Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 22-ц/781/702/17 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Доповідач Карпенко О. Л.
РІШЕННЯ

Іменем України

17.05.2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Кіровоградської області в складі:

головуючого Карпенка О.Л.,

суддів : Голованя А.М., Мурашко С.І.,

за участю секретаря Діманової Н.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів, за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 31 січня 2017 року,

ВСТАНОВИЛА:

9 серпня 2016 року ОСОБА_2 звернулася з позовом до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання їх малолітньої дочки ОСОБА_4 у твердій грошовій сумі у розмірі 5000 грн. щомісячно з урахуванням індексації, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дочкою повноліття.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що вони з відповідачем перебувають у шлюбі, від якого мають спільну дочку ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1. Дитина проживає разом з нею і перебуває на її утриманні. Відповідач проживає окремо, домовленість щодо участі відповідача в утриманні дочки вони не досягли. Добровільну участь в забезпеченні дитини відповідач припинив з липня 2016 року, хоча має таку можливість так, як працює на території Російської Федерації і отримує там дохід.

Рішенням Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 31 січня 2017 року позов задоволено частково. Суд вирішив стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дочки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, у твердій грошовій сумі у розмірі 2500 грн. щомісячно, починаючи з 9 серпня 2016 року і до повноліття дочки. Судом вирішено питання про стягнення з відповідача на корить держави судового збору.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу у якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким стягнути з нього аліменти на утримання дочки у розмірі 25% всіх видів його заробітку, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дочкою повноліття.

Апеляційну скаргу обґрунтовано тим, що суд першої інстанції при вирішенні спору не врахував, що він є безробітним, перебуває на обліку центру зайнятості і отримує допомогу по безробіттю, яка становить його теперішній постійний і регулярний дохід. Суд цю обставину не врахував і всупереч приписам ст.ст. 183 184 СК України призначив аліменти у твердій грошовій сумі, а не в частці від отримуваного ним доходу. Крім того, суд визначив розмір аліментів, який значно перевищує дохід відповідача.

Відповідач особисто у судове засідання суду апеляційної інстанції не зявився.

Представник відповідача ОСОБА_6 у судовому засіданні підтримав апеляційну скаргу з підстав, викладених у ній. Крім того він пояснив, що ОСОБА_3, як і раніше, є безробітним, повторно став на облік в центрі зайнятості, але на теперішній час виплату допомоги йому не призначено. За межами України роботи не має, а до Російської Федерації інколи їздив на запрошення своїх родичів. Відповідач усвідомлює свій обовязок приймати участь в утриманні дитини та забезпеченні їй належних умов, але зважаючи на обставини, в яких опинився відповідач, він спроможний буде сплачувати аліменти у розмірі не більше 1000 грн. щомісячно.

Позивач надав суду письмові заперечення на апеляційну скаргу в яких вказує на те, що відповідач на обліку, як безробітний не перебуває, працює за кордоном і може сплачувати аліменти у розмірі, який визначив суд.

Представник позивача - ОСОБА_7 в судовому засіданні доводи апеляційної скарги не визнала, просила відмовити в її задоволенні.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників сторін, з урахуванням письмових пояснень позивача, дослідивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Кіровоградської області вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню з ухваленнм нового рішення з наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод , яка набрала чинності для України з 11 вересня 1997 року і являється частиною її національного законодавства, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Частиною 1 ст. 7 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» встановлено, що кожному гарантується захист його прав, свобод та інтересів у розумні строки незалежним, безстороннім і справедливим судом, утвореним законом.

Безсторонність суду є однією важливих гарантій реалізації громадянином права на справедливий суд та захист своїх порушених або невизнаних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 20 ЦПК України суддя не може брати участі в розгляді справи і підлягає відводу (самовідводу), якщо є обставини, які викликають сумнів в об'єктивності та неупередженості судді.

Як вбачається з матеріалів справи, у судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_6 заявив відвід головуючому судді Нероді Л.М. з тих підстав, що суддя являється хрещеною матірю його неповнолітньої дочки (а. с. 23).

Розглянувши заявлений відвід, суд відмовив в його задоволенні, про що постановив ухвалу від 9 листопада 2016 року (а. с. 24) та продовжив розгляд справи. При цьому в мотивувальній частині ухвали суд вказав на існування обставин, які слугували підставою заявленого відводу.

Колегія суддів вважає, що між суддею, який головував у справі, та представником відповідача існують відносини особистого характеру, які виходять за межі суто формальних, а отже ця обставина може обґрунтовано викликати сумнів у осіб, які беруть участь у справі, або у стороннього спостерігача в безсторонності та обєктивності суду при вирішенні спору.

Колегія суддів дійшла висновку, що заява представника відповідача про відвід судді була обґрунтованою і такий суддя підлягав відводу.

Проте суд належним чином не оцінив підстави заявленого відводу та, всупереч ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод а також п. 2.5. Бангалорських принципів поведінки судді, схвалених резолюцією 2006/23 Економічної та Соціальної ради ООН від 27 липня 2006 року, відмовив в задоволенні заяви.

Згідно п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України підстави для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є, зокрема, участь в ухваленні рішення судді, якому було заявлено відвід на підставі обставин, що викликали сумнів у неупередженості судді, і заяву про його відвід визнано судом апеляційної інстанції обґрунтованою.

За таких обставин рішення, яке оскаржується, підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення.

Суд апеляційної інстанції встановив такі обставини справи:

2 червня 2010 року сторонами по справі уклали шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб Серія !-ОЛ № 044772 (а. с. 9).

1 березня 2012 року народилася ОСОБА_5, її батьком зареєстровано ОСОБА_3 а матірю - ОСОБА_2, що підтверджується відомостями копії свідоцтва про народження (а. с. 10).

Відповідно до довідки, виданої Обєднанням співвласників багатоквартирного будинку «АРКА» (а. с. 2), ОСОБА_2 проживає разом з повнолітньою дочкою ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2, малолітніми дітьми: ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_3 і ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4, які перебувають на її утриманні.

На стан здоровя дочки ОСОБА_4 позивач не скаржилася.

Відповідач в апеляційній скарзі та його представник у судовому засіданні визнали, що відповідач проживає окремо від позивача та їх спільної дочки.

Домовленість між сторонами по справі щодо участі відповідача в утриманні їх дочки відсутня. На час предявлення позову та розгляду справи в суді відповідач добровільно допомогу на утримання дитини позивачу не надає.

Відомості про наявність у відповідача інших утриманців він суду не надав. На стан свого здоровя, який би впливав на його здатність сплачувати аліменти, не посилався.

Відповідач постійного місця роботи не має. Згідно записів оглянутої судом трудової книжки відповідача він був звільнений за останнім місцем роботи 28 березня 2006 року за власним бажанням (а. с. 93).

Станом на 25 листопада 2016 року відповідач перебував на обліку Олександрійського міськрайонного центру зайнятості, як безробітний, що підтверджується довідкою № 4541/04 (а. с. 36).

Однак відомості про те чи призначена відповідачу допомога по безробіттю та її розмір відсутні.

З наданої представником позивача довідки № 04-10/978/04 Олександрійського міськрайонного центру зайнятості вбачається, що станом на 13 квітня 2017 року (а. с. 89), тобто після ухвалення судом першої інстанції у справі, вбачається, що відповідач на обліку, як безробітний, вже не перебував.

Проте станом з 28 квітня 2017 року він знову перебуває на обліку як безробітний, але допомога по безробіттю йому не виплачувалася, що підтверджується довідкою Олександрійського міськрайонного центру зайнятості від 10 травня 2017 року № 1834/04 (а. с. 91.).

Згідно пояснень, наданих представником відповідача, дохід позивача складався з допомоги по безробіттю та допомоги рідних, зокрема батьків відповідача. Самостійного заробітку він не має, але за рахунок отриманої ним з вказаних джерел допомоги він має можливість сплачувати на користь дочки аліменти у розмірі 1000 грн.

Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

З урахуванням названих норм процесуального законодавства колегія суддів дійшла висновку, що доводи апеляційної скарги про наявність у відповідача сталого і регулярного доходу не підтверджені доказами.

Всупереч тим же ст. ст. 10, 60 ЦПК України позивач також не довела, що відповідач працює на території Російської Федерації і отримує за виконану там роботу платню у розмірі, достатньому для сплати аліментів на утримання дочки по 5000 грн. щомісячно.

Надані позивачем квитанції (а. с. 3 5) про сплату протягом квітня червня 2016 року відповідачем на користь позивача коштів не є доказом наявності у нього регулярного і сталого доходу так, як відповідні відомості про джерела походження цих коштів та їх загальний розмір у наданих позивачем письмових доказах відсутні.

Сторона відповідача ці твердження позивача не визнала.

За змістом ст. ст. 180, 181-182, 184 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу батька або у твердій грошовій сумі. При визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоровя та матеріальне становище дитини; 2) стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають значення для справи. У разі, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону.

Відповідно до роз'яснень, зазначених у п. 17 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року № 3 при визначенні розміру аліментів суд повинен враховувати стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

З урахуванням встановлених обставин справи та приписів сімейного законодавства України колегія суддів судової палати у цивільних справах дійшла висновку про те, що відповідач, як батько, зобовязаний приймати участь в утриманні своєї дочки ОСОБА_4 шляхом сплати аліментів на користь позивача.

Відсутність у відповідача постійного і регулярного доходу у вигляді заробітної плати чи з інших джерел, унеможливлює визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) відповідача, а тому, враховуючи мінливість та нерегулярність доходу відповідача, аліменти підлягають визначенню в твердій грошовій сумі (ст.ст. 183, 184 СК України).

Враховуючи обставини справи, передбачені ст. 182 СК України, обовязок обох батьків приймати участь в утриманні дитини, а також приймаючи до уваги, що на утриманні позивача перебуває ще одна малолітня дитина син ОСОБА_10, колегія суддів дійшла висновку, що аліменти, які підлягають стягненню з відповідача на утримання його дочки ОСОБА_4, необхідно визначити у розмірі 1000 грн. щомісячно і в подальшому вони підлягають індексації відповідно до закону.

Суд вважає, що позивач належним чином не обґрунтувала свої вимоги в частині розміру аліментів в сумі 5000 грн. щомісячно.

Також суд

Аліменти присуджуються від дня предявлення прозову, тобто з 9 серпня 2016 року і підлягають стягненню до досягнення ОСОБА_5 повноліття.

Крім того, з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір, від сплати якого позивач звільнений на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір».

Керуючись ст. ст. 209, 303, 307, 309, 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 31 січня 2017 року скасувати і ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_5, на користь ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_6, для утримання доньки ОСОБА_5, 7 березня 2012 року, народження аліменти, у розмірі 1000 грн. (она тисяча грн.) щомісячно, що підлягає індексації відповідно до закону, розпочавши стягнення з 9 серпня 2016 року і до досягнення дитиною повноліття 7 березня 2030 року.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_5, в дохід держави судовий збір у сумі 551 (пятсот пятдесят одна) грн. 20 коп.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий

Судді: