справа №619/136/17
провадження №2/619/407/17
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
27 лютого 2017 року Дергачівський районний суд Харківської області

в складі: головуючого судді - Кононихіної Н.Ю.
за участю секретаря

судового засідання - Мєщан І.О.

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Дергачі

цивільну справу за позовом

ОСОБА_1 до ОСОБА_2 «про захист честі, гідності, ділової репутації та відшкодування моральної шкоди» ,

встановив:
До суду звернувся ОСОБА_1 до ОСОБА_2 із позовом «про захист честі, гідності, ділової репутації та відшкодування моральної шкоди», де прохав визнати образливими для позивача висловлювання гр,. ОСОБА_2 , а саме «...хер - который от немца родился...» та «...есть люди достойнее, а не те которые от немца родились...», які були висловлені ним 10.01.2017 року у приміщенні Руськолозівської сільської ради Дергачівського району Харківської області на мою адресу, такими, що порушують моє право на честь і гідність, як фізичної особи та ділову репутацію, як посадової особи - голови ветеранської організації. А також прохав зобов`язати відповідача ОСОБА_3 публічно вибачитись перед позивачем у присутності колективу сільської ради та ради ветеранів села Руська Лозова та стягнути з нього на користь позивача 1000 грн., як відшкодування завданої позивачу моральної шкоди.

Щодо конкретних обставин події - позивач пояснив, що ОСОБА_1 працює на загальних засадах головою ради ветеранів війни та праці Руськолозівської сільської ради з 2011 року і по теперішній час. 11 січня 2017 року близько 9-00 години позивач зайшов до голови сільської ради для вирішення питань ветеранів села, які не можуть вже самостійно прийти в сільську раду. Займаючись виконанням доручень ветеранів і спілкуючись з сільським головою ОСОБА_4 та його заступником ОСОБА_5 , позивач дізнався від них, що 10 січня 2017 р., приблизно о 14-30 години до кабінету голови увійшов місцевий мешканець - колишній заступник сільського голови ОСОБА_6 - ОСОБА_2 , який у формі грубого спілкування з сільським головою та його замом, порушуючи моральні норми та чинного законодавства України почав оскорбляти їх, депутатів та позивача, ігноруючи його вік, який значно перевищує вік самого ОСОБА_7 .. Останній голосно, образливо висловився на адресу позивача у нецензурній формі у тому числі : «…ВОГЛАВЛЯЕТ ВЕТЕРАНСКУЮ ОРГАНИЗАЦИЮ нецензурно , ОСОБА_8 , ПОНИМАЕШЬ ОТ НЕМЦА… ЕСТЬ ЛЮДИ ДОСТОЙНЬІЕ, А НЕ КОТОРЬІЕ ОТ НЕМЦА РОДИЛИСЬ...» Такими словами на адресу позивача ОСОБА_2 завдав позивачеві особисту образу як людині, та як посадовій особі - голові ради ветеранів війни та праці Руськолозівської сільської ради, головою позивача обирають з серпня 2011 року.

Брутальна поведінка ОСОБА_2 відносно позивача викликала у посліднього велике хвилювання і нервовий стрес, стрімко піднявся тиск, позивач вимушений був прийняти ліки, втратив повноцінний сон . На момент агресивної та брутальної поведінки ОСОБА_2 та цієї образи в приміщенні кабінету сільського голови працювала відеокамера, яка чітко зафіксувала зазначені вище дії відповідача саме на адресу позивача. Крім того, ОСОБА_2 і раніше неодноразово агресивно вів себе і по відношенню до посадових осіб сільської ради і мешканців села.

Відповідно до ст.. 3 Конституції України - честь і гідність людини визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Відповідно до ст.. 201 ЦК України - особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, зокрема є; честь, гідність і ділова репутація.

Відповідно до ст..269 ЦК України до особистих немайнових прав фізичної особи належать честь і гідність. Фізична особа не може бути позбавлена особистих немайнових прав.

Відповідно до ст..ст. 297, 299 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі, на недоторканість своєї ділової репутації.

Відповідно до вимог ст.. 23 ЦК України способом захисту гідності, честі та ділової репутації є вимога про відшкодування моральної шкоди, внаслідок порушення прав особи. Моральна шкода полягає у приниженні честі, гідності, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Відповідно до ст..1167 ЦК України - моральна шкода, завдана фізичній особі або юридичній особі, відшкодовується особою, яка її завдала.

Як зазначено у Постанові Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27.02.2009 р. « Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» чине законодавство не містить визначення понять гідності, честі чи ділової репутації, оскільки вони є морально-етичними категоріями й одночасно особистими немайновими правами, яким закон надає значення самостійних об`єктів судового захисту. Зокрема, під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи унікальної біопсихосоціальної цінності, з честю пов`язується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло, а під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов`язків.

Тому позивач ОСОБА_1 та представник позивача у судовому засіданні прохали задовольнити позов у повному обсязі.

У судовому засіданні відповідач ОСОБА_2 та його представник прохали у задоволенні позову відмовити, позовні вимоги не взнали у повному обсязі.

Всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, з`ясувавши обставини, на які посилалися сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень, вислухавши свідків ОСОБА_4 , ОСОБА_5 оцінивши ці докази в сукупності, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову з наступних мотивів.
У судовому засіданні встановлено: ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Берлін Республіки Германія згідно паспорту серії НОМЕР_1 .виданого Дергачівським РВ УМВС України в Харківській області 16.12.1999 року.

ОСОБА_1 є особою, прирівняною до тих осіб, що приймали участь у бойових діях, згідно посвідчення серії НОМЕР_2 від 13.12.2008 року, виданого Дергачівсько Золочевським об`єднаним районним військовим комісаріатом

-Конституція України визнає честь і гідність людини найвищою соціальною цінністю, а також проголошує право кожного на повагу до його гідності (статті 3, 28). Статтями 297, 299 ЦК України закріплено право фізичної особи на повагу до її гідності та честі, недоторканість ділової репутації.

Разом із цим, ст. 34 Конституції України гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань.

Кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб на свій вибір.

Пленум Верховного Суду України у п.15 своєї постанови №1 від 27.02.2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» роз`яснив судам, що при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Згідно з частиною третьою статті 277 ЦК України негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного (презумпція добропорядності). Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації. Спростування поширеної недостовірної інформації повинно здійснюватись незалежно від вини особи, яка її поширила.

При цьому у п. 19 зазначеної постанови вказано, що вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням.

Відповідно до частини другої ст.30 Закону України «Про інформацію» оціночними судженнями, за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема гіпербол, алегорій, сатири. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

Таким чином, відповідно до ст.277 ЦК України не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень ст.10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

У позовній заяві ОСОБА_1 зазначено, що відповідач висловився на його адресу таким чином : «…ВОГЛАВЛЯЕТ ВЕТЕРАНСКУЮ ОРГАНИЗАЦИЮ нецензурно , КОТОРЬІЙ ОТ НЕМЦА РОДИЛСЯ, ПОНИМАЕШЬ ОТ НЕМЦА… ЕСТЬ ЛЮДИ ДОСТОЙНЬІЕ, А НЕ КОТОРЬІЕ ОТ НЕМЦА РОДИЛИСЬ...»

Аналізуючи зміст оспорюваних тверджень, суд приходить до беззаперечного висновку, що вони не містять фактичних даних, а лише припущення.

Відповідач у судовому засіданні пояснив, що не вважає свої висловлювання такими, що порушують честь, гідність та ділову репутацію позивача, так як нема ніякої ганьби у тому факті, що позивач народився у м. Берліні в 1943 році. Однак цей факт спростовує ті обставини, що позивач приймав участь у будь-яких бойових діях Великої Вітчизняної війни, тобто він не повинен бути вибраний Головою ветеранів війни села. І з урахуванням того, що позивач як голова Ради ветеранів села Руська Лозова Дергачівського району не виконує свою роботу, у тому числі за станом здоров`я - тому є більш достойні кандидати на вказану посаду, яку особисту думку і висказав відповідач у сільраді 11.01.2017 року та у судовому засіданні.

Суд вважає, що викладені у позовній заяві висловлювання ОСОБА_2 щодо ОСОБА_1 , є оціночними та є думкою і поглядом відповідача, а тому відповідно до ст.277 ЦК України не є предметом судового захисту.

Згідно ч.1 ст.30 Закону України «Про інформацію» №2657-ХІІ від 02 жовтня 1992 року, ніхто не може бути притягнутий до відповідальності,за висловлення оціночних суджень.

Згідно постанови Пленуму Верховного Суду України №1 від 27.02.2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» спосіб захисту позивача не відповідає вимогам закону в частині, де позивач просить визнати висловлювання відповідача образливими.

Згідно п.26 постанови Пленуму Верховного Суду України №1 від 27.02.2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» суд не вправі зобов`язувати відповідача вибачитися перед позивачем, оскільки примусове вибачення, як спосіб судового захисту гідності, честі і ділової репутації за поширення недостовірної інформації не передбачений ст.. 16, 277 ЦК України .

Відповідно до вимог ст.. 23 ЦК України способом захисту гідності, честі та ділової репутації є вимога про відшкодування моральної шкоди, внаслідок порушення прав особи. Моральна шкода полягає у приниженні честі, гідності, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Відповідно до ст.1167 ЦК України - моральна шкода, завдана фізичній особі або юридичній особі, відшкодовується особою, яка її завдала.

Але у судовому засіданні з боку позивача не доведений факт спричинення йому моральної шкоди, також нема доказів причинного зв`язку із наслідками спричинення моральної шкоди у вигляді фізичних захворювань чи інших наслідків дій відповідача.

Згідно ч.3 ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч.1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Керуючись ст.ст.5, 10, 11, 60, 208 ,209, 212-216, 218 ЦПК України, суд

ухвалив:
У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 «про захист честі, гідності, ділової репутації та відшкодування моральної шкоди» - відмовити у повному обсязі .

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Н. Ю. Кононихіна