Номер провадження: 22-ц/785/5076/17
Номер справи місцевого суду: 522/2983/15-ц
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Заїкін А. П.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.09.2017 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Одеської області в складі:

- головуючого судді Заїкіна А.П.,

- суддів: - ОСОБА_2, ОСОБА_3,

за участю секретаря Фабіжевської Т.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, третя особа Одеська міська рада, про відновлення межі земельної ділянки, за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Приморського районного суду ОСОБА_6 від 13 квітня 2017 року,

встановила:

У лютому 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду з вищезазначеним позовом, в якому просив відновити межі земельної ділянки за адресою м. Одеса, вул. Каманіна, 24 між ОСОБА_4 та ОСОБА_5, як співвласниками житлового будинку, згідно технічного паспорту від 1955 року.

Позовні вимоги ОСОБА_4 обґрунтовував тим, що згідно нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу від 27.07.1987 року, реєстровий № 3-5497, йому на праві власності належить ? частина житлового будинку з надвірними спорудами в м. Одесі по вул. Каманіна 24, розташованого на земельній ділянці площею - 600 кв. м., який складається в цілому з одного камяного жилого будинку, загальною площею - 41,2 кв. м., зазначеного на плані під літерою «А», літньої кухні літера «Б», двох убиралень літери «В» та «Д», трьох сараїв літери «Е», «Ж» та «О», гаража літера «М», літньої кухні літера «К», огороджень №№ 1-7, мощення І-ІV. Інша частина житлового будинку на праві власності належить відповідачці на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу від 31.05.1978 року, реєстровий № 3-3005. Земельна ділянка площею - 600 кв. м. за адресою - м. Одеса, вул. Каманіна, 24 (раніше № 4) була відведена рішенням виконкому Кагановичської районної ради депутатів трудящихся № 433 від 25.05.1954 року.

У 2004 році позивачу, зі слів колишньої власниці 1/2 частини житлового будинку з частиною надвірних споруд в м. Одесі по вулиці Каманіна 24, стало відомо, що батько відповідачки, ОСОБА_7, на той час власник другої частини житлового будинку з частиною надвірних споруд в м. Одесі по вулиці Каманіна 24, самовільно, без отримання письмової згоди іншого співвласника будинку та землекористувача - ОСОБА_6, переніс межу між землекористувачами в сторону ділянки ОСОБА_4.

У травні 2015 р. ОСОБА_4 надав суду клопотання про поновлення строку для звернення з позовною заявою, в якій просив визнати поважними причини пропуску строку звернення до суду із позовною заявою про відновлення межі земельної ділянки. Клопотання обґрунтовано тим, що починаючи з 2004 року він неодноразово звертався за захистом своїх порушених прав до органу самоорганізації населення Комітету мікрорайонна «Приморський» в м. Одесі, до Управління земельних ресурсів Приморського району, до прокуратури. Відповіді або не отримував, або отримував формальні відписки. У звязку із тяжкою хворобою дружини, яку неодноразово оперували, та дітей був вимушений весь вільний час витрачати на оздоровлення своєї сімї.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 13.04.2017 р. визнано поважними причини пропуску та поновлено ОСОБА_4 строк позовної давності для звернення до суду із позовною до ОСОБА_5, за участю третьої особи - Одеської міської ради, про відновлення межі земельної ділянки.

Відновлено проходження розділової межі земельної ділянки між землекористувачами ОСОБА_4 та ОСОБА_5, розташованої за адресою - м. Одеса, вулиця Каманіна, 24, шляхом перенесення огорожі в сторону ділянки ОСОБА_5, згідно додатку №1, з проходженням розділової межі зовнішньої межі будинку літ. «А» по прямій лінії довжиною - 7,40 м. на кут будівлі літ. «К», далі поворот по прямій лінії праворуч, довжиною - 7,15 м. на існуючий в натурі на місцевості металевий стовп.

Зобовязано ОСОБА_5 не перешкоджати ОСОБА_4 у відновленні розділової межі між землекористувачами ОСОБА_4 та ОСОБА_5 земельної ділянки, розташованої за адресою - м. Одеса, вулиця Каманіна, 24, згідно додатку №1, з проходженням розділової межі зовнішньої межі будинку літ. «А» по прямій лінії довжиною -7,40 м. на кут будівлі літ. «К», далі поворот по прямій лінії праворуч, довжиною - 7,15 м. на існуючий в натурі на місцевості металевий стовп.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 судові витрати у розмірі 6 442,40 грн.

