Провадження 2/522/3672/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2017 року Приморський районний суд м. Одеси

у складі: головуючого судді Бойчука А. Ю.

при секретарі Скибінській Є. С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «КЕЙ-КОЛЕКТ», Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_2, третя особа: орган опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради про визнання протиправним та скасування рішення та за позовом ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-коллект», Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_2 про визнання незаконними рішень та скасування записів в реєстр,-

ВСТАНОВИВ:

До Приморського районного суду м. Одеси звернулась ОСОБА_1 з адміністративним позовом до ТОВ «Кей-Колект» та до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_2, третя особа: Відділ у справах дітей виконавчого комітету Приморської районної адміністрації Одеської міської ради, в якому, враховуючи уточнені позовні вимоги, просила: визнати протиправним та скасувати рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_2 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 24 березня 2016 року індексний номер 28916780, згідно з яким проведено державну реєстрацію права власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 за Товариством з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» (). Також Позивач просила скасувати в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис № 13852886 про реєстрацію за Товариством з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» () право власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1, що здійснений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_2 24 березня 2016 року.

Також 09 серпня 2016 року до суду надійшла позовна заява від третьої особи, що заявляє самостійні вимоги на предмет спору - ОСОБА_3 , по якій він просив визнати протиправним та скасувати рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_4 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 18 березня 2016 року, ідентифікаційний номер 13852886, згідно з яким проведено державну реєстрацію права власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_2 за Товариством з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект»; скасувати в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис про реєстрацію за Товариством з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» () право власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_3. що здійснений приватним нотаріусом 18 березня 2016 року; визнати протиправним та скасувати рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_2 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 24.03.2016 року, індексний номер 28916780, про: арешт нерухомого майна на квартиру за адресою: АДРЕСА_4, номер запису про обтяження: 13853061; арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження за адресою: м. Одеса, віл. В. ІнберАДРЕСА_5, номер запису про обтяження: 13853025; заборону на нерухоме майно за адресою: АДРЕСА_2, номер запису про обтяження: 13853025; заборону на нерухоме майно за адресою: АДРЕСА_2, номер запису про обтяження: 13853005; заборону на нерухоме майно за адресою: АДРЕСА_2, номер запису про обтяження: 13852973; арешт нерухомого майна АДРЕСА_2, номер запису про обтяження:13852973; скасувати в Державному реєстрі Іпотек, Єдиному реєстрі заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна реєстраційні записи про: арешт нерухомого майна на квартиру за адресою: АДРЕСА_2, номер запису про обтяження: 13853061, що здійснений приватним нотаріусом 24.03.2016 року, арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження за адресою: АДРЕСА_2, номер запису про обтяження: 13853025, що здійснений приватним нотаріусом 24.03.2016 року; заборону на нерухоме майно за адресою: АДРЕСА_2, номер запису про обтяження: 13853005, що здійснена приватним нотаріусом 24.03.2016 року; заборону на нерухоме майно за адресою: АДРЕСА_2, номер запису про обтяження: 13852973, що здійснена приватним нотаріусом 24.03.2016 року; арешт нерухомого майна АДРЕСА_2, номер запису про обтяження: 138529734, що здійснений приватним нотаріусом 24.03.2016 року

Позивач ОСОБА_1 та представник позивача під час судового розгляду справи позов підтримали з підстав, викладених у позові.

Представник ОСОБА_3 позовні вимоги підтримав, просив суд їх задовольнити.

Представник Товариства з обмеженою відповідальністю «КЕЙ-КОЛЕКТ» під час судового розгляду справи проти позову заперечував з підстав, викладених у запереченні проти позову.

Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу ОСОБА_2 у судове засідання не прибула, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином.

Представник орган опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради у судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, подав до суду клопотання про розгляд справи без участі третьої особи, просив ухвалити рішення враховуючи інтереси неповнолітньої дитини.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позовні вимоги та заперечення проти позову, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

11.10.2007 року між ОСОБА_5 та Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» було підписано кредитний договір № 0 на суму 110 000 доларів США строком погашення до 11.10.2014 року зі сплатою 13.90 річних за користування кредитними коштами.

Також 26.09.2008 року між ОСОБА_5 та Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» було підписано кредитний договір № 0 на суму 60 000 доларів США строком погашення до 26.09.2011 року зі сплатою 16.00 річних за користування кредитними коштами.

В забезпечення виконання зобов'язань за вище вказаними кредитними договорами були укладені Договора іпотеки між Позивачем та Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що були посвідчені приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_6

У подальшому, ПАТ «Укрсиббанк» на підставі договору факторингу № 1 від 12 грудня 2011 року відступило ТОВ «Кей-Колект» право вимоги заборгованості за вище вказаними кредитними договорами.

Відтак, внаслідок укладення вказаної угоди ТОВ «Кей-Колект» набуло статусу Іпотекодержателя квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

15 червня 2016 року я отримала Інформаційну довідку з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, згідно якого, ТОВ «Кей-Колект» звернулось до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_2 із заявою про проведення державної реєстрації прав та їх обтяжень щодо права власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1.

Згідно відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно підставою для виникнення права власності за ТОВ «Кей-Колект» є вказані Договори іпотеки, укладені між Позивачем, її чоловіком ОСОБА_3 та ПАТ «Укрсиббанк».

Не погоджуючись з діями Відповідача 2 по проведенню державної реєстрації права власності та по прийняттю рішення про реєстрацію права власності на належну позивачеві квартиру, вважаючи, що реєстрація права власності за ТОВ «Кей-Колект» відбулась з порушенням встановлених правил та процедур, позивач звернулась до суду з позовом.

