АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження № 22-ц/796/2633/2017 Доповідач - Желепа О.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 лютого 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого Желепи О.В.

суддів Іванченка М.М., Рубан С.М.

при секретарі Перетятько А.К.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Печерського районного суду м. Києва від 14 квітня 2015 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Відкритого акціонерного товариства «Селянський комерційний банк «Дністер», Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія», треті особи: ОСОБА_2, Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, ОСОБА_3 про визнання недійсним договору купівлі продажу прав вимоги, -

Заслухавши доповідь судді Желепи О.В., пояснення представника позивача, та відповідача ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія», перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів, -

В С Т А Н О В И Л А:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ВАТ «Селянський комерційний банк «Дністер», ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія», третя особа - ОСОБА_2, в якому просив визнати недійсним договір купівлі-продажу права вимоги № 115 від 07.03.2014 року.

За клопотанням представника позивача, до участі у справі залучені в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору - ОСОБА_3 та Фонд гарантування вкладів фізичних осіб.

Обґрунтовуючи позовні вимоги посилався на те, що під час виконавчого провадження, йому, як боржнику, стали відомі обставини, пов'язані із заміною кредитора (стягувача) ВАТ «СКБ «Дністер» на нового - ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія». Разом з тим, позивач не був повідомлений у належний спосіб про заміну кредитора у зобов'язанні, а відтак був позбавлений можливості самостійного викупу своїх боргових зобов'язань. Особливу увагу суду позивач звертає на те, що всупереч приписам п. 12.7 Постанови НБУ № 332 від 08.08.2012 дана угода укладалась після затвердження кінцевого ліквідаційного балансу , не уповноваженою особою ліквідатором.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 14.04.2015 року в задоволені позову ОСОБА_1 до Відкритого акціонерного товариства «Селянський комерційний банк «Дністер», Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія», треті особи: ОСОБА_2, Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, ОСОБА_3 про визнання недійсним договору купівлі продажу прав вимоги - відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив його скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

В скарзі зазначив, що рішення ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, не відповідає фактичним обставинам справи, та є таким, що постановлене без всебічного та повного дослідження доказів. Судом порушено вимоги ст. ст. 5, 10, 27, 31, 5, 58, 59 ЦПК України та ч.4 ст. 32 ст.ст. 55, 129 Конституції України. Судом не було досліджено в повному обсязі докази надані в судовому засіданні на підтвердження відсутності повноважень у ліквідатора вчиняти договір відчуження кредиторських прав . Судом не враховано , що грошові кошти згідно платіжного доручення №385 від 13 березня 2014 року за придбання права вимоги в сумі 125 000 грн. не могли бути зараховані на рахунок одержувача. Також вказував на те, що укладення договору про відступлення прав вимоги №115 від 07.03.2014 року не могло відбуватися між Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» та ВАТ «Селянський комерційний банк «Дністер», оскільки після винесення Рішення №19 від 17 січня 2014року активами ВАТ «Селянський комерційний банк «Дністер» управляв та володів вже не Національний Банк України в особі ліквідатора Яремчишина І.Б., а Приватне підприємство «Група компаній «ІНСЕ». Тобто ні стороною договору про відступлення прав вимоги №115 від 07.03.2014 року ні підписантом уповноваженим за законом на укладення будь - яких договорів з 17 січня 2014 року вже не могло бути ВАТ «Селянський комерційний банк «Дністер» в особі ліквідатора ЯремчишинаІ.Б.

В судовому засіданні апеляційного суду 07 лютого представник позивача доводи скарги підтримав.

В судове засідання 21 лютого 2017 року представник позивача не з'явився, та подав клопотання про зайнятість в інших судових процесах за межами Києва.