ОСОБА_5 в апеляційній скарзі просить рішення суду першої інстанції скасувати. Ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову ОСОБА_4. Посилається на те, що рішення ухвалено судом першої інстанції при неповному зясуванні обставин, що мають значення для справи, недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, невідповідності висновків суду обставинам справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Представник апелянта у судовому засіданні підтримав викладені в апеляційній скарзі доводи та вимоги.

ОСОБА_4 у письмових запереченнях на апеляційну скаргу вважав необхідним скаргу відхилити. Рішення суду першої інстанції залишити без змін. Посилався на те, що попередня власниця придбаної ним ? ч. житлового будинку в судовому засіданні пояснила, що порядок користування земельною ділянкою був визначений до продажу частини житлового будинку. Згоди на зміну межі вона не давала. Про перенесення межі йому стало відомо у 2004 р.. Строк звернення до суду ним пропущено з поважних причин, оскільки він постійно звертався до різних установ та організацій за захистом своїх порушених прав, які підтверджували перенесення відповідачкою межі між суміжними земельними ділянками.

ОСОБА_4 у судовому засіданні підтримав викладені у письмових запереченнях на апеляційну скаргу доводи та вимоги.

Відповідно до ст. 303 ЦПК України колегія суддів перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вислухавши пояснення осіб, яки прийняли участь у судовому засіданні, обговоривши доводи апеляційної скарги та заперечень на неї, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при ухваленні рішення, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст. ст. 3, 4, 10, 11, 60 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 3) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції вищезазначеним вимогам законодавства у повній мірі не відповідає.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову ОСОБА_4, суд першої інстанції виходив з того, що строк звернення до суду позивач пропустив з поважних причин. Розділова межа між земельними ділянками, якими користуються сторони по справі, після придбання позивачем земельної ділянки у 1987 р., була змінена - переміщена в сторону земельної ділянки ОСОБА_4. Відновити проходження межі можливо шляхом її перенесення в сторону земельної ділянки, якою користується ОСОБА_5, згідно Додатку № 1 до судової земельно-технічної експертизи (Т. 2, а. с. 31 36).

Колегія суддів, вважає, що суд першої інстанції, на підставі наданих сторонами і досліджених судом доказів, дійшов правильного висновку про існування між сторонами земельних правовідносин щодо користування земельною ділянкою співвласниками житлового будинку, необхідності захисту порушеного права ОСОБА_4. Висновки суду в цій частині відповідають обставинам справи, вимогам норм матеріального (ст. ст. 90, 91 ЗК Української РСР у редакції 1970 року) та процесуального (ст. ст. 11, 60, 179, 213 ЦПК України) права. Доводи апеляційної скарги не спростовують цих висновків суду.

Встановлено, що згідно нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу від 27.07.1987 року, реєстровий № 3-5497, ОСОБА_4 є власником - ? частини житлового будинку з надвірними спорудами в м. Одесі по вулиці Каманіна 24, розташованого на земельній ділянці площею - 600 кв. м., який складається в цілому з одного камяного жилого будинку, загальною площею - 41,2 кв. м., зазначеного на плані під літерою «А», літньої кухні літера «Б», двох убиралень літери «В» та «Д», трьох сараїв літери «Е», «Ж» та «О», гаража літера «М», літньої кухні літера «К», огороджень №№ 1-7, мощення І-ІV (Т. 1, а. с. 17 18 зворотня сторона).

Інша частина житлового будинку на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу від 31.05.1978 року, реєстровий № 3-3005 (Т. 1, а. с. 79 80) на праві власності належала батьку відповідачки - ОСОБА_8. На підставі розпорядження Приморської районної адміністрації №1251 від 05.10.1999 року (Т. 1, а. с. 81) ОСОБА_7 замість договору купівлі-продажу від 31.05.1978 року видано Свідоцтво про право власності на - 3/5 частин домоволодіння за адресою: м. Одеса, вул. Каманіна, 24 (Т. 1, а. с. 19 20, 82).