В обґрунтування позовних вимог позивачі зазначають, що відповідачем2 було незаконно проведено державну реєстрацію права власності на вказану квартиру, оскільки майно було під арештом суду, виконавчої служби та обтяженнями, відповідачем 2 не перевірено чи має ТОВ «Кей-Колект» зареєстроване право власності на вказане майно, не перевірено відношення ТОВ «Кей-Колект» до договорів іпотеки, які стали підставою перереєстрації квартири Позивача ТОВ «Кей-Колект». Крім того, ОСОБА_1 стверджує, що окремого договору про задоволення вимог Іпотекодержателя вона не укладала з жодною юридичною особою, а тому у відповідача були відсутні правові підстави для реєстрації права власності на належну їй квартиру за ТОВ «Кей-Колект».

Представник Відповідача1 ТОВ «Кей-Колект» заперечення проти задоволення позову надав, в яких зазначив, що дії Відповідача2 вважає законними, оскільки прийняття оскаржуваного рішення було здійснено на підставі застереження в договорах іпотеки.

Відповідно до статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»: державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно; заявник - зокрема, іпотекодержатель, особа, в інтересах якої встановлено, змінено або припинено іпотеку, або уповноважені ними особи - у разі подання документів для проведення державної реєстрації набуття, зміни або припинення іпотеки.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація прав проводиться на підставі договорів, укладених у порядку, встановленому законом.

Відповідно до статті 575 Цивільного кодексу України, іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи.

В силу статті 572 Цивільного кодексу України, в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

Згідно статті 24 Закону України «Про іпотеку», відступлення прав за іпотечним договором здійснюється без необхідності отримання згоди іпотекодавця, якщо інше не встановлено іпотечним договором, і за умови, що одночасно здійснюється відступлення права вимоги за основним зобов'язанням. Іпотекодержатель зобов'язаний письмово у п'ятиденний строк повідомити боржника про відступлення прав за іпотечним договором і права вимоги за основним зобов'язанням. Правочин про відступлення прав за іпотечним договором підлягає нотаріальному посвідченню. Відомості про таке відступлення підлягають державній реєстрації у встановленому законодавством порядку.

Відповідно до ст. 33 Закону України «Про іпотеку», іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Частиною 1 статті 36 Закону України «Про іпотеку» визначено, що сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону (ч. 2 ст. 36 Закону України «Про іпотеку»).

При цьому, можливі способи звернення стягнення на предмет іпотеки у позасудовому порядку визначені частиною третьою статті 36 Закону України «Про іпотеку».

Так, за приписами ч. 3 ст. 36 Закону України «Про іпотеку», договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання у порядку, встановленому статтею 37 цього Закону; право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 цього Закону.

Відтак, наведені положення Закону дають змогу дійти висновку, що договори іпотеки не є підставою, що підтверджує виникнення, перехід або припинення права власності на нерухоме майно, чого відповідачами при прийнятті відповідного рішення до уваги враховано не було.

Тим більше, відповідно до п. 5.2. Договорів Іпотеки від 11.10.2007 р. та від 26.09.2008 р. позасудове врегулювання здійснюється одним із наступних способів звернення стягнення на предмет іпотеки:

5.2.1. Передача іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобовязання на підставі окремого договору про задоволення вимог Іпотекодержателя у порядку, встановленому Законом України «Про іпотеку».

5.2.2. Отримання Іпотекодержателем права продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу від імені Іпотекодавця на підставі окремого договору про задоволення вимог Іпотекодержателя у порядку, встановленому Законом України «Про іпотеку».

5.3. Позасудове врегулювання може бути застосовано Сторонами в будь-який момент звернення стягнення на предмет іпотеки, але в будь-якому разі лише до моменту набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Усі вищенаведені обставини свідчать про те, що у Відповідача2 були відсутні правові підстави для прийняття рішення про проведення державної реєстрації права власності квартири Позивача за Відповідачем1, оскільки це порушує всі зазначені пункти договорів в силу не укладення сторонами окремого договору про задоволення вимог Іпотекодержателя та в силу відсутності рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки, що є обовязковими умовами можливості звернення стягнення на предмети вказаних договорів іпотеки, які грубо порушені Відповідачами при ініціюванні та винесенні оскаржуваного рішення Відповідача2, що свідчить про незаконність дій Відповідачів в звязку з грубим порушенням пунктів 1,3,4 ст. 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та ст. 321, 526, 629 ЦК України.

Судом встановлено, що Позивач зверталась до Приморського районного суду м. Одеси з позовом до ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» та ПАТ «Укрсиббанк» про визнання недійсним договору іпотеки, договорів поруки і кредитів за яким квартира була передана кредиторові в іпотеку, в якості забезпечення виконання кредитних зобов'язань, але станом на сьогоднішній день рішення по вказаній справі не виносилося та розгляд справи продовжується.

Як вбачається з Договорів іпотек сторони, Позивач, ОСОБА_3 та ПАТ «Укрсиббанк» досягли згоди про можливість звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання.

Позасудове врегулювання здійснюється одним з наступних способів звернення стягнення на предмет іпотеки: - Передача Іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання на підставі окремого договору про задоволення вимог Іпотекодержателя, у порядку, встановленому Законом України «Про іпотеку»; - Отримання Іпотекодержателем права продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу від імені Іпотекодавця на підставі окремого договору про задоволення вимог Іпотекодержателя, у порядку, встановленому Законом України «Про іпотеку».

З урахуванням наведеного слідує висновок, що сторони за договором іпотеки дійшли згоди, що право власності на об'єкт заставленого майна виникає лише у певному випадку, а саме: на підставі окремого договору про задоволення вимог Іпотекодержателя, у порядку, встановленому Законом України «Про іпотеку».

Водночас, в матеріалах справи відсутні докази укладання договору між Іпотекодавцем і Іпотекодержателем про задоволення вимог Іпотекодержателя.

Таким чином, суд вважає, що дії приватного нотаріуса щодо прийняття рішення про державну реєстрацію права власності, яке виникає на підставі договору іпотеки, що містять застереження про задоволення вимог Іпотекодержателя, є протиправними.

Також, суд вважає за необхідне зазначити, що реєструючи право власності на належне позивачу квартиру за Іпотекодержателем, відповідачем2 порушено вимоги ст.ст. 3, 15, 16 Закону України «Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяження», оскільки вчинена ним дія не була пов'язаною із вчиненням нотаріальної дії з нерухомим майном.

Крім того, підставою для виникнення права власності за ТОВ «Кей-Колект» приватний нотаріус вказав у оскаржуваному рішенні Договори іпотеки.

З цього приводу суд зазначає, що відповідно до ч. 1 ст. 37 Закону України «Про іпотеку», іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки.

Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання.

Відтак, наведені положення Закону дають змогу дійти висновку, що договір іпотеки не є підставою, що підтверджує виникнення, перехід або припинення права власності на нерухоме майно, чого відповідачем при прийнятті відповідного рішення до уваги враховано не було.

Усі вищенаведені обставини свідчать про те, що у відповідача2 були відсутні правові підстави для прийняття рішення, згідно з яким проведено державну реєстрацію права власності на квартиру Позивача за Товариством з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект»., що здійснена приватним нотаріусом Відповідачем2.

Так, відповідно до пункту 4 частини 1 статті 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом, або не дають змоги встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують.

Окрім того згідно ч.5 ст.3 ЗУ "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень"(в редакції, чинній на час проведення державної реєстрації), державна реєстрація прав є публічною, проводиться органом державної реєстрації прав, який зобовязаний надавати інформацію про зареєстровані пава та їх обтяження в порядку, встановленому цим Законом. Державна реєстрація прав та їх обтяжень проводиться в порядку черговості надходження заяв.

Державна реєстрація прав власності реєстрація яких проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, під час вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном, об`єктом незавершеного будівництва проводиться нотаріусом, яким вчиняється така дія.

Державна реєстрація прав у результаті вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном, об`єктом незавершеного будівництва проводиться нотаріусом, яким вчинено таку дію.

ч.9 ст.15 ЗУ "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень"(в редакції, чинній на час проведення державної реєстрації), встановлено, що державна реєстрація прав, їх обтяжень у результаті вчинення нотаріальних дій проводиться одночасно з вчиненням такої дії

Відповідно до абзацу 4 ч.1 ст.16 ЗУ "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень"(в редакції, чинній на час проведення державної реєстрації) заява про державну реєстрацію прав та їх обтяжень у результаті вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном, обєктом незавершеного будівництва подається нотаріусу, яким вчинено таку дію.

З огляду на це, державна реєстрація права власності на предмет іпотеки за ТОВ "Кей-Колект" була здійснена нотаріусом Відповідачем2 всупереч вимогам ч. 5 ст.3, ч. 9 ст. 15, ч.1 ст.16 ЗУ "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень"(в редакції, чинній на час проведення державної реєстрації) без вчинення нотаріальної дії, оскільки здійснювати державну реєстрацію права власності на майно на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, міг виключно державний реєстратор, а не нотаріус.

Також, Згідно Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, ТОВ «Кей-Колект» звернулось до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_2 із заявою про проведення державної реєстрації прав та їх обтяжень щодо права власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1,. Надалі вказаним нотаріусом було проведено державну реєстрацію права власності на квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 за ТОВ «Кей-Колект».

Відповідач1 не мав права подавати Відповідачу2 вказану заяву про державну реєстрацію права власності на спірне нерухоме майно, а Відповідач2 не мала права здійснювати таку реєстрацію на підставі договорів іпотеки, укладених між Позивачем її чоловіком та ПАТ «Укрсиббанк», оскільки Відповідач1 не є стороною цих договорів іпотеки.

У договорі факторингу № 1 від 12.12.2011 р. та у договорі відступлення прав вимоги за договорами іпотеки від 12.12.2011 р., укладених між ПАТ «Укрсиббанк» та Відповідачем1, які не стали підставою правонаступництва Відповідача1 від банку та стали незаконною підставою реєстрації квартири Позивача на Відповідача1, відсутнє посилання на Позивача, як іпотекодавця квартири, не зазначено квартири у якості предмета договору, тобто квартира Позивача не є предметом цих договорів та незаконно перереєстрована Відповідачем2 на Відповідача1, оскільки таке право Відповідача1 не передбачено договором Іпотеки з банком та це право не перейшло до Відповідача1 у відповідності із вказаним договором факторингу від 12.12.2011 р.

Договір факторингу №1 від 12.12.2011 р. та всі додатки до вказаного договору від 12.12.2011 р. відступлення прав вимоги за договорами іпотеки від 12.12.2011 р., укладеного між ПАТ «Укрсиббанк» та Відповідачем1 не засвідчені нотаріально, що свідчить про їх нікчемність зважаючи на не додержання форми угоди при їх укладенні зважаючи на наступне.

Правочин, вчинений у письмовій формі, підлягає згідно з ч. 1ст. 209 ЦК України нотаріальному посвідченню лише у випадках, встановлених законом або домовленістю сторін. (наприклад, укладення договорів застави нерухомого майна (ч.1 ст. 577 ЦК України), купівлі-продажу земельних ділянок, єдиних майнових комплексів, житлових будинків (квартир) та інших об'єктів нерухомого майна (ст. 657 ЦК України),

Вказаній реєстрації правочини підлягають лише у випадку, встановленому законом (ч. 1 ст. 210 ЦК України). Безпосередньо у ЦК України передбачається необхідність державної реєстрації застави нерухомого майна (ч. 2 ст. 577), купівлі-продажу земельних ділянок, єдиних майнових комплексів, житлових будинків (квартир) та інших об'єктів нерухомого майна (ст. 657), відчуження майна під виплату ренти (ч. 2 ст. 732).

Правочини, що підлягають державній реєстрації, вважаються вчиненими з моменту її здійснення (ч. 1 ст. 210 ЦК України). Таким чином, державна реєстрація правочинів набуває правоутворюючого значення, оскільки саме з нею пов'язано виникнення у сторін у такому правочинів прав і обов'язків.

Недодержання вимоги закону про нотаріальну форму правочину (договору) має наслідком його нікчемність.

Нікчемним або абсолютно недійсним правочином є правочин, недійсність якого встановлена законом (ч. 1 ст. 215 ЦК України). Такий правочин не породжує передбачених законом правових наслідків і за загальним правилом визнання його недійсним в суді не вимагається, крім випадків, передбачених законом (ч. 2 ст. 218, ч. 2 ст. 219, ч. 2 ст. 220, ч. 2 ст. 221, ч. 2 ст. 224, ч. 2 ст. 226 ЦК України).

Отже, вказаний договір факторингу та будь-які не нотаріально посвідчені додатки до вказаного договору із вказівками осіб та їх нерухомого майна, зокрема на квартиру Позивача чого суду не надано, є нікчемними та не породжують жодних прав та обовязків, в звязку з недодержанням форми нотаріальних угод, що свідчить про незаконність дій Відповідачів, які порушили право власності Позивача на належну їй квартиру на підставі нікчемних угод.

До того ж, внаслідок нікчемності вказаного договору факторингу вказаний договір відступлення прав також є нікчемним, оскільки він укладений на підставі та на виконання нікчемного правочину, отже, такі договори не можуть підлягати виконанню.

Також, в звязку із тим, що Позивач не має фінансових обовязків перед Відповідачем1 внаслідок нікчемності вказаного договору факторингу вказаний договір відступлення прав втрачає зміст та не підлягає виконанню внаслідок відсутності боргового (кредитного) зобовязання Позивачів перед Відповідачем, на підставі ст. 33 Закону України «Про іпотеку», згідно якої іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання.

Отже, внаслідок відсутності основного зобовязання, в силу нікчемності договору факторингу №1 від 12.12.2011 р., згідно ст. 33 Закону України «Про іпотеку», Відповідач не може задовольнити свої вимоги за відсутністю основного зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки за договором відступлення права вимоги від 12.12.2011 р., що свідчить про незаконність порушення прав на квартиру Позивача Відповідачами.

Згідно п.1 ст. 638. ЦК України Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Зазначене, в звязку з відсутністю посилання на Позивача у якості іпотекодавця та її квартири у вигляді іпотечного майна, право на яке передається у договорі факторингу та договору відступлення права вимоги, укладені Відповідачем1 та ПАТ «Укрсиббанк», свідчить про те, що ці договори є неукладеними в силу відсутності істотних умов у цих договорах щодо іпотекодедавця та іпотечного майна, без яких угоди не можуть вважатись укладеними в силу відсутності предметів договору.

За фактом неукладеності договору у Відповідача1 не виникає жодних цивільних прав та обовязків, а тому ці договори не можуть братись до уваги судом та тут необхідно застосовувати загальні положення про повернення майна у звязку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави (статті 1212, 1213 ЦК України), що можливо виключно у разі скасування реєстрації квартири за Відповідачем1.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Також, відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно п. 1, 2 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Зазначені дії Відповідачів порушують зазначені 321, 526, 629 ЦК України внаслідок невідповідності дій Відповідачів умовам договорів іпотеки банку, згідно якого Відповідач2 не є іпотекодержателем квартири Позивача, та в звязку із здійсненням реєстрації на підставі нікчемної угоди, яку приховує Відповідач1, що свідчить про обґрунтованість позову та необхідність його задоволення, оскільки Відповідачі безпідставно порушили умови зазначених договорів, чим незаконно порушили право власності Позивача на вказану квартиру, що гарантовано Державою та Конституцією України.

Отже, з викладеного вбачається, що Відповідачем2 було незаконно проведено державну реєстрацію права власності на квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 за ТОВ «Кей-Колект», оскільки Відповідачем2 не перевірено чи має ТОВ «Кей-Колект» законне право на реєстрацію права власності на вказане майно за собою та в звязку з відсутністю у нього жодних правових підстав підтверджуючих право власності на спірну квартиру.

Відповідно до статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»:

-державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно;

-заявник - зокрема, іпотекодержатель, особа, в інтересах якої встановлено, змінено або припинено іпотеку, або уповноважені ними особи - у разі подання документів для проведення державної реєстрації набуття, зміни або припинення іпотеки.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація прав проводиться на підставі договорів, укладених у порядку, встановленому законом.

Однак, Відповідач1 не є іпотекодержателем вказаної квартири в звязку з відсутністю у Відповідача1 права на майно за вказаним договором відступлення прав вимог за договорами іпотеки від 12.12.2011 р. та в звязку з нікчемністю додаткових угод до цього договору, що свідчить про порушення Відповідачами п. 1 ч. 1 ст. 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» внаслідок здійснення незаконної реєстрації квартири Позивача за Відповідачем1.

