Апеляційний суд Житомирської області
Категорія 43 Доповідач Жигановська О. С.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 лютого 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого судді Жигановської О.С.

суддів Коломієць О.С., Якухно О.М.,

при секретарі судового

засідання ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Комунального підприємства «Виробниче житлове ремонтно-експлуатаційне підприємство №8» Житомирської міської ради, Приватного підприємства «Виробниче житлове ремонтно-експлуатаційне підприємство №8» про звільнення від сплати житлово-комунальних послуг

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Богунського районного суду м. Житомира від 24 січня 2017 року,-

в с т а н о в и л а:

У серпні 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду із названим позовом, вимоги якого в подальшому уточнив, та зазначив, що є власником квартири АДРЕСА_1. У період із липня 2009 року по 01.02.2016 року він не мав доступу до своєї квартири внаслідок неправомірних дій власника сусідньої квартири №75. Оскільки у зазначений період він /позивач/ був позбавлений можливості користуватись комунальними послугами, так як не міг фізично потрапити у своє помешкання, тому звернувся до КП ВЖРЕП №8 з питання звільнення від оплати цих послуг, проте йому було відмовлено у задоволенні даних вимог. Так, КП «Виробниче житлове ремонтно-експлуатаційне підприємство №8» Житомирської міської ради нарахувало йому 2585,93 грн. заборгованості, а ПП «КВЖРЕП №8» - 1526,26 грн. Посилаючись на вказані обставини та норми ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», просив звільнити його від сплати заборгованості по квартирній платі та вивезення твердих побутових відходів, яка нарахована йому відповідачами.

Рішенням Богунського районного суду м.Житомира від 24 січня 2017 року у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить рішення суду скасувати і ухвалити нове рішення про задоволення його позовних вимог. Зокрема зазначає, що судом не взято до уваги положення п.6 ст.20 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги», та докази щодо непроживання у належній йому квартирі із поважних причин у період із липня 2009 року по 01.02.2016 року.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах, визначених ст.303 ЦПК України, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 є власником квартири АДРЕСА_2. У період із липня 2009 року по 01.02.2016 року між ним та власником суміжної квартири №76 існував спір щодо усунення перешкод у користуванні квартирою №75, так як ОСОБА_3 замурував двірний отвір у його квартиру та облаштував тамбур, чим позбавив позивача можливості потрапити у свою квартиру, а відповідно і користуватись нею (а.с.22). Після смерті ОСОБА_3 власником квартири №76 став ОСОБА_4, до якого ОСОБА_2 предявив черговий позов про усунення перешкод в користуванні квартирою. Ухвалою Богунського районного суду м.Житомира від 01.02.2016 по зазначеній справі визнана мирова угода, за умовами якої позивач ОСОБА_2 відмовився від позовних вимог про усунення перешкод у користуванні квартирою, відповідач ОСОБА_3 за свій рахунок зобов'язався демонтувати вхідні двері в спільний тамбур, та зобов'язався в подальшому не чинити перешкод позивачу в користуванні спільним тамбуром, а в свою чергу останній самостійно за свій рахунок після демонтажу дверей відповідачем у вхідний тамбур на власний розсуд по часу виконання робіт повинен був здійснити роботи по доступу в свою квартиру та встановленню вхідних дверей в належну йому квартиру (а.с.8). Таким чином, право позивача на належне користування квартирою відновлено 01.02.2016 року.

Відповідно до наданих відповідачами розрахунків заборгованості за надані житлово-комунальні послуги, Комунальним підприємством «Виробниче житлове ремонтно-експлуатаційне підприємство №8» Житомирської міської ради відповідні послуги надавались по червень 2014 року із нарахуванням 3155,29 грн. їх вартості (а.с.44-46), а з липня 2014 року ці функції перейшли до Приватного підприємства «Виробниче житлове ремонтно-експлуатаційне підприємство №8», яке в свою чергу нарахувало позивачу 1526,26 грн. за період з липня 2014 року по грудень 2016 року (а.с.47-49).

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив з того, що позивач, обравши такий спосіб захисту як звільнення від сплати заборгованості по квартплаті та вивезенню твердих побутових відходів, у відповідності до вимог ст.ст.3,10,60 ЦПК України не довів порушення його прав відповідачами та неможливість отримати послуги через дії останніх.

З такими висновками суду поголитись неможливо, мотивуючи таким.

Відповідно до ч.1 ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваний прав, свобод чи інтересів.

Захист цивільних прав це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України /ст.4 ЦПК України/.

Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відтак, зазначена норма визначає обєктом захисту порушене, невизнане або оспорене право чи цивільний інтерес.

Порушення права повязано з позбавленням його володільця можливості здійснити /реалізувати/ своє право повністю або частково.

При оспоренні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Таким чином, порушення, невизнання або оспорення субєктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.

Звертаючись з позовом, ОСОБА_2 просив про захист його порушеного права як споживача та зобовязання відповідачів надавачів послуг з утримання будинку, в якому він має квартиру, вчинити певні дії, а саме списати частину нарахованої квартирної плати та коштів по оплаті вивезення твердих побутових відходів за період його тимчасової відсутності. Такий спосіб захисту не суперечить положенням ст.16 ЦК України. Зокрема, частиною 2 указаної статті передбачено, що суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

При цьому, колегія суддів виходить з того, що законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень ст.ст.55,124 Конституції України та ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом.

Класифікація житлово-комунальних послуг визначена у ст.ст.12-14 Закону України «Про житлово-комунальні послуги». Зокрема до житлово-комунальних послуг належать послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньо будинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньо будинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо / п.2 ч.1 ст.13 Закону/.

Відповідно до п.6 ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач має право на несплату вартості житлово-комунальних послуг за період тимчасової відсутності споживача та/або членів його сімї при відповідному документальному оформленні, а також за період фактичної відсутності житлово-комунальних послуг, визначених договором у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Факт тимчасової відсутності позивача у квартирі АДРЕСА_3 з обставин, наведених вище, а також звернення ОСОБА_2 до надавача послуг з проханням щодо звільнення від сплати за надані житлово-комунальні послуги, підтверджений матеріалами справи та не заперечується відповідачами.

Разом з тим, колегія суддів виходить з того, що відповідна заява подана ОСОБА_2 до ВЖРЕП №8 25.08.2015 року, а тому саме з цього часу він набув право, передбачене п.6 ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги». Права позивача щодо користування належною йому квартирою відновлені 01.02.2016 року (а.с.8). Отже, період, за який позивач має право на несплату вартості житлово-комунальних послуг, становить 5 місяців 7 днів, а вартість цих послуг 433,81 грн.

7 днів серпня 2015 р. 19,01 грн.

вересень 2015 р. 84,18 грн.

жовтень 2015 р. - 84.18 грн.

листопад 2015 р. 84,18 грн.

грудень 2015 р. 78,08 грн.

січень 2016 р. 84, 18 грн. (а.с.47-49).

Посилання відповідачів на те, що дана заборгованість нарахована ОСОБА_2 за послуги, надані з утримання будинку і споруд та прибудинкової території, а тому зазначені витрати не залежать від факту проживання особи у квартирі, є необґрунтованими.

Як вище зазначалось, послуги з утримання будинку і споруд та прибудинкової території є складовою житлово-комунальних послуг. В свою чергу право споживача на несплату вартості цих послуг повязується лише з фактом тимчасової відсутності споживача при відповідному документальному оформленні. При цьому законодавство не передбачає виключень з переліку житлово-комунальних послуг, на які не поширюються норми п.6 ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», а відтак вони підлягають застосуванню до спірних правовідносин.

Враховуючи наведене, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню в порядку п.3-4 ч.1 ст.309 ЦПК України з ухваленням нового про часткове задоволення позову ОСОБА_2

Керуючись ст.ст. 209, 218, 303, 304, 307, 309, 313, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Богунського районного суду м. Житомира від 24 січня 2017 року скасувати та ухвалити нове рішення про часткове задоволення позову.

Зобовязати Приватне підприємство «Виробниче житлове ремонтно-експлуатаційне підприємство №8» звільнити ОСОБА_2 від сплати вартості житлово-комунальних послуг /квартирної плати та вивезення твердих побутових відходів/ в сумі 433,81 грн. за період з 25.08.2015 року по 31.01.2016 року.

В решті позову відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий: Судді: