Ухвала

іменем україни

23 січня 2017 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Писаної Т.О., Завгородньої І.М., Мазур Л.М.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, третя особа - ОСОБА_6, про визнання розписки недійсною та угоди про завдаток в частині недійсною, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 14 грудня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 14 березня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду з указаним позовом, в обґрунтування якого зазначив, що 25 лютого 2011 року між ним та ОСОБА_5 було укладено нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, ціна продажу квартири сторонами була погоджена у 43 тис. грн.

17 лютого 2011 року між сторонами була укладена угода про завдаток, в якій зазначено, що ОСОБА_5 зобов'язується придбати у ОСОБА_4 квартиру АДРЕСА_1 за 196 тис. грн, що за курсом НБУ становить 24 500 дол. США.

Після укладення договору купівлі-продажу, в ході судового розгляду справи за позовом колишньої дружини про визнання договору недійсним, позивач дізнався про існування розписки від 25 лютого 2011 року, в якій зазначено, що він ніби то отримав від ОСОБА_7 за продаж квартири суму 24 500 дол. США.

Позивач стверджує, що розписку не складав і не підписував, вона складена з порушенням вимог законодавства, а саме, в ній відсутній підпис позивача, не зазначено необхідних реквізитів, свідків залучено не було, він не отримував кошти у валюті - доларах США за договором купівлі-продажу. Розрахунок був проведений у національній валюті України - гривні.

Просив визнати пункт в угоді про завдаток від 17 лютого 2011 року щодо вартості квартири в «еквіваленті 24 500 доларів США» недійсним, в зв'язку з його невідповідністю нормам ЦК України, та таким, що є удаваним та визнати розписку про передачу коштів відповідачем позивачу недійсною, у зв'язку з його невідповідністю нормам ЦК України.

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 14 грудня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Київської області від 14 березня 2016 року, в задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить вказані судові рішення скасувати і ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для його скасування.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу необхідно відхилити, а оскаржувані судові рішення залишити без змін.

Судами встановлено, що 25 лютого 2011 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 було укладено нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1. Умовами договору визначена ціна продажу квартири у 43 тис. грн.

17 лютого 2011 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 була укладена угода про завдаток, в якій було зазначено, що ОСОБА_5 зобов'язується придбати належну ОСОБА_4 квартиру АДРЕСА_1 за 196 тис. грн, що за курсом НБУ становить 24 500 дол. США. З цією метою покупець передав продавцю завдаток у розмірі 4 тис. грн, що за курсом НБУ становить 500 дол. США.

25 лютого 2011 року ОСОБА_4 була складена розписка про отримання від ОСОБА_5 за продаж квартири 24 500 дол. США.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про визнання розписки про передачу коштів недійсною, суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, правильно виходив із того, що обставини укладення і підписання позивачем цієї розписки відповідно до ст. 61 ЦПК України не підлягають доказуванню, оскільки встановлені рішенням суду у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про стягнення надлишково сплачених коштів за договором купівлі-продажу від 25 лютого 2011 року.

Так, вказаним судовим рішенням було встановлено, що згідно з розпискою від 25 лютого 2011 року ОСОБА_4 отримав за продаж квартири 24 500 дол. США.

Також колегія суддів погоджується й з висновком судів про відмову в задоволенні вимог ОСОБА_4 про визнання недійсним пункту про вартість квартири в угоді про завдаток, оскільки зазначення еквіваленту зобов'язання в доларах США, не заперечує виконання зобов'язання у гривні та не змінює суті такого зобов'язання, і законодавством не заборонено визначати грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті.

Вказаний висновок судів відповідає встановленим обставинам справи та вимогам статті 533 ЦК України.

З урахуванням вказаного колегія суддів вважає, що суди першої та апеляційної інстанцій, дослідивши усі наявні у справі докази в їх сукупності та надавши їм належну оцінку, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, ухвалили законні і обґрунтовані судові рішення про відмову в задоволенні позову, а тому касаційну скаргу ОСОБА_4 необхідно відхилити, а оскаржувані судові рішення - залишити без змін.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 14 грудня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 14 березня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів:Т.О. Писана І.М. Завгородня Л.М. Мазур