Також, реєструючи право власності на належну Позивачу квартиру за Відповідачем1, Відповідачами порушено вимоги ст.ст. 3, 15, 16 Закону України «Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяження», оскільки вчинена Відповідачем2 нотаріальна дія не була пов'язаною із вчиненням нотаріальної дії з нерухомим майном, а чинним законодавством України, зокрема Законом України «Про нотаріат» та всіма іншими нормативно-правовими актами не передбачено право нотаріуса на перереєстрацію права власності без вчиненням нотаріальної дії з нерухомим майном шляхом його відчуження на користь набувача, що підтверджується наступним.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація прав, їх обтяжень у результаті вчинення нотаріальної дії (надання відмови в ній) проводиться одночасно з вчиненням такої дії.

Відповідно до ч. 5 ст. 3 «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація прав власності, реєстрація яких проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, під час вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном, об'єктом незавершеного будівництва проводиться нотаріусом, яким вчиняється така дія. Державна реєстрація прав у результаті вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном, об'єктом незавершеного будівництва проводиться нотаріусом, яким вчинено таку дію.

ОСОБА_7 2 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2013 року № 868 передбачено, що нотаріус проводить державну реєстрацію права власності на нерухоме майно або на об'єкт незавершеного будівництва виключно у випадку вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном.

На момент виникнення спірних правовідносин законодавством не було передбачено можливість проведення державної реєстрації речових прав на об'єкт нерухомого майна нотаріусом без вчинення ним нотаріальної дії, пов'язаної із переходом таких прав на об'єкт нерухомості.

Тобто, повноваження нотаріусів на виконання реєстраційних дій у Державному реєстрі прав пов'язуються законодавцем із вчиненням нотаріальної дії з нерухомим майном.

Крім того, відповідно до наказу ОСОБА_8 юстиції України від 02 квітня 2013 року № 607/5 «Про заходи щодо взаємодії органів державної реєстрації прав та їх посадових осіб» - у разі подання до структурних підрозділів територіальних органів Мін'юсту, що забезпечують реалізацію повноважень Укрдержреєстру, заяв щодо державної реєстрації права власності або інших речових прав на нерухоме майно (далі - речові права на нерухоме майно), що виникають на підставі рішень судів, що набрали законної сили, де однією із сторін є юридична особа, та/або інший суб'єкт господарювання, та/або фізична особа - підприємець (крім випадків державної реєстрації права власності на підставі рішень судів у справах про спадкування); на підставі договорів іпотеки, що містять застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, рішення щодо державної реєстрації речових прав на нерухоме майно приймаються державними реєстраторами прав на нерухоме майно Укрдержреєстру відповідно до додатка до цього наказу.

Таким чином, дії нотаріуса щодо прийняття рішення про державну реєстрацію права власності, яке виникає на підставі договору іпотеки, що містять застереження про задоволення вимог іпотекодержателя були протиправними у зв'язку з відсутністю у нотаріуса повноважень щодо прийняття рішення про державну реєстрацію права власності квартири Позивача за Відповідачем1 без вчинення нотаріальної дії з майном.

З викладеного вбачається, що Відповідачем нотаріальна дія з нерухомим майном не вчинялася. Посвідчення факту виникнення, переходу або припинення права власності на нерухоме майно не мало місця.

Таким чином, дії нотаріуса щодо прийняття рішення про державну реєстрацію права власності, яке виникає на підставі договору іпотеки, що містять застереження про задоволення вимог іпотекодержателя були протиправними у зв'язку з відсутністю у нотаріуса повноважень щодо прийняття рішення про державну реєстрацію права власності без вчинення нотаріальної дії з майном.

З аналізу вказаного слідує, що особа, якій відступлено право вимоги за іпотечним договором, або та особа, яка вчинила таке відступлення мають письмово повідомити боржника про вказані дії.

До того, ж Відповідачем2 були знехтувані два арешти майна та заборони на його відчуження, що були накладені Приморським районним судом м. Одеси, що свідчить про порушення Відповідачами цих судових рішень та разом з цим ст. 14 ЦПК України, згідно якої 1. Судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. 2. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом. Зазначене свідчить про порушення Відповідачами ст. 14 ЦПК України внаслідок здійснення незаконної реєстрації квартири Позивача за Відповідачем1 в порушення ухвали Приморського районного суду про накладення арешту на квартиру Позивача та заборону її відчуження, що було зареєстровано в реєстрі та навмисно порушено Відповідачами зважаючи на наступне.

Згідно до п. 5 ст. 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» - у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо заяву про державну реєстрацію прав, пов'язаних з відчуженням нерухомого майна, подано після державної реєстрації обтяжень, встановлених щодо цього майна, крім випадків, встановлених частиною дев'ятою статті 15 цього Закону.

Аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку про те, що наявність в Реєстрі запису про заборону відчуження майна є перешкодою для здійснення державним реєстратором реєстраційних дій до того часу, поки таке обтяження не буде зняте.

Зазначена правова позиція узгоджується з висновком Верховного суду України, викладеного в його рішеннях, зокрема, у постанові від 11 листопада 2014 року (справа № 21-357а14). Така ж правова позиція наведена у постановах Верховного Суду України від 11 листопада 2014 року (справа № 21-357а14) та 19 травня 2015 року (справа № 21-121а15) на які послався Верховного суду України у вказаній справі № 21-357а14.

Тобто, державну реєстрацію права власності на квартиру Позивача за Відповідачем1, було проведено приватним нотаріусом Відповідачем2, коли був наявна заборона відчуження майна, що в свою чергу є перешкодою для проведення реєстрації права власності.

До того ж, листом Національного банку України № 24-0004/97338 від 28.11.2016 р. повідомлено про відсутність у Відповідача2 ліцензій на валютні операції, що позбавляє Відповідача права здійснювати кредитні валютні операції, бути правонабувачем за договором факторингу та свідчить про нікчемність договорів факторингу та договору відступлення прав за договором іпотеки.

