Справа № 426/4099/17
10 травня 2017 року , м.Сватове
Сватівський районний суд Луганської області у складі:
головуючого судді Осіпенко Л.М.,
при секретарі Тиріній В.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Сватове цивільну справу за позовом ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ» до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки,
Представник позивача в судове засідання не зявився, до початку судового засідання до суду надійшла письмова заява, згідно якої він просив справу розглянути без його участі, проти ухвалення у справі заочного рішення не заперечував. Додатково просив стягнути з відповідача на користь позивача витрати, повязані з публікацією оголошення в газеті про виклик відповідача у розмірі 420,00 грн. (а.с. 116).
Відповідач в судове засідання не зявився, причина неявки відповідача суду невідома. Про дату та час судових засідань відповідач повідомлявся належним чином, шляхом розміщення оголошення про виклик в газеті «Урядовий курєр» та на офіційному веб-сайті Сватівського районного суду Луганської області.(а.с. 117-122, 126).
Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України.
Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши їх у сукупності, вважає за необхідне повністю задовольнити позов з наступних підстав.
Відповідно до вимог ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними позовних вимог та на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
Відповідно до ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до статті 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.
Відповідно до статті 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі , виникає спір.
З метою забезпечення виконання зобовязань Позичальника за Кредитним договором, Банком було укладено: Договір іпотеки від 15 листопада 2006 року з ОСОБА_4 (Іпотекодавець), посвідчений приватним нотаріусом Луганського міського нотаріального округу ОСОБА_5 та зареєстрованого за № 3619, в реєстрі заборон за № 3620 (далі по тексту - Договір іпотеки), за умовами якого відповідач передав в іпотеку наступне нерухоме майно: двокімнатна квартира, загальною площею 74,1 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, та є власністю ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 15 листопада 2006 року ватним нотаріусом Луганського міського нотаріального округу ОСОБА_5 за реєстровим № 3614 та зареєстрованого в Державному реєстрі правочинів 15 листопада 2006 року за реєстровим номером 1715892 немає жодних договірних змін строків позовної давності щодо правочинів, на підставі яких Іпотекодавець набув право власності на Предмет іпотеки. За користування кредитними коштами Відповідач зобов'язався сплатити проценти у розмірі 10,80% річних. Проценти нараховуються та сплачуються в порядку, передбаченому п. 1.3. кредитного договору. (а.с.79-84).
Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.
Статтею 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Статтею 575 ЦК України передбачено, що іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи.
Відповідно до п.1.4 договору іпотеки предметом іпотеки є двокімнатна квартира, загальною площею 74,1 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, та є власністю ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 15 листопада 2006 року приватним нотаріусом Луганського міського нотаріального округу ОСОБА_5 за реєстровим № 3614, та зареєстрованого в Державному реєстрі правочинів 15 листопада 2006 року за реєстровим номером 1715892
Згідно з п.1.1 договору іпотеки за домовленістю сторін вартість предмета іпотеки на момент укладання цього договору складає 227517,00 грн.
За умовами Розділу 4 Договору іпотеки, Іпотекодержатель має право звернення стягнення на Предмет іпотеки у разі порушення Іпотекодавцем будь-якого зобов'язання за цим договором або будь-якого зобовязання, що забезпечено іпотекою за цим Договором.
Звернення стягнення здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса, позасудового врегулювання у відповідності до умов цього Договору та Закону України «Про іпотеку».
Підпунктом 5.2. визначено спосіб звернення стягнення па Предмет іпотеки шляхом отримання Іпотекодержателем права продати Предмет іпотеки будь-якій особі.
Відповідно до ст.33 Закону України «Про іпотеку», у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання, іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобовязанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього закону.
За змістом ст.589, 590 ЦК України, ст. 33 Закону України «Про іпотеку», звернення стягнення на предмет іпотеки може здійснюватись на підставі рішення суду, а право іпотекодержателя задовольнити свої вимоги за основним зобовязанням щляхом звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання та неналежного виконання боржником основного зобовязання.
Як було встановлено судом, відповідач ОСОБА_2 належним чином не виконує зобовязання за кредитним договором, внаслідок чого станом на 25 січня 2017 року становить 315180 (триста п'ятнадцять тисяч сто вісімдесят) гривень 31 копійка, з яких: 144 665, 29 грн. - заборгованість по тілу кредиту; 25 507, 62 грн. - заборгованість по відсоткам; 12 127, 00 грн. - три проценти річних; 132 880, 40 грн. - збитки від інфляції, за період з 11.09.2014 року по 25.01.2017 року.
За таких обставин суд приходить до висновку про наявність у даному випадку права позивача на звернення до суду з вимогою про звернення стягнення на предмет іпотеки, оскільки невиконання відповідачем належним чином взятих на себе зобовязань за кредитним договором привело до утворення вищевказаної заборгованості.
Відповідно до ч.6 ст.38 Закону України «Про іпотеку» ціна продажу предмета іпотеки встановлюється за згодою між іпотекодавцем ііпотекодержателем або на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей видмайна. У разі невиконання цієї умови іпотекодержатель несе відповідальність перед іншими особами згідно з пріоритетом та розміром їх зареєстрованих прав чи вимог та перед іпотекодавцем в останню чергу за відшкодування різниці між ціною продажу предметаіпотеки та звичайною ціною на нього.
