Головуючий суду 1 інстанції - Ткач О.В.
Доповідач - Назарова М.В.
Справа № 431/3317/16-ц
Провадження № 22ц/782/86/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 травня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Луганської області в складі:

головуючого Назарової М.В.,

суддів: Орлова І.В., Стахової Н.В.,

за участю секретаря Подрябінкіна Я.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Апеляційного суду Луганської області в м. Сєвєродонецьку

апеляційну скаргу ОСОБА_2

на рішення Старобільського районного суду Луганської області від 16 січня 2017 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, треті особи: ОСОБА_4, Старобільське районне бюро технічної інвентаризації про визнання правочину - договору купівлі продажу частково недійсним,

в с т а н о в и л а:

В липні 2016 року позивачка ОСОБА_2 звернулася до суду з вказаним позовом, в обґрунтування якого посилалась на те, що вона є власницею будинку за адресою АДРЕСА_1 який складався раніше з двох окремих квартир, в яких мешкала її родина і родина ОСОБА_5. Згодом ОСОБА_5 переїхали з квартири, і позивачка ОСОБА_2 приватизувала разом із своїм сином ОСОБА_4 в 1995 році будинок, що складався з двох квартир, повністю. До цього будинок був службовим житлом, виділеним Старобільським лісомисливським господарством покійному чоловіку позивача.

Сусідній будинок АДРЕСА_1 лісомисливському господарству, і його в 1991 році придбав ОСОБА_6, який у 1997 році продав будинок відповідачу ОСОБА_3, яка згодом оформила будинок на свою матір - ОСОБА_7.

Недалеко від вказаних будинків існує будівля сараю, позначена у технічному паспорті на будинок літерою «Д», яка поділена на три приміщення і має спільний дах та стіни, і багато років тому надавалася у користування трьом родинам: позивача, ОСОБА_5 та ОСОБА_6.

З часу приватизації будинку родина позивача користувалася двома відділеннями спірного сараю без перешкод, а відповідач ОСОБА_3 не користувалася сараєм.

В останні роки відповідач стала руйнувати спірний сарай, і позивач довідалася, що при купівлі-продажу будинку АДРЕСА_2 в 1997 році у ОСОБА_6 відповідачка купила за договором купівлі-продажу сарай в цілому.

Позивач вважає, що договір купівлі-продажу, укладений 29.07.1997 року між ОСОБА_6 і ОСОБА_3, в частині купівлі сараю літера «Д» містить недостовірну інформацію про належність продавцю ОСОБА_6 вказаного сараю, оскільки сарай насправді офіційно оформлений лісгоспом не був, і вказаним договором були порушені права позивача як користувача сараю.

Тому після уточнення своїх позовних вимог з посиланням на застосування до спірних правовідносин вимог ст.ст. 203, 216, 317, 328, 398, 401, 402 ЦК України позивач ОСОБА_2 просила:

визнати частково недійсним договір купівлі-продажу житлового будинку АДРЕСА_3 укладений 29 липня 1997 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_3 і посвідчений державним нотаріусом за №1-1525, в частині купівлі-продажу цілої господарської будівлі «сарай-Д», залишивши дійсним договір купівлі продажу 1/3 сараю літера «Д»;

скасувати частково право власності ОСОБА_8 на цілу господарську будівлю «сарай-Д», розташований в АДРЕСА_2, залишивши у власності відповідачки 1/3 зазначеної господарської будівлі сарай «Д»;

визнати частково за ОСОБА_2 право власності на 2/3 вказаного сараю.

Рішенням Старобільського районного суду Луганської області від 16 січня 2017 року

у задоволенні позову відмовлено за необґрунтованістю.

Не погодившись із вказаним рішенням суду, ОСОБА_2 звернулася з апеляційною скаргою на нього, вважає рішення незаконним у зв'язку з неповнотою та неправильністю встановлення обставин, необґрунтованої відмови у прийнятті доказів, неправильного їх дослідження чи оцінки, неправильного визначення відповідно до встановлених судом обставин правовідносин, що порушує її права як позивача, тому просить скасувати рішення і ухвалити нове рішення, яким задовольнити її позовні вимоги.

Вислухавши доповідь судді - доповідача, осіб, які брали участь у розгляді справи, розглянувши справу у межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, колегія суддів приходить до наступного.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених такими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

За змістом ч. 2 ст. 16 , ч. 1 ст. 215 ЦК України одним із способів захисту порушеного права є визнання недійсним правочину, укладеного з недодержанням вимог, установлених ч. ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 цього Кодексу.