Згідно статті 24 Закону України «Про іпотеку» відступлення прав за іпотечним договором здійснюється без необхідності отримання згоди іпотекодавця, якщо інше не встановлено іпотечним договором, і за умови, що одночасно здійснюється відступлення права вимоги за основним зобов'язанням. Якщо не буде доведено інше, відступлення прав за іпотечним договором свідчить про відступлення права вимоги за основним зобов'язанням. Іпотекодержатель зобов'язаний письмово у п'ятиденний строк повідомити боржника про відступлення прав за іпотечним договором і права вимоги за основним зобов'язанням. Правочин про відступлення прав за іпотечним договором підлягає нотаріальному посвідченню. Відомості про таке відступлення підлягають державній реєстрації у встановленому законодавством порядку.

З аналізу вказаного слідує, що особа, якій відступлено право вимоги за іпотечним договором, або та особа, яка вчинила таке відступлення мають письмово повідомити боржника про вказані дії.

Водночас, повідомлення про відступлення права вимоги Позивачу не було направлено, жодних документів на підтвердження вказаних обставин суду не надано, що свідчить про незаконність дій Відповідачів щодо реєстрації квартири Позивача за Відповідачем1.

Підстави для відмови в державній реєстрації перелічені в статті 24 Закону N 1952-IV, якщо: 1) заявлене право, обтяження не підлягає державній реєстрації відповідно до цього Закону; 2) об'єкт нерухомого майна розміщений на території іншого органу державної реєстрації прав; 3) із заявою про державну реєстрацію прав та їх обтяжень звернулася неналежна особа; 4) подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом, або не дають змоги встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують; 5) заяву про державну реєстрацію прав, пов'язаних з відчуженням нерухомого майна, подано після державної реєстрації обтяжень, встановлених щодо цього майна, крім випадків, встановлених частиною дев'ятою статті 15 цього Закону: 51) заяву про державну реєстрацію обтяжень речових прав на нерухоме майно щодо попереднього правонабувача подано після державної реєстрації права власності на таке майно за новим правонабувачем; 52) заяву про державну реєстрацію речових прав, похідних від права власності, подано за відсутності державної реєстрації права власності, крім випадків, установлених частиною дев'ятою статті 15 цього Закону; 53) під час подання заяви про державну реєстрацію права власності на підприємство як єдиний майновий комплекс, житловий будинок, будівлю, споруду (їх окремі частини), що виникло на підставі документа, за яким правонабувач набуває також право власності на земельну ділянку, не подано заяву про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку; 54) після завершення п'ятиденного строку з дня отримання заявником письмового повідомлення про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав не усунено обставин, що були підставою для прийняття такого рішення; 55) заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень під час вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном, об'єктом незавершеного будівництва подано не до нотаріуса, який вчинив таку дію; 56) заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень в електронній формі подано особою, яка не є державним кадастровим реєстратором або державним виконавцем; 6) заявником подано ті самі документи, на підставі яких заявлене право та обтяження такого права вже зареєстровано у Державному реєстрі прав.

Отже, наявність в Єдиному реєстрі заборон запису про заборону щодо майна є перешкодою для здійснення державним реєстратором реєстраційних дій щодо цього майна до того часу, поки таке обтяження не буде зняте.

З аналізу матеріалів справи та норм права вбачається, що Відповідач згідно вимог законодавства повинен був відмовити в реєстрації за третьою особою 1 права власності на спірне майно, оскільки на час вчинення реєстраційних дій в Єдиному реєстрі були наявні запис про арешт спірного майна, проте, Відповідачем вчинено дії по реєстрації права власності, що суперечить вимогам законодавства.

Аналогічна позиція викладене в Ухвалі Вищого адміністративного суду України від 29.01.2015 р. по справі N К/800/37285/14.

Враховуючи викладене, компетенцію нотаріуса щодо вчинення реєстраційних дій та зазначене вище в сукупності, свідчить про наявність підстав для задоволення позовних вимог в повному обсязі, оскільки оскаржуване рішення прийнято не в порядок, спосіб та не в межах компетенції наданої Відповідачу2.

ОСОБА_7 2 Порядку N 868, передбачено, що Державну реєстрацію прав шляхом внесення записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (далі - Державний реєстр прав) проводять орган державної реєстрації прав та нотаріус як спеціальний суб'єкт, на якого покладаються функції державного реєстратора прав на нерухоме майно (далі - нотаріус). Орган державної реєстрації прав проводить: державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно за місцем розташування такого майна; державну реєстрацію обтяжень речових прав на нерухоме майно незалежно від місця розташування такого майна; облік безхазяйного нерухомого майна за місцем розташування такого майна. Якщо нерухоме майно розміщене в межах території, на якій діють два і більше органів державної реєстрації прав, державна реєстрація речових прав, облік безхазяйного нерухомого майна проводяться одним з таких органів, що обрані заінтересованою особою або уповноваженою нею особою (далі - заявник). Нотаріус, яким вчинено нотаріальну дію з нерухомим майном, проводить державну реєстрацію прав, набутих виключно у результаті вчинення такої дії. У разі коли у результаті вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном виникають речові права, що є похідними від права власності, за відсутності державної реєстрації права власності на таке майно у Державному реєстрі прав нотаріус, яким вчиняється нотаріальна дія, одночасно проводить державну реєстрацію права власності на таке майно та державну реєстрацію речового права, що є похідним від нього.

У відповідності до п. 2.1, 2.6 Порядку N 3502/5, для внесення змін до записів, внесення записів про скасування державної реєстрації прав та скасування записів Державного реєстру прав заявник подає органу державної реєстрації прав, державним реєстратором якого було проведено державну реєстрацію прав, або нотаріусу, яким проведено державну реєстрацію прав, заяву та документи, визначені цим Порядком.

У разі ліквідації державної нотаріальної контори, зупинення або припинення нотаріальної діяльності приватного нотаріуса заява подається до органу державної реєстрації прав за місцем розташування нерухомого майна. Заява подається щодо кожного об'єкта нерухомого майна окремо. Для внесення записів про скасування державної реєстрації прав, скасування записів Державного реєстру прав заявник подає рішення суду про скасування рішення державного реєстратора, що набрало законної сили, та копії документів, визначених у пункті 2.3 цього розділу.

Всі зазначенні численні норми права були безпідставно та грубо порушено Відповідачами.

До того ж, Позивачу Відповідачем1 не направлялось та вона не отримувала повідомлення, оформленого згідно ст.35 Закону України «Про іпотеку».

У зв'язку з наведеним, не підтверджено завершення 30-денного строку з моменту отримання такої вимоги про усунення порушень основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору.

Отже, всупереч п.46 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2013 року №868 (в редакції, що була чинною на час спірних правовідносин), для проведення державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, заявником Відповідачем1 не було надано документ, що підтверджує завершення 30-денного строку з моменту отримання мною іпотекодавцем письмової вимоги іпотекодержателя, надісланій іпотекодержателем іпотекодавцеві.

Зазначена правова позиція висловлена в Ухвалі Київського апеляційного адміністративного суду по справі: № 826/1486/16 від 14 липня 2016 року стосовно учасників у дійсній справі нотаріуса ОСОБА_9 та ТОВ «Кей-Колект».

Отже, Відповідач2 не мала жодного права реєструвати за Відповідачем1 право власності на квартиру Позивача.

Також, ОСОБА_7 2.6 Порядку прийняття і розгляду заяв про внесення змін до записів, внесення записів про скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень та скасування записів Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженого Наказом ОСОБА_8 юстиції України від 12 грудня 2011 р. № 3502/5, передбачено, що для внесення записів про скасування державної реєстрації прав, скасування записів Державного реєстру прав, «заявник подає рішення суду про скасування рішення державного реєстратора, що набрало законної сили».

Порядок ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 26 жовтня 2011 р. № 1141, у п. 41 закріпив, що державний реєстратор вносить записи до Державного реєстру прав про скасування державної реєстрації прав у разі скасування на підставі рішення суду рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень.

Таким чином, діючим законодавством закріплено, що скасування запису про реєстрацію права власності можливе лише у випадку скасування рішення державного реєстратора про реєстрацію права власності. Відтак, для скасування запису про реєстрацію права власності в будь-якому випадку необхідно звертатися з окремим позовом до суду, що було грубо порушено відповідачами.

Відповідно до пункту 46 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, в редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин, для проведення державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, заявник, крім документа, що підтверджує виникнення, перехід та припинення речових прав на нерухоме майно, подає:

1) завірену в установленому порядку копію письмової вимоги про усунення порушень, надіслану іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця, в якій зазначається стислий зміст порушеного зобов'язання, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш як 30-денний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання такої вимоги;

2) документ, що підтверджує завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у письмовій вимозі, надісланій іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця;

3) заставну (якщо іпотечним договором передбачено її видачу).

Наявність зареєстрованої заборони відчуження нерухомого майна, накладеної нотаріусом під час посвідчення договору іпотеки, на підставі якого відбувається перехід права власності на предмет іпотеки від іпотекодавця до іпотекодержателя, а також зареєстрованих після державної реєстрації іпотеки прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно не є підставою для відмови у проведенні державної реєстрації права власності за іпотекодержателем.

Відповідної вимоги від Відповідача1 Позивач не отримувала, що свідчить про порушення законодавства Відповідачами.

Відтак, Відповідачами не дотримано приписів пункту 46 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, а державним реєстратором приписів статті 9 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» в частині встановлення відповідності заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими правами на нерухоме майно.

Отже враховуючи, що Відповідачем1 не дотримано порядок вчинення дій та подачі документів для проведення державної реєстрації з урахуванням вимог Закону України «Про іпотеку», а Відповідачем2 приписів статті 9 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» в частині встановлення відповідності заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими правами на нерухоме майно, позовні вимоги про визнання протиправними дій та скасування рішення за індексним номером №11944729, підлягають задоволенню.

Отже, Відповідач2 не мала права скасовувати реєстрацію права власності на квартиру Позивача в силу відсутності скасування рішення державного реєстратора про реєстрацію права власності Позивача, що свідчить про грубе порушення Відповідачами п. 41 Порядку ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 26 жовтня 2011 р. № 1141.

ОСОБА_8 юстиції України від 10.11.2016 р. ПІ-О-2097 повідомлено про зупинення діяльності Відповідача2 з відповідним відключенням її від інформаційних систем.

Також, згідно довідки № 2166 від 06.08.2016 р. виписки з домової книги про склад родини та прописки у квартирі Позивача 24.03.2016 р. на момент скасування права власності Позивача на квартиру проживала, зараз проживає та зареєстрована малолітня племінниця Позивача ОСОБА_10 ІНФОРМАЦІЯ_1.

Відповідно до ст. 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей» держава охороняє і захищає права та інтереси дітей під час вчинення правочинів щодо нерухомого майна. Неприпустиме зменшення або обмеження прав та інтересів дітей під час вчинення будь-яких правочинів щодо жилих приміщень. Органи опіки та піклування здійснюють контроль за дотриманням батьками та особами, які їх замінюють, житлових прав і охоронюваних законом інтересів дітей відповідно до закону. Для вчинення будь-яких правочинів щодо нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування, що надається відповідно до закону. Посадові особи органів опіки та піклування несуть персональну відповідальність за захист прав та інтересів дітей при наданні дозволу на вчинення правочинів щодо нерухомого майна, яке належить дітям.

ОСОБА_7 1.9, 1.10 гл. 2 розд. II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України (затверджено наказом ОСОБА_8 юстиції України від 22 лютого 2012 р. № 296/5, зареєстрованого в ОСОБА_8 юстиції України 22 лютого 2012 р. за N 282/20595 передбачено, що з метою перевірки відсутності прав малолітніх та неповнолітніх дітей, недієздатних чи обмежено дієздатних осіб на користування відчужуваними житловим будинком, квартирою, кімнатою або їх частиною нотаріус вимагає подання йому довідки про склад сім'ї житлово-експлуатаційної організації, квартального комітету або іншого уповноваженого органу з питань реєстрації місця проживання. У разі виявлення з поданих відчужувачем документів, що право власності або право користування відчужуваним житловим будинком, квартирою, кімнатою або їх частиною мають малолітні чи неповнолітні діти або недієздатні чи обмежено дієздатні особи, нотаріус повинен витребувати у відчужувача дозвіл органу опіки та піклування на вчинення такого правочину у формі витягу з рішення відповідної районної, районної у містах Києві та Севастополі державної адміністрації, відповідного виконавчого органу міських, районних у містах, сільських, селищних рад.

При цьому, органом опіки та піклування згода на вчинення нотаріусом державної реєстрації передачі права власності на вказану квартиру до ТОВ «Кей-Колект» не надавалась, що свідчить про порушення Відповідачами прав дитини при реєстрації права власності за Відповідачем2 на квартиру де мешкає та має право проживати дитина, про порушення Відповідача ОСОБА_7 1.9, 1.10 гл. 2 розд. II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України (затверджено наказом ОСОБА_8 юстиції України від 22 лютого 2012 р. № 296/5, зареєстрованого в ОСОБА_8 юстиції України 22 лютого 2012 р. за N 282/20595 та ст. 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей».

Отже, в силу приписів статті 17 Закону України «Про охорону дитинства» та статті 177 Сімейного кодексу України правочини щодо майнових прав малолітньої дитини потребують дозволу органу опіки та піклування.

Як встановлено у Преамбулі Декларації прав дитини 1959 року, дитина внаслідок фізичної та розумової незрілості потребує спеціальної охорони і турботи, у тому числі й належного правового захисту.

Відповідно до статті 16 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року жодна дитина не може бути об'єктом свавільного або незаконного втручання в її право на особисте і сімейне життя, недоторканність житла, таємницю кореспонденції або посягання на її честь та гідність.

Згідно ст. 156 ЖК України члени сімї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Згідно з п. З ст. 71 ЦК України жиле приміщення зберігається за дітьми, які виховуються у родичів, опікуна чи піклувальника, якщо в цьому приміщенні залишилися проживати інші члени сім'ї.

Всі зазначені норми порушені Відповідачами та свідчать про незаконність всіх дій Відповідачів.

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом, або не дають змоги встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують. Зазначене свідчить про те, що Відповідач2 мала відмовити Відповідачу1 у реєстрації права власності на квартиру Позивача у відповідності до чинного законодавства, отже дії Відповідача2 винесенню оскаржуваного рішення, а отже й рішення разом із записом Відповідача2 про реєстрацію квартири Позивача2 за Відповідачем є незаконними.

Таким чином, суд вважає за можливе задовольнити позов в частині визнання протиправним та скасування рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Відповідача2 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, згідно з яким проведено державну реєстрацію права власності квартиру позивача за Товариством з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» та скасування запису здійсненого згідно протиправного рішення.

Щодо вимоги позивача про виключення з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна запис про накладення арешту та заборони його відчуження, накладеного приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_2 , то зазначена процедура не належить до відповідачів, тому суд вважає за доцільне в цій частині позовних вимог відмовити.

Відповідно до положень ст.41 Конституції України та ст.1 Протоколу №1 до Європейської Конвенції з прав людини 1950 року держава Україна гарантує громадянам непорушність їхньої приватної власності.

Відповідно до положень ч.1 ст.321 ЦК України ніхто не може бути протиправно позбавлений чи обмежений в праві власності.

У відповідності до ст.16 ЦК України, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, відновлення становища, яке існувало до порушення; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Зазначеним Рішенням нотаріуса від порушені права позивача як власника нерухомого майна, гарантовані державою Україна, ст.1 Протоколу №1 до Європейської Конвенції з прав людини 1950 року, норми якого згідно положень ст.9 Конституції України мають пріоритет над нормами вітчизняного законодавства.

На підставі викладеного, керуючись ст.16, 203, 215, 328, 330, 387, 388, 393 ЦК України, ст.ст.125, 126, 155 Земельного Кодексу, ст.ст.88, 213, 215 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «КЕЙ-КОЛЕКТ», Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_2, третя особа: орган опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради про визнання протиправним та скасування рішення - задовольнити.

Позов ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-коллект», Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_2 про визнання незаконними рішень та скасування записів в реєстр задовольнити часково.

Визнати протиправним та скасувати рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_2 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 24 березня 2016 року індексний номер 28916780.

Скасувати в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис № 13852886 про реєстрацію за Товариством з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» () право власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1, що здійснений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_2 18 березня 2016 року.

Судові витрати у розмірі 1102,40 грн. (одна тисяча сто дві грн. 40 коп.) стягнути на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_1) з рахунку приватного нотаріуса.

У задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_3 відмовити.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду до апеляційного суду Одеської області через суд першої інстанції протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: А.Ю.Бойчук