Статтею 39 Закону України "Про іпотеку" передбачено, що у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації.
Зазначені вимоги, викладені у Правовій позиції Верховного суду України від 02.11.2016 року №6-1923цс15, яка відповідно до ст.360-7 ЦПК України є обов'язковою для застосування.
Вирішуючи питання щодо ціни предмета іпотеки суд виходить з того, що ціна предмета іпотеки встановлюється в самому договорі відповідно до ч.6 ст.38 Закону України «Про іпотеку» вартість предмета іпотеки визначається за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або шляхом проведення оцінки предмета іпотеки відповідним субєктом оціночної діяльності у випадках, встановлених законом або договором.
За таких обставин суд вважає за можливе визначити ціну предмета іпотеки в сумі 227517,00 грн, оскільки саме ця сума була погоджена сторонами за Договором іпотеки від 15.11.2006 року.
Разом з тим, в судовому засіданні встановлено, що відповідач ОСОБА_2 проживає на території де проводиться антитерористична операція і майно, яке є предметом іпотеки знаходиться на території, де проводиться антитерористична операція.
15 жовтня 2014 року набрав чинності Закон України від 02 вересня 2014 року № 1669-VII "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції". Відповідно до ст.9 вказаного закону протягом терміну дії цього Закону щодо нерухомого майна, розташованого на території проведення антитерористичної операції, що належить громадянам України (у тому числі фізичним особам - підприємцям) або юридичним особам - суб'єктам малого і середнього підприємництва та перебуває в іпотеці, зупиняється дія статті 37 (у частині реалізації права іпотекодержателя на набуття права власності на предмет іпотеки), статті 38 (у частині реалізації права іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки), статті 40 (у частині виселення мешканців із житлових будинків та приміщень, переданих в іпотеку, щодо яких є судове рішення про звернення стягнення на такі об'єкти), статей 41, 43 - 47 (у частині реалізації предмета іпотеки на прилюдних торгах) Закону України "Про іпотеку"
Зазначеним Законом визначено, що період проведення антитерористичної операції - час між датою набрання чинності Указом Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України» від 13.04.2014 р., Указом Президента України «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14.04.2014 р. №405/2014 та датою набрання чинності Указом Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України.
Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 року №1053-р затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція.
Згідно з додатком до розпорядження Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 року №1053-р до зазначених населених пунктів належить м. Луганськ.
В подальшому розпорядженням Кабінету Міністрів України від 05 листопада 2014 року №1079-р зупинено дію розпорядження Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 року №1053-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція».
Відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 2 грудня 2015 року № 1275-р затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, та визнано такими, що втратили чинність розпорядження Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 року № 1053-р та розпорядження Кабінету Міністрів України від 5 листопада 2014 року № 1079-р.
Згідно із додатком до розпорядження Кабінету Міністрів України від 2 грудня 2015 року до зазначених населених пунктів належить м. Луганськ.
Отже, враховуючи приписи ст. 9 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» №1669-VII від 02.09.2014 р., а також норми ст. 217 ЦПК України, суд вважає, що дане рішення не підлягає виконанню на час дії Закону України № 1669-УП від 02 вересня 2014 року «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції».
При цьому суд зазначає, що зупинення дії закону не передбачає втрату кредитором права на звернення стягнення на предмет іпотеки у випадку невиконання боржником зобов'язань за договором, а лише тимчасово забороняє примусово стягувати його (відчужувати без згоди власника).
Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.
Згідно з оригіналом платіжного доручення №1805514 від 14.02.2017 року позивачем був сплачений судовий збір в сумі 4727,70 грн. та згідно рахунку № 5392 від 14.04.2017 р. 420,00 грн. витрат, повязаних з публікацією оголошення в газеті «Урядовий курєр» про виклик відповідача.
За таких обставин, з відповідача підлягає стягненню судовий збір в сумі 4727,70 грн. та судові витрати, повязані з публікацією оголошення в газеті «Урядовий курєр» у розмірі 420,00 грн.
На підставі викладеного, ст. ст. 575, 589,590, 1049,1054 ЦК України, ст.ст.33,38,39 Закону України «Про іпотеку», Постановою Верховного суду України від 02.11.2016 року у справі №66-1923цс15, керуючись ст. ст.10,11,57,60, 88,ч.3 ст. 209,214,215,224-227 ЦПКУкраїни , суд
Позовні вимоги ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ» до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки задовольнити.
Рішення в частині звернення стягнення на предмет - двокімнатну квартиру, загальною площею 74,1 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, не підлягає виконанню на час дії мораторію, встановленого Законом України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції».
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ» судовий збір в сумі 4727,70 грн. та судові витрати, повязані з публікацією оголошення в газеті «Урядовий курєр» у розмірі 420,00 грн.
Заочне рішення може бути переглянуте Сватівським районним судом Луганської області за письмовою заявою відповідача про перегляд заочного рішення, яку він може подати до Сватівського районного суду Луганської області протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.
Позивач має право оскаржити заочне рішення у загальному порядку: подати апеляційну скаргу про апеляційне оскарження рішення протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення. Апеляційна скарга подається до Апеляційного суду Луганської області через Сватівський районний суд Луганської області.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання заяви відповідачем про перегляд заочного рішення та подання апеляційної скарги позивачем.

Суддя Л.М.Осіпенко