Справа №639/1072/17
Провадження №2/639/1059/17
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 травня 2017 року Жовтневий районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді Труханович В.В.,

за участю секретаря Кричевської В.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Фізико-технічного інституту низьких температур ім. Б.І. Вєркіна НАН України про стягнення заробітної плати,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Жовтневого районного суду м. Харкова перебуває вищезазначена цивільна справа.

28 квітня 2017 року позивач ОСОБА_1 звернулась до суду із клопотаннями про витребування у відповідача належним чином засвідченої копії наказу № 74-л від 28.07.1997 року та належним чином засвідченої копії особової справи позивача.(а.с. 49, 53)

В обґрунтування вказаних клопотань позивач посилається на те, що 07.02.2017 року нею було направлено відповідачу запит на інформацію, відповідно до якого вона просила надати матеріали, які є доказом по справі, а саме копію наказу про звільнення д-ра ОСОБА_1 Але, на її думку, відповідач не виконав імперативну норму ч.2 ст. 47 КЗпП України в частині надання позивачу належним чином засвідченої копії наказу № 74-л від 28.07.1997 року про звільнення позивача, надавши замість копії наказу виписку з наказу № 74-л від 28.07.1997 року, чим на її думку грубо порушив чинне законодавство про працю.

Залишення без розгляду особистого звернення позивача до відповідача про надання позивачу матеріалів, які є доказами по справі, на думку ОСОБА_1 є доказом того, що позивач має складнощі при отриманні доказів у відповідача.

ОСОБА_1 також посилається на те, що у відповідача відсутні особові рахунки позивача за час з 1982 р. по 1997 р., що відповідають типовій формі № П-54 «Особовий рахунок» та № П -54 а «Особовий рахунок», які запроваджено з липня 1996 р. наказом Мінстату України від 22.05.1996 р. № 144 «Про затвердження типових форм первинного обліку по розрахунку з робітниками і службовцями по заробітній платі», що підтверджується наданими відповідачем позивачу особовими рахунками за 1996 р. та 1997 р.

У зв'язку з чим, для всебічного та повного зясування обставин, які мають значення для вирішення спору по суті, та для підтвердження неправомірної невиплати позивачу в день звільнення оспорюваної суми заробітної плати у сумі, яка була нарахована в серпні 1997 року, після звільнення позивача в липні 1997 року, на її думку, суду необхідно витребувати наказ № 74-л від 28.07.1997 року про звільнення позивача та особову справу ОСОБА_1. Адже саме в особовій справі містяться витяги з розпорядчих документів (наказів, розпоряджень тощо), в тому числі, про звільнення позивача, та може бути доказом правомірної виплати або неправомірної невиплати оспорюваної суми позивачу в день звільнення.

Відповідно вимог ч. 1 ст. 137 ЦПК України, у випадках, коли щодо отримання доказів у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, є складнощі, суд за їх клопотанням зобов'язаний витребувати такі докази. У заяві про витребування доказів має бути зазначено, який доказ вимагається, підстави, за яких особа вважає, що доказ знаходиться в іншої особи, обставини, які може підтвердити цей доказ. (ч. 2 ст. 137 ЦПК України)

Відповідно до ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

При цьому, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. (ч. 1 ст. 58 ЦПК України)

Також, відповідно до ст. 64 ЦПК України письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи. Докази, які збираються або подаються сторонами (показання свідків, письмові чи речові докази), повинні стосуватися суті спору (предмета та підстави позову). Тому, вирішуючи, наприклад, питання про виклик свідків, в усіх випадках слід вимагати від сторін пояснення, які саме обставини можуть бути підтверджені ними. Це ж стосується й вирішення питання про витребування інших доказів (письмових, речових). Докази, які не стосуються справи й предмета доказування, або одержані з порушенням порядку, встановленого законом, або якими не можуть бути підтверджені певні обставини справи, судом не повинні прийматися. (п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 12.06.2009) Як вбачається з матеріалів справи, представником відповідача ОСОБА_2, яка діє на підставі довіреності № 64/1 від 03.01.2017 року, до заперечень проти позову було надано виписку з наказу від 28.07.1997 року № 74-Л. З вказаної виписки вбачається, що ОСОБА_1, молодшого наукового співробітника відділу №18 28 липня 1997 року було звільнено за власним бажанням ст. 38 КЗоТ України. На підставі заяви ОСОБА_1, резолюції зам. Директора ін-ту ОСОБА_3М.(а.с. 26)

Отже, враховуючи те, що у матеріалах справи міститься виписка з наказу №74-л від 28.07.1997 року з якої вбачається дата та причина звільнення позивача ОСОБА_1 і немає ніяких даних про правомірність чи неправомірність невиплати позивачу заробітної плати, суд приходить до висновку, що клопотання про витребування повного тексту наказу № 74-л від 28.07.1997 року є зайвим. Щодо витребування особової справи, суд зазначає наступне. Відповідно до п.12, ч. 2 підрозділу IV Правил організації діловодства та архівного зберігання документів у державних органах, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах і організаціях, затверджені наказом Міністерства юстиції України від 18.06.2015 № 1000/5, в особових справах, що формуються впродовж усього часу роботи посадової особи в установі, документи групуються в хронологічному порядку в міру їх поповнення в такій послідовності: внутрішній опис документів справи; заява про прийняття на роботу (контракт); направлення або подання; особовий листок з обліку кадрів; автобіографія; документи про освіту (копії); копії або витяги з розпорядчих документів (наказів, розпоряджень) про призначення, переведення на посаду, звільнення працівника тощо; доповнення до особового листка з обліку кадрів; довідки та інші документи. А отже, в матеріалах особової справи ОСОБА_1 не можуть міститися відомості, які б, на думку позивача, підтвердили неправомірність нарахування позивачу після його звільнення оспорюваної суми заробітної плати. У зв'язку з чим, суд приходить до висновку, що задоволення клопотання про витребування особової справи є недоцільним.

За таких обставин у задоволенні клопотань ОСОБА_1 про витребування доказів необхідно відмовити.

На підставі викладеного та керуючись ст. 57, 58, 64, 137 ЦПК України, п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 12.06.2009, п.12, ч. 2 підрозділу IV Правил організації діловодства та архівного зберігання документів у державних органах, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах і організаціях, затверджені наказом Міністерства юстиції України від 18.06.2015 № 1000/5, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні клопотань ОСОБА_1 про витребування доказів відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя В.В. Труханович