З урахуванням того, що представник позивача надав пояснення в судовому засідання 07 лютого 2017 року, та не повідомив апеляційний суд про неможливість прибути в судове засідання на 21 лютого 2017 року під час вирішенні судом питання про дату на яку оголошувалась перерва, та з врахуванням долучених до клопотання документів, з яких не вбачається неможливість бути присутнім в суді 21 лютого 2017 року, колегія суддів визнала причину неявки представника до апеляційного суду неповажною.

Представник ТОВ «ФК Довіра та Гарантія» проти задоволення скарги заперечувала, подала до суду письмові пояснення.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленого судом рішення, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Так, згідно зі ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Статтею 626 ЦК України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

При цьому, згідно ст. 627 ЦК України та відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно зі ст.655, ч.3 ст. 656 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Предметом купівлі-продажу може бути право вимоги, якщо вимога не має особистого характеру. До договору купівлі-продажу права вимоги застосовуються положення про відступлення права вимоги, якщо інше не встановлено договором або законом.

За змістом ч. 1 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Відповідно до ст. ст. 215 - 235 ЦК України, особа, яка вважає, що її права, речові права порушені, має право звернутися до суду з вимогами про визнання правочину недійсним, вказавши конкретну підставу для визнання його недійсним.

Згідно з вимогами ст. 16 ЦК України, звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту. Обравши способом захисту визнання правочину недійсним, позивач у силу ст. 10 ЦПК України зобов'язаний довести правову та фактичну підставу недійсності правочину.

Так, відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу, відповідно до яких, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Судом було встановлено, що 07.03.2014 між ВАТ «СКБ «Дністер» та ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» було укладено договір купівлі-продажу права вимоги № 115, за умов якого даний договір є правочином заміни кредитора у зобов'язанні (п. 2.1 договору); за умовами цього договору первісний кредитор відступає за плату, а новий кредитор набуває право вимоги, належне первісному кредиторові відповідно до контракту, укладеного між первісним кредитором та боржником, а також відповідно до договору забезпечення (п. 2.3 договору); станом на 7 березня 2014 року загальна заборгованість боржника перед первісним кредитором за контрактом складає 2 090 632 грн. 34 коп.; новий кредитор зобов'язується сплатити первісному кредитору вартість договору в порядку та в строки, передбачені пунктом 4.1 цього договору, а первісний кредитор відступає новому кредитору право вимоги п. 2.5 договору).

Згідно пункту 2.6 договору з моменту повного виконання новим кредитором обов'язків, передбачених пунктом 4.1 цього договору та укладення між первісним кредитором та новим кредитором акту прийому-передачі права вимоги - первісний кредитор вважається таким, що відступив новому кредитору належне кредитору право вимоги до боржника. Відповідно, з дати відступлення у кредитора припиняється, а у нового кредитора виникає право вимоги до боржника.

Пунктом 3.1 договору закріплено, що на підтвердження наявності права вимоги у нового кредитора після підписання договору сторони укладають акт прийому-передачі права вимоги (додаток № 3).

За право вимоги, що відступається за договором, новий кредитор сплачує первісному кредитору вартість договору наступним чином: шляхом перерахунку суми у розмірі 125 000,00 грн. на п/р № 9 в Управлінні НБУ у Львівській області, МФО 325622, , отримувач: ВАТ «СКБ «Дністер», в наступному порядку:

62 500,00 грн. після передачі усіх документів по контракту, але не раніше 13 березня 1014 року;

62 500,00 грн. після здійснення відступлення по усім договорам забезпечення до контракту (п. 4.1 договору).

Відповідно до п. 4.2 договору вартість договору не суперечить вимогам рішення Правління Національного банку України № 707 від 20 вересня 2013 року.

Додатком № 2 до договору купівлі-продажу права вимоги № 115 від 07.03.2014 є перелік боржників та контрагентів, відносно яких виникло право вимоги кредитора, та права вимоги, за якими відступаються до нового кредитора. Відповідно до даного переліку найменування позичальника: ОСОБА_2, номер кредитного договору - 3228/1, період дії з 26.01.2007 по 26.01.2012, загальна сума заборгованості - 2 090 632,34 грн.

За платіжним дорученням № 385 від 13 березня 2014 року ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» перерахувало на рахунок ВАТ «СКБ «Дністер» № 9 в Управлінні НБУ у Львівській області, код банку 325622, кошти у розмірі 125 000,00 грн., із зазначенням призначення платежу «За відступлення права вимоги згідно договору купівлі-продажу права вимоги № 115 від 07.03.2014 (а.с. 30).

Того ж дня, 13.03.2014 року, між первісним кредитором - ВАТ «СКБ «Дністер», в собі ліквідатором Яремчишина І.Б., та новим кредитором - ТОВ «ФК «Довіра та гарантія», особі директора Сущенка Ю.В., складено та підписано Акт прийому передачі права вимоги згідно до Договору купівлі-продажу права вимоги № 115 від 07.03.2014 на підтвердження наступного:

1) 13.03.2014 новий кредитор здійснив оплату ціни договору належним чином та у повному обсязі згідно з умовами договору;

2) з 13.03.2014 право вимоги за всіма договорами, зазначеними в п. 2.2 договору та додатку № 2 договору у повному обсязі перейшло від первісного кредитора до нового кредитора згідно з умовами договору (а.с. 29).

Як вбачається із долучених до матеріалів справи документів та пояснень представника ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» , за замовленням ВАТ «СКБ Дністер» була проведена незалежна оцінка права вимоги за зобов'язаннями, які виникають на підставі договорів про надання кредитів, виданих ВАТ «СКБ «Дністер», що була здійснена Приватним підприємством «Експерт-А», за результатами якої складений Звіт.

Відповідно до розділу 7.3 Звіту була визначена ринкова вартість права вимоги, в тому числі і за зобов'язаннями ОСОБА_2, яка склала 114 970,50 грн.

Відповідно до рішення Комісії з питань та регулювання діяльності банків Національного банку України від 20.09.2013 «Про погодження порядку продажу майна активів) Відкритого акціонерного товариства «Селянський комерційний банк «Дністер», його складу, умови та строків придбання» погоджений порядок продажу майна (активів) банку, його склад, умови та строки придбання за ціною, не нижчою, ніж оціночна ринкова вартість, визначена суб'єктом оціночної діяльності, шляхом проведення аукціону.

У вказаному Рішенні від 20.09.2013 зазначено: «у разі відсутності заяв щодо придбання майна (активів) банку на аукціоні, ліквідатору - здійснити безпосередній продаж майна (активів) банку фізичній або юридичній особі за ціною останніх торгів на аукціоні.

Відповідно до протоколу № 115 аукціону з повторної реалізації майна від 04.11.2013 оку, визначено, що аукціон з продажу лоту - майнові права за кредитом, наданим ВАТ СКБ «Дністер» фізичній особі за договором про надання кредиту № 13228/1 від 26.01.2007 року (Позичальник - ОСОБА_2.) у кількості 1 на загальну суму 2 090 632,34 грн. з початковою ціною у сумі 114 970,50 грн. не відбувся у зв'язку із відсутністю зареєстрованих заяв на участь в аукціоні.

Таким чином судом було встановлено, що стороною позивача не надано доказів на підтвердження порушення відповідачами вимог законодавства при укладенні договору купівлі-продажу права вимоги № 115 від 07.03.2014 року, а також, що діями відповідачів порушені права та інтереси позивача.

Вищенаведені обставини справи, які суд вважав встановленими є доведеними.

Висновок суду про відсутність правових підстав для задоволення позову відповідає цим обставинам та вимогам Закону.

Доводи апеляційної скарги в частині не повідомлення позивача про заміну кредитора, та відсутність згоди останнього на таку заміну, колегія суддів не приймає, оскільки по суті ці посилання не можуть бути підставою згідно вимог чинного законодавства для визнання недійсним вказаного договору.

Так, відповідно до ст. 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Згідно з ст. 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав. Разом з тим положення ст. 511 ЦК України визначають, що у випадках встановлених договором, зобов'язання може породжуватись для третьої особи права щодо боржника та (або) кредитора.

В порядку ст. 516 ЦК України зміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановленого договором або законом. А отже відсутність повідомлення боржника про заміну кредитора у зобов'язанні не тягне за собою недійсності правочину щодо відступлення права вимоги. До того ж із доводів позовної заяви та доводів апеляційної скарги не вбачається, в чому має місце порушення прав позивача.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що судом порушено вимоги ст. ст. 5, 10, 27, 31, 5, 58, 59 ЦПК України та ч.4 ст. 32 ст.ст. 55, 129 Конституції України, за своїм змістом є лише викладом нормативної бази та не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні апеляційного суду.

Доводи скарги про те, що ліквідатор не мав права від імені банку укладати правочини після затвердження ліквідаційного балансу, колегія суддів не приймає так як :

ВАТ «Селянський комерційний банк «Дністер» в особі ліквідатора Яремчишина І.Б. станом, на 07.03.2014 мав необхідний обсяг цивільної дієздатності для укладення договору купівлі-продажу вимоги № 115, що доводить дотримання останнім приписів ст. 203 ЦК України.

Статтею 91 Цивільного кодексу України передбачено:

Частина 1 - юридична особа здатна мати такі ж цивільні права та обов'язки (цивільні правоздатність), як і фізична особа, крім тих, які за своєю природою можуть належати лише людині.

Частина 4 - цивільна правоздатність юридичної особи виникає з моменту її створення і припиняється з дня внесення до єдиного державного реєстру запису про її припинення.

Відповідно до ч. 1 ст. 92 ЦК України також встановлено, що юридична особа набуває цивільні- прав та обов'язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів ті закону.

Порядок створення органів юридичної особи встановлюється установчими документами законом.

Частиною 3 ст. 92 ЦК України також визначено, що орган або особа, яка відповідно установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, зобов'язана діяти в інтересах юридичної особи, добросовісно і розумно та не перевищувати своїх повноважень.

Відповідно до ч. 6 ст. 39-1 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осі та фізичних осіб підприємців» визначено, що дата внесення до Єдиного державного реєстрзапису про проведення державної реєстрації припинення юридичної особи є датою припинені юридичної особи.

В свою чергу відповідно до ч. 7 ст. 77 Закону України «Про банки та банківську діяльність і редакції від 11.10.2013 року (що діяла на момент укладення договору № 115 від 07.03.2014 рок; визначено, що процедура ліквідації банку вважається завершеною. а банкліквідованим з дня внесення запису про це до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців.

Отже, слід зазначити, що до внесення запису до Єдиного державного реєстру юридичні осіб та фізичних осіб - підприємців про припинення юридичної особи, юридична особа є такою, що має необхідний обсяг цивільної дієздатності в тому числі для вчинення правочинів.

Згідно відомостей, що містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, встановлено, що станом на дату укладання договору № 115від 07.03.2014 року до Єдиного державного реєстру не внесено запису про державну реєстрацію припинення юридичної особи ВАТ «СКБ «ДНІСТЕР».

Відповідно до ч. 1 ст. 18 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб підприємців» визначено - якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, були внесені до нього, то такі відомості вважаються достовірними і можуть бути використані в спорі з третьою особою, доки до них не внесено відповідних змін.

Відповідно до ч. 5 ст. 92 Закону України «Про банки та банківську діяльність» в редакції від 24.11.2009 (що діяла на момент призначення ліквідатора) визначено, що з дня призначення ліквідатора до нього переходять права керівника (органів управління) банку.

Протягом трьох днів з дня призначення ліквідатора керівники банку забезпечують передачу бухгалтерської та іншої документації банку, печаток і штампів, матеріальних та інших цінностей банку ліквідатору.

Відповідно до абз. 3-1 ч. 1 ст. 92 вищезазначеного закону також визначено повноваження ліквідатора - відчужувати активи та /або зобов'язання банку.

Відповідно до ч. 5 статті 95 Закону України «Про банки та банківську діяльність» визначено, що порядок уступки вимог банку регулюється цивільним законодавством України.

Отже, в даному випадку ліквідатор ВАТ «СКБ «Дністер» відповідно до приписів законодавства мав беззаперечне право на укладення та підписання договору купівлі-продажу права вимоги № 115 від 07.03.2014 року.

Також безпідставними є доводами скарги про те, що відповідно до витягів з реєстрів НБУ від 26.05.2015 та 21.12.2015 на момент підписання договору купівлі-продажу права вимоги № 115 ПП «Група компаній «ІНСЕ» вже було правонаступником ВАТ «СКБ «Дністер», так , як в самому витязі вказано, що до ПП «Група компаній «ІНСЕ» переходять лише непродані активи.

Скаржником не надано жодних належних доказів щодо передачі за кредитним договором, укладеним ОСОБА_2, 26 січня 2007 року на суму 2 090 632, 34 грн. права вимоги від ВАТ «СКБ «Дністер» до ПП «Група компаній «ІНСЕ».

Відповідно п. 2 ч. 1 ст. 13 ЗУ «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» заміна обтяжувача внаслідок відступлення прав за правочином, відповідно до якого виникло обтяження, або з інших підстав підлягають реєстрації у встановленому цим Законом порядку.

Таким чином, оскільки права вимоги, які передавались відповідно до оскаржуваного договору є забезпеченими, вони мали б підлягати внесенню до відповідних реєстрів, зокрема, Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Державного реєстру прав власності на нерухоме майно, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна.

Оскільки на момент укладення та підписання договору купівлі-продажу права вимоги №115від 07.03.2014 року, відомості про перехід прав власності на активи ВАТ «СКБ «Дністер» до ПП «Група компаній «ІНСЕ» не були внесені до жодних реєстрів, ПП «Група компаній «ІНСЕ» не були правонаступниками активів ВАТ «СКБ «Дністер».

Скаржником не надано належних доказів щодо правонаступництва ПП «Група компаній «ІНСЕ» та переходу до нього прав та активів від ВАТ «СКБ «Дністер».

Витяги з реєстрів НБУ, надані апелянтом, не є належним документом, який засвідчує перехід активів та прав від ВАТ «СКБ «Дністер» до ПП «Група компаній «ІНСЕ».

У Витягах з реєстрів НБУ не має інформації про те, які саме непродані активи передавалися в управління до ПП «Група компаній «ІНСЕ».

Тому є недоведеним посилання апелянта, що саме ПП «Група компаній «ІНСЕ» мало б у даному випадку розпоряджатися правами вимоги, які передалися за спірним договором купівлі-продажу права вимоги № 115 від 07.03.2014 року.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що грошові кошти згідно платіжного доручення №385 від 13 березня 2014 року за право вимоги, не могли бути зараховані на рахунок одержувача є лише припущенням, та спростовуються наведеними в рішенні суду доказами.

Доводи скарги про порушення судом норм процесуального права, які регулюють порядок дослідження доказів, колегія суддів не приймає тому, що вони не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи в апеляційному суді.

Так, відповідно до ч. З ст. 58 ЦПК України, суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ч. 1 ст. 179 ЦПК України предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи (причини пропуску строку позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

У даному ж випадку судом першої інстанції правильно вирішено справу по суті та прийнято законне рішення.

Печерським районним судом м. Києва в повному обсязі досліджені всі належні докази по вказаній справі, та надана їм відповідна правова оцінка.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не дають підстав для скасування судового рішення.

Рішення суду першої інстанції ухвалене без порушення норм матеріального та процесуального права, а тому підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 14 квітня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20-ти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий Судді: