Провадження № 2/702/122/17
Справа № 702/243/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 19 травня 2017 року м.Монастирище

Монастирищенський районний суд Черкаської області в складі:

головуючого - судді Діденко Т.І.,

з участю секретаря - Прилуцької О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом заступника керівника Уманської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Монастирищенської районної ради, третя особа на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог - Монастирищенська центральна районна лікарня, до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальних збитків, завданих внаслідок вчинення кримінального правопорушення,

в с т а н о в и в :

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про відшкодування матеріальних збитків, завданих внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Підставою для позову вважає те, що згідно обвинувального акту ОСОБА_1 28 травня 2016 року, близько 01 години 00 хвилин, знаходячись на території домоволодіння, що розташоване по вулиці Чапаева, 18 м. Монастирище Черкаської області, під час суперечки із співмешканкою ОСОБА_2, яка виникла між ними на ґрунті особистих неприязних відносин, умисно наніс декілька ударів кулаком правої руки в область обличчя останньої, чим заподіяв ОСОБА_2 тілесні ушкодження у вигляді перелому нижньої щелепи в середній третині тіла, які згідно висновку експерта Уманського МРВ КУ «Черкаське обласне бюро судово-медичної експертизи» №05-7-01/561 від 07 червня 2016 року відносяться до ушкоджень середнього ступеню тяжкості.

Правова кваліфікація дій ОСОБА_1 визначена як умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження, тобто умисне ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 цього Кодексу, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров'я, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КК України.

Ухвалою Монастирищенського районного суду від 21.06.2016 задоволено клопотання потерпілої ОСОБА_2 про відмову від обвинувачення у кримінальному провадженні за ч. 1 ст. 122 КК України відносно обвинуваченого ОСОБА_1 та закрито кримінальне провадження за нереабілітуючої підстави - п. 7 ч. 1 ст. 284 КПК України.

Внаслідок отриманого середньої тяжкості тілесне ушкодження, тобто умисного ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 цього Кодексу, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров'я потерпіла ОСОБА_2 перебував на стаціонарному лікуванні в хірургічному відділенні Монастирищенської центральної районної лікарні протягом 6 ліжко-днів в період з 28.05.2016 по 03.06.2016, що при вартості 1 ліжко-дня у червні 2016 року 387,75 грн. згідно довідки Монастирищенської ЦРЛ № 05/08/250 від 01.02.2017 на лікування ОСОБА_2 витрачена сума 2356,5 грн., чим завдано матеріальних збитків державі на вказану суму.

Враховуючи те, що саме злочинними діями ОСОБА_1 потерпілій ОСОБА_2 було спричинено умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження, тобто умисне ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 цього Кодексу, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров'я, внаслідок якого остання лікувалася у хірургічному відділенні Монастирищенської центральної районної лікарні і кримінальне провадження закрито за нереабілітуючої підстави, та враховуючи те, що відповідачем в добровільному порядку шкода не відшкодована, тому є всі підстави для стягнення з відповідача витрат на лікування потерпілого, тобто матеріальних збитків завданих державі внаслідок вчиненого відповідачем кримінального правопорушення.

Згідно п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду № 3 від 31.03.1989 «Про практику застосування судами України законодавства про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної злочином, і стягнення безпідставно нажитого майна» передбачено, що у разі закриття справи з передбачених законом підстав цивільний позов не розглядається. Вимоги позивача про відшкодування матеріальної шкоди у цьому разі можуть бути вирішені в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до ст. 1206 Цивільного кодексу України особа, яка вчинила злочин, зобовязана відшкодувати витрати закладові охорони здоровя на лікування потерпілого від цього злочину.

Пунктом 3 постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 07.07.1995 «Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину, та судових витрат» зазначено, що питання про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого вирішується згідно з «Порядком обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров'я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання», затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 545 від 16.07.1993 (далі - Порядок).

Як передбачено цим Порядком, сума коштів, що підлягає відшкодуванню, визначається закладом охорони здоров'я, в якому перебував на лікуванні потерпілий, з урахуванням кількості ліжко-днів, проведених ним у стаціонарі, та щоденної вартості його лікування.

