ухвала

іменем україни

15 лютого 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Іваненко Ю.Г., Ситнік О.М., Ступак О.В.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості, за касаційною скаргою Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 23 травня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Чернівецької області від 23 червня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2016 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з даним позовом, свої вимоги обґрунтовуючи тим, що 12 вересня 2007 року відповідно до укладеного договору № б/н ОСОБА_4 отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

Під час укладення вказаного договору сторони керувались положеннями ч. 1 ст. 634 ЦК України та відповідач своїм підписом підтвердив згоду на те, що його заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами банку складають між ним та банком кредитний договір.

Відповідно до умов укладеного між сторонами договору, відповідач надав свою згоду на зменшення або збільшення кредитного ліміту банком в односторонньому порядку, зобов'язувався погашати заборгованість за кредитом та відсотками, оплачувати комісії, слідкувати за витратами платіжного ліміту з метою уникнення овердрафту, а у разі порушення строків платежів по будь-якому з грошових зобов'язань більш ніж на 120 днів зобов'язувався сплатити штраф в сумі 500 грн + 5% від суми позову. Також умовами договору передбачено плату підвищених відсотків у разі несвоєчасного виконання боргового зобов'язання.

Відповідач належним чином своїх зобов'язань за договором не виконав, у зв'язку з чим станом на 31 січня 2016 року утворилася заборгованість в розмірі 16 073,98 грн, яка складається з: 3 392,03 грн - заборгованість за кредитом, 8 734,31 грн - заборгованість за процентами за користування кредитом, 2 706,02 грн - заборгованість за пенею та комісією, а також штрафи: 500 грн - фіксована частина та 741,62 грн - процентна складова.

На даний час відповідач продовжує ухилятися від виконання зобов'язання, заборгованість за договором не погашає, що є порушенням законних прав банку.

Враховуючи вищевикладене, банк просив стягнути з відповідача на користь банку заборгованість за кредитним договором на суму 16 073,98 гривень та понесені судові витрати.

Рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівці від 23 травня 2016 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Чернівецької області від 23 червня 2016 року, у задоволенні позову Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості відмовлено.

У касаційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк» просить скасувати судові рішення, направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Заслухавши суддю-доповідача у справі, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відмовляючи у задоволенні позову, суди попередніх інстанцій виходили зі спливу строку позовної давності відповідно до ст. ст. 256, 261, 267 ЦК України, оскільки строк дії договору до вересня 2011 року, а з позовом банк звернувся у березні 2016 року.

Доводи касаційної скарги щодо стягнення з відповідача на користь банку процентів у межах строку позовної давності не знайшли свого підтвердження з наступних підстав.

Як установлено судами попередніх інстанцій, 12 вересня 2007 року відповідач підписав заяву про надання йому кредиту на платіжну картку з кредитним лімітом 1 000 грн, тим самим підтвердив свою згоду на те, що його заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами банку складають між ним та банком кредитний договір.

Відповідно до п. 3.3 Правил надання банківських послуг, кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку і клієнт дає право банку в будь-який момент (зменшити або збільшити) кредитний ліміт.

Згідно з довідкою про зміну кредитного ліміту, у день отримання платіжної картки, 28 вересня 2007 року, позичальнику було встановлено кредитний ліміт на платіжну картку в розмірі 1 000 грн, в подальшому банку збільшено розмір кредитного ліміту до 3 000 грн - 15 жовтня 2007 року та до 3 400 грн з 19 серпня 2015 року.

Умовами та Правилами надання банківських послуг передбачено, що картрахунок - це поточний рахунок на якому враховуються операції по платіжній картці, платіжна картка - це спеціальний платіжній засіб у вигляді емітованої у встановленому законодавством порядку пластикової або іншого виду карточки, яка використовується для ініціалізації переводу коштів з рахунку платника або відповідно банківського рахунку з метою оплати вартості товару або послуг.

Згідно з п. 3.1 вказаних Умов та Правил, для надання банківських послуг банк відкриває клієнту картрахунок, видає картку.

Відповідно до п. 9.12 Умов та правил надання банківських послуг кредитний договір діє протягом 12 місяців з моменту його підписання. Якщо протягом цього строку жодна із сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично продовжується на такий самий строк.

Водночас, із Правил користування платіжною картою, із заяви на отримання кредиту вбачається, що строк дії кредитного договору, кредитного ліміту відповідає строку дії кредитної картки.

Згідно з пунктом 3.1.1 Правил користування платіжною карткою строк дії картки вказаний на її лицевій стороні (місяць і рік). Картка дійсна до останнього календарного дня зазначеного місяця.

Пунктом 5.4 Правил користування платіжною картою встановлено, що погашення по кредиту по платіжним карткам без установленого мінімального платежу проводиться в наступному порядку: строк погашення відсотків - щомісячно за попередній місяць; строк погашення кредиту - в повному обсязі, не пізніше останнього дня місяця, вказаного на платіжній картці (в полі MONTH).

Таким чином, договором передбачено погашення щомісячними періодичними платежами відсотків за користування кредитом та в повному обсязі кредитного ліміту не пізніше закінчення строку дії кредитної картки.

Відповідності до правової позиції, сформованої Верховним Судом України у постанові № 6-116цс13 від 06 листопада 2013 року, перебіг позовної давності за вимогами кредитора, які випливають з порушення боржником умов договору (графіка погашення кредиту) про погашення боргу частинами (щомісячними платежами) починається стосовно кожної окремої частини, від дня, коли відбулося це порушення. Позовна давність у таких випадках обчислюється окремо по кожному простроченому платежу.

У разі порушення боржником строків сплати чергових платежів, передбачених договором, відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України кредитор протягом усього часу до встановленого договором строку закінчення виконання останнього зобов'язання вправі заявити в суді вимоги про дострокове повернення тієї частини позики (разом з нарахованими процентами ст. 1048 ЦК України ), що підлягає сплаті. Несплачені до моменту звернення кредитора до суду платежі підлягають стягненню у межах позовної давності по кожному із платежів.

Також, у правовій позиції Верхового Суду України, викладеній у постанові № 6-14цс14 від 19 березня 2014 року зазначено, що відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору.

Згідно з даними, які містяться в довідці про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки ОСОБА_4, строк дії картки встановлено до вересня 2011 року.

Таким чином, суди дійшли обґрунтованого висновку про застосування наслідків спливу строку позовної давності, про яку заявлено відповідачем у справі, відповідно до положень ст. ст. 256, 261, 267 ЦК України з урахуванням встановлених у справі обставин, спливу строку дії договору у вересні 2011 року та факту пред'явлення позову тільки 14 березня 2016 року, поза межами встановленого законом строку позовної давності.

З огляду на вищевикладене, доводи касаційної скарги не знайшли свого підтвердження та не дають підстав для висновку про порушення судами норм процесуального та матеріального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» відхилити.

Рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 23 травня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Чернівецької області від 23 червня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Ю.Г. Іваненко О.М. Ситнік О.В. Ступак