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 05.11.2007 року (Т. 1, а. с. 83 84), з врахуванням рішення апеляційного суду Одеської області від 16.02.2015 року (Т. 1, а. с. 96), суд виділив - 3/5 частини домоволодіння по вулиці Каманіна, 24 у м. Одесі в одне самостійне домоволодіння. Визнав право власності за ОСОБА_7 на це домоволодіння, яке складається з: - жилого будинку літера «А», у склад якого входить: - житлова кімната, площею - 9,6 кв. м.; житлова кімната, площею - 7, 6 кв. м.; - житлова кімната, площею - 12, 5 кв. м.; - житлова кімната, площею - 16, 1 кв. м.; - коридор, площею - 3,5 кв. м.; - коридор, площею - 3,1 кв. м.; - коридор, площею - 6,5 кв. м.; - веранда, площею - 17,7 кв. м.; - кухня, площею - 6,2 кв. м.; - кухня, площею - 5,3 кв. м.; - санвузол, площею - 4,1 кв. м.; - санвузол, площею - 2,0 кв. м.; - сарай літера «Е»; - сарай літера «О»; - гараж літера «М»; - вбиральня літера «Д»; - навіс літера «Ц»; - літня кухня літера «К», загальною площею - 94,2 кв. м., житловою площею - 45,8 кв. м.. У цілому домоволодіння розташоване на земельній ділянці площею - 791 кв. м..

Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 26.02.2009 року (Т. 1, а. с. 77) ОСОБА_5 на праві власності, після смерті ОСОБА_7, який помер 19.05.2008 року, належить: домоволодіння під № 24/1, що знаходиться в м. Одесі по вул. Каманіна, та складається в цілому з одного житлового будинку під літерою «А», житловою площею - 45,8 кв. м., загальною площею - 94,2 кв. м. та надвірних споруд: «Д» - вбиральні, «Е», «О» - сараїв, «К» і - літньої кухні, «М» - гаражу, «Ц» - навісу, № 2, 4-6 - огорожі, II, III - мостіння, розташованих на земельній ділянці площею - 400 кв. м, що знаходиться у фактичному користуванні.

Земельна ділянка площею - 600 кв. м. за адресою - м. Одеса, вул. Каманіна, 24 (раніше № 4) була відведена рішенням виконкому Кагановичської районної ради депутатів трудящихся № 433 від 25.05.1954 року. Сторони по справі є землекористувачами вказаної земельної ділянки, як співвласники житлового будинку.

Відповідно до наданої КП «Бюро технічної інвентаризації» Одеської міської ради інвентаризаційної справи (Т. 1, а. с. 232 267) на час надання земельної ділянки у 1955 р. та на час придбання ОСОБА_4 ? ч. житлового будинку за договором купівлі-продажу від 27.07.1987 р. межа між суміжними земельними ділянками проходила по кривій лінії в бік земельної ділянки відповідачки (Т. 1, а. с. 258).

Відповідно до технічних паспортів, складених після придбання ОСОБА_4 1/2 частини житлового будинку у 1988 р. (Т. 1, а. с. 86 - 89), 1994 р. (Т. 1, а. с. 11 16), 1996 р. (Т. 1, а. с. 89 - 92) та у 2009 р. (Т. 1, а. с. 93 - 95) межа між суміжними земельними ділянками проходить по прямій лінії, тобто - переміщена в бік земельної ділянки позивача.

Письмової угоди, укладеної між попередніми або нинішніми співвласниками щодо порядку користування земельною ділянкою, виділеної під будівництво та обслуговування житлового будинку по вул. Каманіна, 24 в м. Одесі, матеріали справи не містять.

Допитаний у судовому засіданні свідок - ОСОБА_6, пояснила, що за весь час знаходження у її власності частини будинку, яку вона в подальшому продала позивачу, межа між землекористувачами не змінювалась, проходила по кривій лінії. Згоди на зміну розділової межі між земельними ділянками особистого користування співвласників будинку вона не надавала.

Згідно висновку судової земельно-технічної експертизи №7322/34 від 20.01.2017 року (Т. 2, а. с. 6 10) розділова межа між земельними ділянками особистого користування співвласників будинку змінила своє положення та стала проходити по прямій лінії із зміщенням в сторону ділянки ОСОБА_4, в результаті чого пропорція площ ділянок особистого користування змінилась на - 25 кв. м. Зовнішні межі земельної ділянки зберегли своє положення. Відновити проходження розділової межі можливо шляхом перенесення огорожі в сторону земельної ділянки ОСОБА_5 згідно додатку №1 до експертизи з проходженням розділової межі від зовнішньої межі будинку по прямій лінії довжиною - 7,40 м на кут будівлі літ. «К» надалі поворот по прямій лінії праворуч довжиною - 7,15м на існуючий металевий стовп.

Між сторонами виникли земельні правовідносини щодо користування земельною ділянкою.

Згідно ст. ст. 90, 91 ЗК Української РСР у редакції 1970 року, чинній на час виникнення правовідносин користування земельною ділянкою, на землях міст при переході права власності на будівлю переходить також і право користування земельною ділянкою або її частиною. При переході будівлі у власність кількох осіб земельна ділянка переходить в користування всіх співвласників будівлі.

Особи, яким належить будинок на праві спільної власності, користуються земельною ділянкою спільно. Порядок користування нею визначається співвласниками будинку залежно від розміру часток в спільній власності на будинок. Наступні зміни в розмірі часток в спільній власності на будинок, які сталися у зв'язку з прибудовою, надбудовою або перебудовою, не тягнуть за собою змін встановленого порядку користування ділянкою. Угода про порядок користування земельною ділянкою є обов'язковою і для особи, яка згодом придбає відповідну частку в спільній власності на цей будинок.

Оскільки судом першої інстанції беззаперечно встановлено, що межа між суміжними землекористувачами була змінена після придбання позивачем частини житлового будинку, згоди на зміну межі ні попередній співвласник житлового будинку, ні позивач не давали, колегія вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про задоволення позову.

Доводи апелянта про те, що суд безпідставно не прийняв до уваги склавшийся між попередніми співвласниками житлового будинку порядок землекористування, який не обовязково повинен бути підтверджений тільки письмовою угодою, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки вони спростовуються поясненнями ОСОБА_6, яка продала ? ч. житлового будинку ОСОБА_4, про те, що до продажу межа між суміжними земельними ділянками проходила по кривій лінії. Згоди на зміну межі вона не давала. Письмова угода між співвласниками житлового будинку щодо землекористування відсутня. За цих обстави суд першої інстанції правильно не прийняв до уваги пояснення свідків з боку відповідачки ОСОБА_9 та ОСОБА_10.

Суд першої інстанції правильно не прийняв до уваги схему земельної ділянки, відображену в технічному паспорті від 01.07.1987 р. (Т. 1, а. с. 120), на якій зображено межу між земельними ділянками у вигляді прямої лінії, оскільки на ній є записи, що начебто ця межа існувала з 08.12.1955 р., станом на 01.07.1987 р. Разом з тим, згідно інвентаризаційної справи, наданої КП «Бюро технічної інвентаризації» Одеської міської ради, межа між суміжними земельними ділянками з 08.12.1955 р. зображена у вигляді кривої лінії. Крім того, колегія суддів приймає до уваги, що технічний паспорт не є правовстановлюючим документом, який затверджує досягнутий між суміжними землекористувачами порядок користування земельною ділянкою, а тільки відображає існуючу межу.

Доводи апелянтки про те, що на теперішній час їй належить окреме домоволодіння по вул. Каманіна, 24/1 в м. Одесі, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки зміна розміру часток внаслідок добудови, прибудови до житлового будинку, який знаходиться у спільній власності,в послідуючому не приводить до зміни часток його співвласників.

Разом з тим, не можна погодитися з обґрунтуванням судом першої інстанції своїх висновків щодо необхідності поновлення позивачу пропущеного з поважних причин строку звернення до суду за захистом порушеного права.

Правовідносини між сторонами по справі з користування земельною ділянкою тривають з 1987 р.. Триваючим є і порушення відповідачкою прав позивача щодо користування земельною ділянкою. Таким чином, висновки щодо необхідності поновлення строку звернення до суду є помилковими. Ці висновки необхідно виключити з рішення суду першої інстанції.

Таким чином, апеляційна скарга є частково обґрунтованою, її треба задовольнити частково.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 307, п. п. 3, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право змінити рішення суду першої інстанції. Підставою для змінити рішення суду є невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального або процесуального права. Норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягав застосуванню. Порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Оскільки невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права призвело до помилкового обґрунтування висновків суду щодо необхідності поновлення позивачу строку позовної давності, колегія суддів вважає, що вказані висновки суду необхідно виключити з рішення. В решті рішення необхідно залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 313, 316, 317, 319 ЦПК України колегія суддів,

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити частково.

Рішення Приморського районного суду ОСОБА_6 від 13 квітня 2017 року - змінити.

Виключити з мотивувальної частини рішення Приморського районного суду ОСОБА_6 від 13 квітня 2017 року висновки щодо поновлення строку позовної давності.

В решті рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржене до касаційного суду протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий суддя: А. П. Заїкін

Судді: А. А. Калараш

ОСОБА_3