НОВОМОСКОВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ

Справа № 183/1241/17
№ 2-о/183/93/17
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
13 квітня 2017 року м.Новомосковськ
Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі: головуючого судді Парфьонова Д.О., за участі секретаря судового засідання Гончарової С.Є., представників заявника ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , представника заінтересованої особи Фуга К.Г. розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщені Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області цивільну справу за заявою ОСОБА_3 , заінтересована особа: Новомосковський районний відділ Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області про встановлення факту проживання на території України,

встановив:
Заявник звернувся до суду з заявою в порядку окремого провадження про встановлення факту його постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року та 13 листопада 1991 року.

В обґрунтування заяви вказує, що народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у с. Серебрянка Бухтарминського району Східно-Казахстанської області. Наприкінці 1965 року його батьки разом із ним переїхали на постійне проживання до України в с. Перещепине Новомосковського району Дніпропетровської області. У 1979 році позивач закінчив середню загальноосвітню школу з виробничим навчанням с. Перещепино Новомосковського району Дніпропетровської області. У період з 1979 по 1980 роки навчався та отримав атестат плиточника-лицювальника третього розряду у ПТУ № 19 м. Дніпропетровська. У липні 1980 року за направленням після навчання поступив на роботу до Комбінату «Дніпротяжстрой» «Дніпродзержинськстрой» у м. Дніпродзержинську Дніпропетровської області. 06 червня 1981 року Дніпровським райвідділом ЗАГС м. Дніпродзержинськ, було зареєстровано шлюб між заявником та ОСОБА_2 , з якою він мешкає по теперішній час. Від шлюбу сторони мають спільну доньку - ОСОБА_4 , 1985 року народження. У червні 1982 року, Дніпродзержинським міським військовим комісаріатом Дніпропетровської області заявника призвано до лав Радянської армії, службу у якій останній закінчив у червні 1984 року. З 1984 до 1987 року заявник працював на різних підприємствах м. Дніпродзержинськ. У жовтні 1987 року отримав дозвіл на працевлаштування та роботу вахтовим методом у районі крайньої півночі на Ханимейській базі виробничо-технічного обслуговування та комплектації обладнання. У районі крайньої півночі Російської Федерації працює вахтовим методом по теперішній час. Вказує, що був змушений прийняти російське громадянство, яке отримав 27 червня 1997 року, оформлене шляхом заміни паспорту громадянина Радянського союзу зразку 1974 року на паспорт громадянина Російської Федерації. У січні 2017 року, заявник звернувся до Новомосковського районного відділу головного управління в Дніпропетровської області Державної міграційної служби України, з питання отримання дозволу на постійне мешкання в Україні за адресою АДРЕСА_1 . Заявника повідомлено, що при отриманні дозволу на імміграцію в Україну на підставі п.3 ч.3 ст.4 Закону України «Про імміграцію», йому необхідно надати документи, згідно яких буде виключена його належність до громадянства України, а саме: документ який виключає факт проживання його на території України станом на 24 серпня 1991 року та 13 листопада 1991 року, а в разі проживання на території України на вказані дати - довідку про вихід із громадянства України. Для отримання довідки про вихід із громадянства України, заявник повинен звернутись до посольства України в Російської Федерації, та надати рішення суду на підставі якого буде встановлено факт його проживання в Україні на 24 серпня 1991 року та 13 листопада 1991 року.

В судовому засіданні представники заявника заяву підтримали. Вказали на неможливість підтвердження факту іншим шляхом. Невизнання означеного факту унеможливлює право заявника на отримання дозволу на постійне мешкання в Україні.

Представник заінтересованої особи в судовому засіданні не заперечила проти задоволення заяви.

Представник заявника ОСОБА_2 , допитана в якості свідка показала, що є дружиною заявника. Зазначила, що 06 червня 1981 року одружилася із заявником. З дати одруження вона, разом із заявником спочатку проживала в м. Дніпродзержинську Дніпропетровської області, де той працював. В подальшому, приблизно в 1991 році вона разом із заявником переїхала до матері заявника в м. Перещепине Новомосковського району Дніпропетровської області, заявник почав працювати в м. Перещепине на цементному заводі. Приблизно в 1994 році заявник поїхав до Російської Федерації на заробітки.

Свідок ОСОБА_5 показала суду, що ОСОБА_3 з 1990 року проживав у АДРЕСА_1 . З травня по грудень 1991 року заявник надавав допомогу в ремонті нерухомого майна, належного її родині.

Суд, заслухавши пояснення представників заявника, заінтересованої особи, показання свідків, дослідивши матеріали справи, дійшов такого висновку.

Свідоцтво про народження заявника вказує, що заявник народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у с. Серебрянка Бухтарминського району Східно-Казахстанської області.

У відповідності до атестату про середню освіту від 26 червня 1979 року вбачається, що в 1979 році позивач закінчив повний курс середньої загальноосвітньої школи з виробничим навчанням с. Перещепино Новомосковського району Дніпропетровської області.

У період з 1979 по 1980 роки навчався та отримав атестат плиточника-лицювальника третього розряду у ПТУ № 19 м. Дніпропетровська.

06 червня 1981 року Дніпровським райвідділом ЗАГС м. Дніпродзержинськ, було зареєстровано шлюб між заявником та ОСОБА_2 . Від шлюбу сторони мають спільну доньку - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

У червні 1982 року Дніпродзержинським міським військовим комісаріатом Дніпропетровської області заявника призвано до лав Радянської армії, службу у якій останній закінчив 16 червня 1984 року.

З 1984 до 1987 року заявник працював на різних підприємствах у м. Дніпродзержинську, про що свідчить копія трудової книжки заявника. З 16 жовтня 1987 року по 21 березня 1988 року заявник працював на посаді вантажника цеху вантажно-розвантажувальних робіт на Ханимейській базі виробничо-технічного обслуговування та комплектації обладнання.

У відповідності до військового квитка заявника, останній 15 жовтня 1987 року прийнятий на облік Пуровським РВК та 23 березня 1988 року знятий з військового обліку. 04 квітня 1988 року прийнятий на облік Брежнєвським РВК м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області, знятий з обліку Брежнєвського РВК м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області 17 березня 1995 року. 06 липня 1995 року прийнятий на військовий облік Заводським РВК м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області, з якого знятий 13 листопада 1995 року, 08 лютого 1996 року прийнятий на облік Челябінським РВК Белгородської області.

За паспортом громадянина РФ, заявник на момент звернення до суду має російське громадянство.

Належність та набуття громадянства України встановлюється на підставі Закону України «Про громадянство України» і може пов`язуватися із фактом постійного проживання на території України в певний час.

Відповідно до ч.1 п.1 ст. 3 Закону України «Про громадянство України» громадянами України є усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України.

Особи, зазначені у пункті 1 частини першої цієї статті, є громадянами України з 24 серпня 1991 року ( ч.2 ст.3 Закону України «Про громадянство України).

Відповідно до п.7 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, громадяни колишнього СРСР, які не мають у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України станом на 13 листопада 1991 року, проходять процедуру встановлення їхньої належності до громадянства України.

У таких випадках, одним із документів на підтвердження цієї обставини може бути рішення суду, яким підтверджується факт постійного проживання особи на території України станом на 24 серпня 1991 року або 13 листопада 1991 року.

Згідно п. 5 ч. 2ст. 234 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Відповідно до ст. 256 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючого документу та інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Пунктом 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31 березня 1995 року передбачено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Як зазначено заявником та не спростовано заінтересованою особою, встановлення факту проживання на території України необхідне заявнику для отримання дозволу на проживання на території України.

Отже, факт постійного проживання заявника на території України станом на 24 серпня 1991 року та 13 листопада 1991 року підтверджується дослідженими судом матеріалами справи та показаннями свідків, тому заявлені вимоги підлягають задоволенню, як законно обґрунтовані та підтверджені документально.

Керуючись ст.ст. 10, 60, 130, 213, 214, 215, 256 ЦПК України, суд -

вирішив:
заяву ОСОБА_3 - задовольнити.

Встановити факт постійного проживання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця с. Серебрянка Бухтарминського району Республіки Казахстан, РНОКПП НОМЕР_1 на території України станом на 24 серпня 1991 року та 13 листопада 1991 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана апеляційному суду Дніпропетровської області через Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення в повному обсязі складено 18 квітня 2017 року.

Суддя Д.О. Парфьонов