Ухвала

іменем україни

15 лютого 2017 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Журавель В.І., Закропивного О.В.,

ХоптиС.Ф., Штелик С.П.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Білозерського районного суду Херсонської області від 23 грудня 2015 року та рішення апеляційного суду Херсонської області від 07 квітня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2015 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з указаним вище позовом, зазначивши, що відповідно до укладеного кредитно-заставного договору від 04 червня 2008 року ОСОБА_3 отримала кредит у розмірі 6 811,39 доларів США з терміном повернення до 03 червня 2013 року.

У зв'язку з неналежним виконанням позичальником умов кредитного договору станом на 31 серпня 2015 року утворилася заборгованість у розмірі 25 385,67 доларів США, яку позивач просив стягнути з відповідача.

Рішенням Білозерського районного суду Херсонської області від 23 грудня 2015 року позов ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором від 04 червня 2008 року у розмірі 25385,67 доларів США, що еквівалентно 537 668 грн 56 коп.

Рішенням апеляційного суду Херсонської області від 07 квітня 2016 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове про відмову у позові.

У касаційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк», посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення місцевого суду.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами для касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Рішення апеляційного суду не відповідає зазначеним вимогам закону.

Згідно зі ст. ст. 526, 530, 610, ч. 1 ст. 612 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Судом установлено, що 04 червня 2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 укладено кредитно-заставний договір, відповідно до умов якого остання отримала кредит у розмірі 6 811,39 доларів США з терміном повернення до 03 червня 2013 року.

У зв'язку з неналежним виконанням позичальником умов кредитного договору станом на 31 серпня 2015 року утворилася заборгованість у розмірі 25 385,67 доларів США, яка складається з заборгованості за кредитом - 5 466,97 доларів США, заборгованості за процентами за користування кредитом - 1 871,15 доларів США, заборгованості з комісії за користування кредитом - 437,13 доларів США, пені за несвоєчасне виконання зобов'язань - 16 390,34 доларів США, штрафу (фіксована частина) - 11,80 доларів США, штрафу (процентна складова) - 1 208,28 доларів США.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що позичальник не виконує взятих на себе зобов'язань за кредитним договором, має прострочену заборгованість, яка повинна бути стягнута з нього.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове про відмову у позові, апеляційний суд дійшов висновку про те, що заявлений банком позов на суму 25 385,67 доларів США є передчасним, оскільки визначення суми заборгованості відповідачки можливе лише з урахуванням вартості вилученого предмету застави.

Проте висновки апеляційного суду не відповідають матеріалам справи.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 16 ЦК Украйни, одним із способів захисту судом цивільних прав та інтересів є примусове виконання зобов'язання в натурі. Примусове виконання зобов'язання в натурі, - це спосіб захисту, який випливає з загального принципу повного і належного виконання зобов'язання та полягає в зобов'язанні здійснити дію, або утриматися від її здійснення, незалежно від застосування до боржника інших заходів впливу.

Право вибору способу захисту, передбаченого законом, належить особі, яка звернулася за захистом свого права (ст. ст. 3, 4, 11 ЦПК України).

Згідно із ч. 2 ст. 31 ЦПК України позивачеві належить й право визначення предмета і підстав позову.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем заявлено вимоги про стягнення заборгованості за кредитно-заставним договором.

Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Разом з тим, при розгляді справи апеляційний суд не врахував положення ст. 212 ЦПК України з яких вбачається, що жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

При цьому доказування не може ґрунтуватись на припущеннях (ч. 4 ст. 60 ЦПК України).

Дійшовши висновку про передчасність заявлених ПАТ КБ «ПриватБанк» позовних вимог, апеляційний суд не перевірив належним чином підстав заявленого позову, наявну суму заборгованості за кредитним договором, в той же час обмежився дослідженням обставин дотримання умов договору щодо процедури повідомлення боржника, яка стосується випадків позасудового звернення стягнення на заставлене майно та передчасності позову у зв'язку із неможливістю визначити розмір заборгованості.

Крім того, суд не врахував право заставодержателя звернутися у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду, оскільки заставодавець у судовому засіданні має можливість заперечувати проти вимог заставодержателя, що відповідає положенням ст. 124 Конституції України.

Наведене свідчить про те, що апеляційний суд на порушення вимог ст. ст. 212-214 ЦПК України не встановив фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Враховуючи допущені судом апеляційної інстанції порушення норм матеріального та процесуального права, ухвалене ним рішення не може вважатися законним і обґрунтованим, у зв'язку із чим відповідно до ст. 338 ЦПК України таке рішення підлягає скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 344, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Херсонської області від 07 квітня 2016 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: В.І. Журавель

О.В. Закропивний

С.Ф. Хопта

С.П.Штелик