Справа № 316/1265/16-ц
Провадження № 2/316/46/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" лютого 2017 р. м.Енергодар

Енергодарський міський суд Запорізької області, у складі суду:

головуючого судді: Капустинського М.В.

секретаря судового засідання: Терещенко О.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судового засідання в місті Енергодар Запорізької області цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача ОСОБА_1 акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» - ОСОБА_3, який діє на підставі довіреності, звернувся до Енергодарського міського суду Запорізької області з вищезазначеною позовною заявою, в якій просить стягнути з відповідача на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 37549 грн. 71 коп., а також понесені витрати за звернення до суду у вигляді судового збору в розмірі 1378 грн. 00 коп.

У обґрунтування своїх позовних вимог представник позивача зазначив:

Між відповідачем по справі ОСОБА_2 та ОСОБА_1 акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк» (надалі Банк) 15.08.2013 року було укладено договір без номеру, відповідно з яким відповідач отримав кредит у розмірі 6200 грн. 00 коп. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30.00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. При зміні кредитного ліміту Банк керується п. 2.1.1.2.3, п. 2.1.1.2.4 «Умов та Правил надання банківських послуг», де зазначено, що Клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням Банку і Клієнт дає право Банку у будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт. Підписання Договору є прямою і безумовною згодою Позичальника щодо прийняття будь-якого розміру Кредитного ліміту, встановленого Банком, відповідно до п. 2.1.1.2.4 Умов та правил надання банківських послуг. Відповідач, своїм підписом у заяві, підтвердив свою згоду з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами Користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському Інтернет сайті. Крім того, п. 1.1.3.2.3 «Умов та правил надання банківських послуг» передбачена можливість односторонньої зміни тарифів та інших невідємних частин Договору. Таким чином, розмір відсотків за кредитом може змінюватись Банком за умов інформування позичальника. Відповідно до п. 1.1.2.3 до обовязків позичальника відноситься отримання виписки про стан картрахунків та про здійснені операції по картрахункам.

Банк свої зобовязання за Договором та Угодою виконав у повному обсязі, а саме надав кредитні кошти відповідачу. Відповідач повинен був слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення Овердрафту, згідно п.1.1.2.7 «Умов та правил надання банківських послуг». Відповідно до п.2.1.1.7.6 «Умов надання банківських послуг», при порушенні позичальником строків платежів по кожному з грошових зобовязань, передбачених Договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобовязаний сплатити Банку штраф у розмірі 500 грн. 00 коп. +5% від суми позики. Однак, відповідач не надав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за Кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов Договору, тобто порушив умови Договору та не виконав за ним своїх зобовязань. Згідно із п. 1.1.3.2.2 «Умов та правил надання банківських послуг», у разі порушення власником умов Договору та/або у разі виникнення Овердрафту, Банк має право призупинити здійснення розрахунків по карті (заблокувати карту) та/або визнати карту недійсною до моменту усунення порушень, а також вимагати дострокового виконання боргових зобовязань в цілому або у встановленою Банком часткою у разі невиконання власником своїх боргових обовязків та інших обовязків за цим Договором.

Згідно із п. 2.1.1.12.11 «Правил користування платіжною карткою», Банк має право вимагати дострокового виконання боргових зобовязань в цілому або у встановленої Банком долі в разі не виконання боржником своїх боргових та інших обовязків за Договором.

У звязку з порушеннями виконання зобовязань за кредитним договором, за відповідачем, станом на 31.03.2016 рік виникла заборгованість у розмірі 37549 грн. 71 коп., яка складається з:

- заборгованості за кредитом у розмірі 6171 грн. 00 коп.,

- заборгованості по відсоткам за користування кредитом у розмірі 29014 грн. 44 коп.,

- заборгованості за пенею та комісією в розмірі 100 грн. 00 коп.

а також штрафи відповідно до п.2.1.1.7.6 «Умов та правил надання банківських послуг»:

- штраф (фіксована частина) у розмірі 500 грн. 00 коп.,

- штраф (процентна складова) у розмірі 1764 грн. 27 коп.

Просить суд стягнути з відповідача на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» вищезазначену суму заборгованості за кредитним договором та суму сплаченого судового збору при зверненні до суду.

У судове засідання представник позивача - не зявився, у пункті третьому вимог позовної заяви (а.с.3 зворот) та у клопотанні (а.с. 38) просить суд розглянути справу за відсутності представника позивача на підставі наявних у справі доказів та, у разі неявки відповідача, не заперечує проти винесення заочного рішення.

У судове засідання відповідач ОСОБА_2 зявився та заперечував проти позовних вимог, пояснивши суду наступне: спірний кредит з Банком він не укладав, оскільки на час укладення цього договору 15.08.2013 року в нього був відсутній паспорт громадянина України, оскільки невстановлена особа, маючи у розпорядженні паспорт на його імя, шахрайським шляхом заволоділа грошовими коштами, чим заподіяла йому матеріальну шкоду. Відповідач зазначає, що йому не було відомо про наявність будь-яких зобовязань фінансового характеру перед позивачем, оскільки він не має постійного місця проживання та ніяких договорів не укладав.

Вислухавши пояснення відповідача, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків:

Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Статтею 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно ст. 1051 ЦК України, позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором.

Позивач посилається, що договір з відповідачем було укладено 15.08.2013 року (а.с.2) та надає на підтвердження заяву-анкету про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку (а.с.6), а також копію паспорта на імя відповідача (а.с.33)

Однак, суд критично відноситься до наданих доказів, оскільки, паспортні дані зазначені в анкеті-заяві у графі «Документ» вказано паспорт серії СВ та номер 662098, виданий 20.11.2002 року Енергодарським ГО УМВ, що відрізняється від серії, номеру, дати видачі і копії паспорта долученого позивачем як доказ до позову (а.с.6, 33), крім того, в наданій позивачем, до матеріалів позову, копії паспорта, як суд зауважив: виданого 17.12.2014 року, стоїть відмітка: «Копія вірна», завірена начебто ОСОБА_2 та ОСОБА_4, а також стоїть дата 26.12.2014 року (а.с.33). Однак, позивач вказує на оформлення кредиту 15.08.2013 року, тому не зрозуміло, як при оформленні кредиту у 2013 році, міг бути наявним у Позивача паспорт громадянина України на імя відповідача який відповідачем було отримано лише у 2014 році.

Також, на підтвердження своїх заперечень відповідач надав суду Витяг з кримінального провадження з К-Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області про початок досудового розслідування від 03.03.2016 щодо заволодіння у 2013 році невстановленою особою паспорта громадянина України ОСОБА_2 (а.с.73), Повідомлення про початок досудового розслідування 03.03.3016 р. по кримінальному правопорушенню внесеному в Єдиний реєстр досудового розслідування від 03.03.2016 р. (а.с.74), а також надав копію паспорта громадянина України на своє імя в якому зазначено дату отримання: 17.12.2014 року (а.с.75) Тобто з наданих відповідачем документів встановлено, що за заявою ОСОБА_2 до Єдиного реєстру досудових розслідувань 03.03.2016 було внесено інформацію про кримінальне правопорушення за ч.1 ст.190 КК України, зокрема за тим фактом, що у 2013 році невстановлена особа, заволодівши паспортом на імя ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1, після чого оформила із ПАТ КБ «Приватбанк» кредитний договір на вказане імя у звязку із чим у ОСОБА_2 виникла заборгованість за договором у сумі 14 000 грн.

Враховуючи вищезазначене, суд вважає, що позивачем не доведено, що саме відповідачем ОСОБА_2. було оформлено заяву-анкету на отримання та отримано 15.08.2013 року кредитні кошти.

Та суду не зрозуміло як копія паспорта громадянина України ОСОБА_2 виданого відповідачу у 2014 році, могла бути посвідчена 26.12.2014 року як «Копія вірна» та додана як доказ позивачем за кредитним договором оформленим 15.08.2013 року, з чого суд ставить під сумнів наявність самого факту оформлення відповідачем кредитного договору з позивачем.

Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: зокрема визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до ст.10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Згідно до ч.1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб та в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

В силу положень ст.57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч.1 ст.58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно із ст.179 ЦПК України, предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ст.212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Проаналізувавши наявні докази у матеріалах справи, суд дійшов висновку, що позивачем не надано суду належних, допустимих та достатніх доказів того, що позивач уклав договір на отримання кредитних коштів, їх перерахування та отримання саме з відповідачем зазначеним в позовній заяві, тобто ОСОБА_2

За викладених обставин, суд вважає, що позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором № б/н від 15.08.2013 року є не обґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, оскільки не доведені належними, допустимими та достатніми доказами.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст.ст. 3, 10, 11, 27, 57-60, 88, 179, 208, 209, 212-215, 292, 294 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні вимог позовної заяви ОСОБА_1 акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до Апеляційного суду Запорізької області через Енергодарський міський суд Запорізької області. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: М. В. Капустинський