Відповідно до ст. ст. 215 та 216 ЦК України вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням (абз. 5 п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними »).

Згідно оспорюваного договору купівлі-продажу від 29.07.1997 року ОСОБА_6 продав, а ОСОБА_3 - купила житловий будинок АДРЕСА_2 На вказаній земельній ділянці, згідно з договором, розташований глиняний, обкладений цеглою житловий будинок, житловою площею 36,5 кв. м - А1, цегляний сарай - Б; кам'яний погріб - В; шлакоблочний сарай - Г; сарай - Д; дерев'яна огорожа - №1, трубчатий колодязь №2 (а.с. 13).

Позивач ОСОБА_2 та третя особа ОСОБА_4 є власниками житла за адресою: АДРЕСА_4 згідно свідоцтва про право власності на житло загальною площею 98,1 кв.м, виданого 12 грудня 1995 року Старобільською районною державною адміністрацією Луганської області (а.с. 7).

Як вбачається з позову і як пояснила позивач в суді апеляційної інстанції, нею частково оспорювається зазначений договір купівлі-продажу, оскільки вона вважає себе законним користувачем двох третин спірного сараю відповідно до квартир (часток) в житлових будинках №№ 15 та 17: у позивача ОСОБА_2 у власності дві квартири в будинку №17, а у відповідача ОСОБА_3 - одна квартира в будинку №15, і з урахуванням порядку користування сараєм саме таким чином, який склався протягом багатьох років. Оформити своє право власності на 2/3 частки сараю позивач не може, оскільки він повністю належить іншій особі.

Вирішуючи справу і відмовляючи у задоволенні позову, суд з посиланням на застосування до спірних правовідносин вимог ст.ст. 203, 216, 317, 328, 398, 401, 402 ЦК України вважав встановленим, що угоди купівлі-продажу між Старобільським лісгоспом та продавцем за оспорюваним договором купівлі-продажу ОСОБА_6, а потім між ОСОБА_6 й відповідачем ОСОБА_3 укладені в письмовій формі, мають за змістом всі істотні умови договору купівлі-продажу, тому у суду немає підстав вважати ці договори недійсними з підстав, передбачених ст. 216 ЦК України, а само по собі право користування позивачкою спірним сараєм протягом тривалого часу не надає їй права власності на об'єкт нерухомості. Крім того, судом зазначено, що позивачем не уточнені позовні вимоги в частині визнання договору купівлі-продажу, укладеного 21.03.1991 року між Старобільським лісгоспом та ОСОБА_6, а також не заявлені будь-які вимоги щодо визнання недійсним договору дарування між ОСОБА_3 й теперішнім власником спірного сараю ОСОБА_7

Проте, такі висновки є помилковими з огляду на наступне.

Як роз'яснено у п. 26 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду справ про визнання правочинів недійсними» особами, які беруть участь у справі про визнання правочину недійсним, є насамперед сторони правочину.

Порядок залучення співвідповідача визначений ст. 33 ЦПК України.

У справі, яка переглядається, позивачем на власний розсуд у якості відповідача залучена покупець за оспорюваним договором купівлі-продажу ОСОБА_3.

Суд в порушення ст.ст. 10, 33, 213, 214 ЦПК України не визначився із колом осіб, які повинні брати участь у справі, питання про залучення до участі у справі в якості співвідповідача іншої сторони правочину або її правонаступників не вирішив, належним чином не роз'яснив позивачу право заявити клопотання про залучення всіх сторін оспорюваних правочинів до участі у справі як відповідачів.

В силу наданих чинним ЦПК України повноважень апеляційний суд позбавлений можливості на стадії апеляційного розгляду справи залучити вказаних осіб до участі у справі з належним оформленням цієї процесуальної дії відповідно до вимог ст. 33 ЦПК України, що не позбавляє позивача права на звернення до суду з позовом до всіх належних відповідачів.

Як не дає колегія суддів оцінки і іншим доводам апеляційної скарги, що може бути зроблено під час розгляду справи з належними відповідачами.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Старобільського районного суду Луганської області від 16 січня 2017 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити ОСОБА_9 у задоволенні позову до ОСОБА_3, треті особи: ОСОБА_4, Старобільське районне бюро технічної інвентаризації про визнання правочину - договору купівлі продажу частково недійсним.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили негайно, але може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів після його проголошення.

Головуючий

Судді: