18,00*28:365:100)+(111100грн*16,50*35:365:100)+(111100грн*15,50*49:365:100)+(111100грн*15,00*42:365:100).

З огляду на те, що позивачем не вірно було здійснено розрахунок заборгованості, суд вважає за можливе стягнути на його користь борг за договором позики 111100 грн., інфляційні збитки в межах заявлених позовних вимог в сумі 13178,34 грн., 3 % річних в сумі 4857,96 грн., пеню в сумі 32301,18грн..

Враховуючи те, що ОСОБА_3 не була стороною договору позики від 10.11.2007, не отримувала грошові кошти від ОСОБА_1, у останньої не виникло зобовязання з повернення грошових коштів ОСОБА_1. За таких обставин вимоги ОСОБА_1 в частині стягнення заборгованості з ОСОБА_3 задоволенню не підлягають.

Відтак, суд частково задовольняє позовні вимоги ОСОБА_1.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача, ОСОБА_2, на користь позивача підлягають стягненню судові витрати, які складаються із судового збору в сумі 1614,37 грн., пропорційно до задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 526, 530, 553, 554, 610-612, 625, 1046, 1047, 1049 ЦК України, ст.ст. 15, 88, 208, 212-218 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2, 23.01.1977р.н., ідентифікаційний номер НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1, 24.07.1965р.н., ідентифікаційний номер НОМЕР_2 заборгованість за договором позики від 10.11.2007р. в сумі 161437,48 грн..

Стягнути з ОСОБА_2, 23.01.1977р.н., ідентифікаційний номер НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1, 24.07.1965р.н., ідентифікаційний номер НОМЕР_2 судові витрати, які складаються із судового збору в сумі 1614,37 грн..

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Полтавської області через Автозаводський районний суд міста Кременчука шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: Д.Д.Андрієць