Термін і обґрунтованість перебування потерпілого від злочину на стаціонарному лікуванні визначається на підставі даних лікувального закладу, де він перебував на лікуванні.

Витрачені на стаціонарне лікування кошти підлягають відшкодуванню у повному обсязі і зараховуються до відповідного державного бюджету залежно від джерел фінансування закладу охорони здоров'я або на рахунок юридичної особи, якій належить останній.

Пунктом 3 цього Порядку встановлено, що визначена сума коштів на лікування потерпілого стягується судом з обвинуваченого або фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, при ухваленні вироку за позовом закладу охорони здоров'я або прокурора.

У разі коли при ухваленні вироку сума коштів, витрачених на стаціонарне лікування потерпілого, ще не була визначена і рішення про їх відшкодування не було прийнято, стягнення провадиться в порядку цивільного судочинства за позовом вказаних юридичних осіб. У такому ж порядку відшкодовуються витрати на стаціонарне лікування особи, яка постраждала від злочину, в разі закриття кримінального провадження за нереабілітуючими обставинами.

Відповідно до ст. 128 КПК України особа, яка не предявила цивільного позову в кримінальній справі, а також особа, цивільний позов якої залишився без розгляду, має право предявити його в порядку цивільного судочинства.

Згідно зі ст. 131-1 Конституції України на прокуратуру покладено функції представництва інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Згідно ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший субєкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Рішенням Конституційного Суду України № З-рп/99 від 08.04.1999 встановлено, що поняття «інтереси держави» є оціночним і в кожному конкретному випадку прокурор чи його заступник самостійно визначає з посиланням на законодавство підстави подання позову, вказує, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення інтересів держави, обґрунтовує необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах. Інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону України, гарантування її державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх субєктів права власності та господарювання тощо.

Згідно ч. 3 ст. 1206 Цивільного кодексу України якщо лікування проводилося закладом охорони здоров'я, що є у державній власності, у власності Автономної Республіки Крим або територіальної громади, кошти на відшкодування витрат на лікування зараховуються до відповідного бюджету.

Відповідно до Статуту Монастирищенської центральної районної лікарні, затвердженого рішенням сесії Монастирищенської районної ради від 25.09.2006, лікарня передана до районної комунальної власності, є бюджетним закладом охорони здоровя і фінансується з бюджету районної ради народних депутатів. Власником майна лікарні є Монастириіценська районна рада.

Згідно листа Монастирищенської районної ради № 40/01-20 від 14.02.2017 Монастирищенська районна рада є засновником Монастирищенської центральної районної лікарні та передала їй для забезпечення статутної діяльності цілісний майновий комплекс на праві оперативного управління.

Витрати понесені медичною установою на лікування потерпілих від злочину та їх непогашення призводять до ненадходження коштів до місцевого бюджету, що створює навантаження на бюджет та ускладнює процес безкоштовного лікування осіб, які цього потребують, чим завдається істотна шкода державним інтересам.

Водночас, додержання всіма учасниками суспільних відносин принципу законності, який закріплено у ст. 68 Конституції України, є обовязковою умовою досягнення загальнонаціональної мети українського народу - побудови демократичної, соціальної, правової держави.

Таким чином, дії ОСОБА_1 порушують не лише матеріальні інтереси держави, а і нематеріальні - порушення принципів законності та верховенства права, що закріплені Конституцією України.

Відповідно до ст. 10 Закону України «Про місцеве самоврядування» районна рада є органом місцевого самоврядування, що представляє спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ, міст, у межах повноважень, визначених Конституцією України, цим та іншими законами, а також повноважень, переданих їм сільськими, селищними, міськими радами.

Стаття ст. 18-1 Закону України «Про місцеве самоврядування» встановлює, що орган місцевого самоврядування може бути позивачем та відповідачем у судах загальної юрисдикції, зокрема, звертатися до суду, якщо це необхідно для реалізації його повноважень і забезпечення виконання функцій місцевого самоврядування

Вказані положення Закону надають Монастирищенській районній раді право на захист інтересів громади щодо забезпечення належного матеріально-технічного та фінансового забезпечення галузі охорони здоровя, у тому числі право на звернення до суду в спосіб, передбачений ст. 16 Цивільного кодексу України.

Згідно листа Монастирищенської районної ради № 40/01-20 від 14.02.2017 заходи щодо відшкодування збитків, завданих медичній установі районною радою не вживалися.

Таким чином, Монастирищенська районна рада неналежним чином виконує покладені на неї обовязки, що дає право Уманській місцевій прокуратурі вживати заходи представницького характеру на захист інтересів держави в порядку, передбаченому ст. 23 Закону України «Про прокуратуру».

Пунктом 6 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» визначено, що від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про відшкодування матеріальних збитків, завданих внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Позивач просить стягнути з ОСОБА_1 витрати, понесені закладом охорони здоровя на лікування потерпілої від злочину ОСОБА_2 в сумі 2356,50 грн. на користь Монастирищенської районної ради, які підлягають зарахуванню до районного бюджету за реквізитами: одержувач ГУДКСУ в Черкаській області, код: 02005390, Банк ГУДКСУ у Черкаській області, МФО 854018, розрахунковий рахунок: 3038.

Представник позивача ОСОБА_3 позовні вимоги підтримала повністю, просить їх задоволити, про що подала до суду заяву від 19.05.2017 року.

Відповідач ОСОБА_1 позовні вимоги визнав повністю, про що подав до суду заяву від 19.05.2017 року.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення виходячи з наступного:

Згідно ухвали Монастирищенського районного суду від 21.06.2016 року у кримінальному провадженні № 1-кп/702/82/16 (кримінальній справі № 702/713/16-к) про обвинувачення ОСОБА_1 за ч.1 ст.122 КК України кримінальне провадження закрите в зв»язку з відмовою потерпілого від обвинувачення, з нереабілітуючих підстав.

ОСОБА_2 є потерпілою у даній справі.

З даної ухвали суду від 21.06.2016 року про закриття провадження у формі приватного обвинувачення, яка станом на 19.05.2017 року є чинною, вбачається причинний зв»язок між злочинними діями відповідача та перебуванням потерпілої ОСОБА_2 на лікуванні в хірургічному відділенні Монастирищенської ЦРЛ.

Згідно довідки Монастирищенської ЦРЛ № 05/08/250 від 01.02.2017 року ОСОБА_2 перебувала на лікуванні в хірургічному відділенні з 28.05.2016 року по 30.06.2016 року протягом 6 ліжко-днів. Вартість перебування у лікарні склала 2356,50 грн. з розрахунку вартості лікування 1 ліжко-дня 387,75 грн. без вартості затрачених пацієнтом медикаментів.

Згідно листа Монастирищенської районної ради № 40/01-20 від 14.02.2017 року Монастирищенська районна рада є засновником Монастирищенської центральної районної лікарні та передала їй для забезпечення статутної діяльності цілісний майновий комплекс на праві оперативного управління.

Відповідно до Статуту Монастирищенської центральної районної лікарні, затвердженого рішенням сесії Монастирищенської районної ради від 25.09.2006 року, лікарня передана до районної комунальної власності, утримується за рахунок коштів районного бюджету з бюджету районної ради народних депутатів, що також підтверджено рішенням Монастирищенської районної ради № 3-23/VII від 30.12.2015 року "Про районний бюджет на 2016 рік" та додатком № 3 до нього, з яких вбачається, що в районному бюджеті на 2016 рік були передбачені видатки на утримання лікарні.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 1206 ЦК України особа, яка вчинила злочин, зобовязана відшкодувати витрати закладові охорони здоровя на лікування потерпілого від цього злочину., якщо лікування проводилося закладом охорони здоров'я, що є у державній власності, у власності Автономної Республіки Крим або територіальної громади, кошти на відшкодування витрат на лікування зараховуються до відповідного бюджету.

Відповідно до п.п. 1, 2 Порядку обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоровя на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання, який затверджений постановою КМ України від 16.07.1993 року № 545, та ст.1206 ЦК України кошти, витрачені закладом охорони здоровя на стаціонарне лікування особи потерпілої від злочину, за винятком випадку завдання такої шкоди при перевищенні меж необхідної оборони або в стані сильного душевного хвилювання, що раптово виникло внаслідок протизаконного насильства чи тяжкої образи з боку потерпілого, підлягають відшкодуванню особою, яка вчинила злочин, у розмірі фактичних витрат; сума коштів, яка підлягає відшкодуванню, визначається закладом охорони здоровя, в якому перебував на лікуванні потерпілий, виходячи з кількості ліжко-днів, проведених ним в стаціонарі та вартості витрат на його лікування в день. Кількість ліжко-днів визначається на підставі медичної картки стаціонарного хворого або інших документів, які підтверджують дати госпіталізації та виписки хворого із стаціонару лікувального закладу.

Пунктом 3 Порядку передбачено, що визначена сума коштів на лікування потерпілого стягується судом з обвинуваченого або фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, при ухваленні вироку за позовом закладу охорони здоровя або прокурора.

У разі, коли при ухваленні вироку сума коштів, витрачених на стаціонарне лікування потерпілого, ще не була визначена і рішення про їх відшкодування не було прийнято, стягнення провадиться в порядку цивільного судочинства за позовом вказаних юридичних осіб. У такому ж порядку відшкодовуються витрати на стаціонарне лікування особи, яка постраждала від злочину, в разі закриття кримінального провадження за нереабілітуючими обставинами.

Згідно п. 4 Порядку передбачено, що стягнені в установленому порядку кошти залежно від джерела фінансування закладу охорони здоровя, у якому перебував на стаціонарному лікуванні потерпілий, зараховуються до відповідного державного бюджету (місцевого чи регіонального самоврядування), або на користь юридичної особи (відомства), якій належить заклад охорони здоровя.

Відповідачем не надано суду доказів оплати вартості лікування потерпілої ОСОБА_2 в сумі 2356,50 грн.

Відповідач визнав позов, згідно ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Визнання позову відповідачем не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.

Судові витрати на підставі ст. 88 ЦПК України підлягають стягненню із відповідача.

Керуючись ст. 22, 1166, 1206 ЦК України; ст.23 ЗУ «Про прокуратуру»; ст. 10, 18-1 ЗУ «Про місцеве самоврядування»; Постановою Пленуму ВСУ від 07.07.1995 року № 11; ст.128, 284 КПК України; ст.3, 5, 6, 7, 8, 10, 45, 208-209, 212-215, 223, 294 ЦПК України, суд

в и р і ш и в :

Позовні вимоги задоволити повністю.

Стягнути з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний № НОМЕР_1, зареєстрований ІНФОРМАЦІЯ_2, фактично проживає ІНФОРМАЦІЯ_3, на користь Монастирищенської районної ради Черкаської області (до районного бюджету за реквізитами: Одержувач ГУДКСУ в Черкаській області код: 02005390 Банк ГУДКСУ у Черкаській області, МФО 854018, розрахунковий рахунок 3038) всього 2356,50 грн. (дві тисячі триста п»ятдесят шість гривень 50 коп.) витрати за лікування потерпілої ОСОБА_2 в хірургічному відділенні Монастирищенської центральної лікарні за період з 28.05.2016 року по 03.06.2016 року включно.

Стягнути з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний № НОМЕР_1, на користь держави судовий збір в сумі 640 грн.

Судовий збір має бути сплачений відповідачем на рахунок: , отримувач: ГУК у м.Києві/м.Київ/22030106, банк отримувача: Головне управління Державної казначейської служби України у м.Києві; код банку отримувача: 820019; рахунок отримувача: 0001; код класифікації доходів бюджету: 22030106, Стягувач: Державна судова адміністрація України, місце знаходження: вул..Липська, 18/5, м.Київ, 01601.

Рішення протягом 10 днів з дня його проголошення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Черкаської області через Монастирищенський районний суд.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Т.І.Діденко