Справа № 628/2554/16
Провадження №2/628/50/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 травня 2017 р. Куп`янський міськрайонний суд Харківської області

в складі: головуючого судді Литвинова А.В.

при секретарі Борщовій О.Л.,

за участі адвоката ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Куп`янську справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання права власності на ? частину легкового автомобіля та зустрічний позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання майна (автомобіля) її особистою приватною власністю та відшкодування судових витрат,

ВСТАНОВИВ :

Позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом, у якому просив визнати за ним право власності на ? частину легкового автомобіля марки GEELY FE-1 (колір чорний, № двигуна 4G18В6ND04263, № кузова L6Т7844S7ВN043980), державний номерний знак НОМЕР_1.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що він з 19.06.2010року по 22.10.2013року перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачкою ОСОБА_3, під час шлюбу за сумісні кошти 28 вересня 2011року ними був придбаний в «УП АІС-Харків» вищезазначений автомобіль вартістю 110900грн., який був зареєстрований на імя відповідачки ОСОБА_3

28 серпня 2013року ОСОБА_3 без будь-якої його згоди продала зазначений автомобіль своїй матері ОСОБА_4.

Позивач ОСОБА_2, посилаючись на те, що автомобіль є спільною сумісною власністю подружжя, а правочин щодо розпорядження спільним автомобілем вчинений без його згоди, просить суд визнати за ним право власності на ? частину спірного автомобіля. Будь-яких інших позовних вимог не заявляє.

ОСОБА_3 у зустрічній позовній заяві просила суд визнати автомобіль марки GEELY FE-1 (колір чорний, № двигуна 4G18В6ND04263, № кузова L6Т7844S7ВN043980), державний номерний знак НОМЕР_1, її особистою приватною власністю, посилаючись на те, що зазначений автомобіль хоча і був придбаний під час шлюбу, однак за її особисті кошти, які вона отримала 29.08.2006року у розмірі 11000дол. США від продажу іншого належного їй на праві власності автомобіля CHEVROLET AVEO, державний номерний знак НОМЕР_2. Оскільки ОСОБА_2 на час придбання спірного автомобіля будь-яких збережень не мав, отримував заробітну плату у розмірі 2000грн., придбаний 28.09.2011року за її особисті кошти автомобіль марки GEELY FE-1 не може вважатися спільним сумісним майном подружжя.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_2 позовні вимоги підтримав та просив лише визнати за ним право власності на ? частину автомобіля марки GEELY FE-1. Зустрічний позов не визнав та заперечував проти його задоволення. Не заперечував, що кошти у сумі 10000дол. США дійсно принесла додому колишня дружина ОСОБА_3, однак йому не відомо їх джерело походження. Факт отримання коштів колишньою дружиною від продажу у 2011році належного їй автомобіля CHEVROLET AVEO заперечує, оскільки відповідно до даних територіального сервісного центру № НОМЕР_3 МВС в Харківській області, зазначений автомобіль був перереєстрований на нового власника лише 12.07.2014року. Крім того зазначає, що цей автомобіль на протязі 2011-2014рр. зазначався ОСОБА_3, як належний їй на праві власності, у деклараціях про майно, доходи, витрати і зобовязання фінансового характеру, поданих нею як державним службовцем.

Відповідач за первісним позовом ОСОБА_3 у судовому засіданні позов ОСОБА_2 не визнала, підтримала зустрічні позовні вимоги, пояснивши, що спірний автомобіль був придбаний за її особисті кошти і не належить до спільного майна подружжя. Крім того, просила суд з відповідача за зустрічним позовом ОСОБА_2 стягнути понесені нею судові витрати на сплату судового збору у сумі 551,20грн. та 4000грн. витрат на правову допомогу.

Відповідач ОСОБА_4 проти задоволення позовних вимог ОСОБА_2 заперечувала, посилаючись на те, що автомобіль належить їй на праві власності на підставі договору купівлі-продажу та зареєстрований на її імя в установленому законом порядку.

Суд, заслухавши сторони, вивчивши матеріали справи, приходить до такого.

Встановлено, що ОСОБА_5, 30 листопада 1979року народження, та ОСОБА_5 (до шлюбу ОСОБА_4) ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, перебували з 19 червня 2010року в зареєстрованому шлюбі, який рішенням Купянського міськрайонного суду Харківської області від 22 жовтня 2013року, яке набрало законної сили 04.11.2013року, розірвано (а.с.5,6).

28 вересня 2011року ОСОБА_3 придбала автомобіль марки GEELY FE-1 (колір чорний, № двигуна 4G18В6ND04263, № кузова L6Т7844S7ВN043980), державний номерний знак НОМЕР_1, вартістю 110900грн. (а.с.7-12).

