ДЗЕРЖИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КРИВОГО РОГУ
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

іменем України

Справа № 210/3030/15-ц

Провадження № 2/210/153/17

"15" травня 2017 р.

Дзержинський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі:

головуючого-судді Скотар Р.Є.,

при секретарі Семко Н.А.,

за участі відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_3, ОСОБА_2 про захист честі, гідності, ділової репутації, спростування недостовірної інформації та відшкодування моральної шкоди,-

в с т а н о в и в :

В провадженні суду знаходиться вищезгадана цивільна справа за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_3, ОСОБА_2 про захист честі, гідності, ділової репутації, спростування недостовірної інформації та відшкодування моральної шкоди.

Через кацелярію суду надійшла заява від ОСОБА_5, ОСОБА_3, ОСОБА_2 про відвід головуючого судді Скотар Р.Є.. У судовому засіданні відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3, кожен окремо, підтримали заяву про відвід судді Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області Скотар Р.Є.

В обгрунтування заяви про відвід судді, зазначено, що суддя Скотар Р.Є. ухвалою слідчого судді 16.10.2015 року відмовив у задоволенні скарги ОСОБА_3 на постанову старшого слідчого СВ Дзержинського РВ КМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області Марченко С.О. від 25.11.2013 року про закриття кримінального провадження № 000024 від 23.03.2013 року, відносно посадових осіб Дзержинського ВДВС Криворізького МУЮ, за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.364 КК України, яку ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 11.11.2015 року було скасовано, та зазначає, що у розглянутій скарзі предметом спору були ті самі обставини, які фактично і є предметом спору у даній цивільній справі, у зв'язку з чим є обставини, які викликають сумнів в об'єктивності та неупередженості судді.

Вирішуючи питання про відвід, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до ч.1 ст.20 ЦПК України суддя не може брати участі в розгляді справи і підлягає відводу (самовідводу), якщо: 1) під час попереднього вирішення цієї справи він брав участь у процесі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, представник, секретар судового засідання; 2) він прямо чи побічно заінтересований у результаті розгляду справи; 3) він є членом сім'ї або близьким родичем (чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, брат, сестра, дід, баба, внук, внучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, член сім'ї або близький родич цих осіб) сторони або інших осіб, які беруть участь у справі; 4) якщо є інші обставини, які викликають сумнів в об'єктивності та неупередженості судді; 5) було порушено порядок визначення судді для розгляду справи, встановлений частиною третьою статті 11-1 цього Кодексу.

Суд вважає, що не може бути підставою для відводу та обставина, що ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 11.11.2015 року було скасовано ухвалу слідчого судді Скотар Р.Є. у кримінального провадження № 000024 від 23.03.2013 року.

Проте, як зазначив Європейський суд у справі «Мироненко і Мартенко проти України» (рішення від 10 грудня 2009 року), наявність безсторонності має визначатися, для цілей п. 1 ст. 6 Конвенції, за допомогою суб'єктивного та об'єктивного критеріїв. За суб'єктивним критерієм оцінюється особисте переконання та поведінка конкретного судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у цій справі. Відповідно до об'єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд як такий та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності (див., зокрема, рішення у справах «Фей проти Австрії» (Fey v. Austria), рішення від 24 лютого 1993 року, серія А, № 255, с. 12, п. 27, 28 і 30, та «Веттштайн проти Швейцарії» (Wettstein v. Switzerland), заява № 33958/96, п. 42, ЄСПЛ 2000-XII). У кожній окремій справі слід визначити, чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу та ступінь, що свідчать про те, що суд не є безстороннім (див. рішення у справі «Пуллар проти Сполученого Королівства» (Pullar v. the United Kingdom), рішення від 10 червня 1996 року, Reports 1996-III, с. 794, п. 38). Особиста безсторонність суду презумується, поки не надано доказів протилежного (див. згадане вище рішення у справі Веттштайна (Wettstein), п. 43).

Право кожного на справедливий розгляд справи незалежним і безстороннім судом закріплено у ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У своєму рішенні по справі «Фельдман проти України» Європейський суд з прав людини порушенням ст. 6 Конвенції визнав незабезпечення суддею достатніх гарантій для виключення будь-якого розумного сумніву з приводу його безсторонності (див. рішення у справі «Фельдман проти України», заяви N 76556/01 та 38779/04, рішення від 8 квітня 2010 року, п.97 ). Застосовуючи об'єктивний критерій, слід з'ясувати, чи існують, окрім самої поведінки судді, певні факти, які можуть служити підставою для сумніву в його безсторонності. Тобто при визначенні наявності у відповідній справі законних підстав сумніватися в безсторонності певного судді позиція особи, про яку йдеться, має важливе, але не вирішальне значення. Вирішальне значення при цьому матиме можливість вважати такі сумніви об'єктивно обґрунтованими (див. згадане вище рішення у справі Веттштайна (Wettstein), п. 44, та рішення у справі «Феррантеллі та Сантанджело проти Iталії» (Ferrantelli and Santangelo v. Italy), рішення від 7 серпня 1996 року, Reports 1996-III, с. 951-952, п. 58).

У цьому зв'язку навіть видимі ознаки можуть мати певне значення або, іншими словами, «має не лише здійснюватися правосуддя - ще має бути видно, що воно здійснюється» (див. рішення у справі «Де Куббер проти Бельгії» (DeCubber v. Belgium), рішення від 26 жовтня 1984 року, серія A, № 86, с. 14, п. 26). Адже йдеться про необхідність забезпечення довіри, яку суди в демократичному суспільстві повинні вселяти у громадськість (рішення у справі Веттштайна (Wettstein), там само, та рішення у справі «Кастільо Альгар проти Іспанії» (CastilloAlgar v. Spain), рішення від 28 жовтня 1998 року, Reports 1998-VIII, с. 3116, п. 45).

Таким чином, при вирішенні питання про самовідвід або відвід суд бере до уваги його мотиви, оскільки судді зобов'язані викликати довіру у учасників судового розгляду, і тому будь який суддя, стосовно якого в учасників судового розгляду є підстави для підозри у недостатній неупередженості повинен заявити самовідвід.

Отже, враховуючи, ставлення відповідачів до складу суду, їх сумніви в об'єктивності та неупередженості судді, положення ст. 6 Конвенції, заявлений відвід підлягає задоволенню з підстав, визначених п. 4 ч. 1 ст. 20 ЦПК України з метою недопущення сумнів в об'єктивності та неупередженості суду та забезпечення права відповідачів на розгляд справи судом, який би не викликав жодних сумнівів.

Керуючись ст.ст. 20, 23, 24 ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_5, ОСОБА_3, ОСОБА_2 про відвід головуючого судді Скотар Р.Є.-задовольнити.

Справу направити до загальної канцелярії - для здійснення повторного авторозподілу згідно вимог ЦПК України.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: Р. Є. Скотар