28 серпня 2013року на підставі довідки-рахунку серія ААВ № 509319, виданої Приватним підприємством МПП «Вибір», ОСОБА_4 придбала автомобіль марки GEELY FE-1 (колір чорний, № двигуна 4G18В6ND04263, № кузова L6Т7844S7ВN043980), державний номерний знак НОМЕР_1, вартістю 100000грн. (а.с.18). На підставі зазначеної довідки-рахунку ВРЕР № 10 ГУМВСУ Харківської області проведено перереєстрацію зазначеного автомобіля на імя нового власника (а.с.19,20).

Відповідно до ч.1 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Частиною 1 ст. 70 СК України передбачено, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Згідно з роз'ясненнями, викладеними у п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання.

Пунктами 2,3 ч.1ст. 57 СК України визначено перелік майна, що є особистою власністю дружини, чоловіка, зокрема: майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування, або набуте за кошти, які належали їй, йому, особисто.

Відповідно до положень ч.ч. 1, 2 ст. 71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними.

Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду (ч. ч. 4, 5 ст. 71 СК України).

Відповідно до п. 25 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи питання про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст. 71 СК щодо обов'язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦК) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності.

Відповідно до ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Судом встановлено, що на час звернення до суду та на час розгляду справи, спірний автомобіль GEELY FE-1 (колір чорний, № двигуна 4G18В6ND04263, № кузова L6Т7844S7ВN043980), державний номерний знак НОМЕР_1, значиться зареєстрованим на імя ОСОБА_4 (а.с.20), крім того не доведена його наявність у подружжя на час припинення спільного ведення господарства, що передбачено п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя».

Разом з тим, позивачем ОСОБА_2 позовні вимоги про визнання недійсним договору купівлі-продажу автомобіля, оформленого у формі довідки-розрахунку, який був підставою для видачі свідоцтва про перереєстрацію права власності не заявлялися; крім того, позивачем не ставиться вимога про поділ спільного майна подружжя та присудження грошової компенсації за частку неподільної речі з внесенням відповідної суми на депозитний рахунок суду, а тому суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.

Згідно п. 8 Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого постановою КМУ N 1388 від 07.09.1998року, документами, що підтверджують правомірність придбання транспортних засобів є, зокрема, договори, укладені на товарних біржах, нотаріально посвідчені договори купівлі-продажу, міни, поставки, дарування транспортних засобів, рішення суду. Згідно із п. 16 даного Порядку на зареєстровані в уповноважених органах МВС транспортні засоби видаються свідоцтва про реєстрацію. Державна реєстрація транспортних засобів проводиться з метою здійснення контролю за відповідністю конструкції та технічного стану транспортних засобів установленим вимогам стандартів (п. 3 Порядку.).

Згідно повідомлення ТСЦ 6346 РСЦ МВС в Харківській області автомобіль марки CHEVROLET AVEO, державний номерний знак НОМЕР_2, був 29.08.2006року зареєстрований на ім'я ОСОБА_7, тобто відповідачки за первісним позовом та тільки 12.07.2014року був перереєстрований на нового власника за довідкою-рахунком (а.с.18).

Таким чином, надана суду розписка від 26 квітня 2011року про отримання ОСОБА_3 грошових коштів в сумі 110000грн. від ОСОБА_8 за автомобіль CHEVROLET AVEO, державний номерний знак НОМЕР_2 (а.с.76), яка надана на підтвердження придбання автомобіля марки GEELY FE-1 за особисті кошти, не є доказом у розумінні ст.ст. 60-61 ЦПК України та суперечить вимогам Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого постановою КМУ № 1388 від 07.09.1998 року.

Крім того, встановлено, що спірний автомобіль GEELY FE-1 (колір чорний, № двигуна 4G18В6ND04263, № кузова L6Т7844S7ВN043980), державний номерний знак НОМЕР_1, значиться зареєстрованим на праві власності на імя ОСОБА_4. Будь-яких позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_4, як до власника автомобіля, не предявлено, тому підстави для припинення права власності ОСОБА_4 на вищезазначений автомобіль та визнання права власності на автомобіль за ОСОБА_3, відсутні.

На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні зустрічного позову.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 11, 15, 209, 212, 214, 215, 294 ЦПК України, ст.ст. 57, 60, 70, 71 СК України, суд

ВИРІШИВ :

В задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання права власності на ? частину легкового автомобіля GEELY FE-1 чорного кольору № двигуна 4G18B6ND04263, № кузова L6T7844S7BN043980, державний номерний знак НОМЕР_4 - відмовити.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання автомобіля GEELY FE-1 чорного кольору № двигуна 4G18B6ND04263, № кузова L6T7844S7BN043980, державний номерний знак НОМЕР_4 її особистою приватною власністю та відшкодування судових витрат - відмовити.

На рішення може бути подана апеляційна скарга протягом 10-ти днів з дня проголошення рішення в апеляційний суд Харківської області через Куп`янський міськрайонний суд. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя А.В.Литвинов