УхвалА

іменем україни

16 лютого 2017 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду

цивільних і кримінальних справ у складі:

Луспеника Д.Д., Закропивного О.В., Штелик С.П.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до приватного підприємства «Агрофірма «Будаки» про визнання права власності на нерухоме майно за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду Одеської області від 15 вересня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду з вищевказаним позовом, посилаючись на те, що його батьку - ОСОБА_5 - належав майновий пай у розмірі 11 139 грн у загальному пайовому фонді сільськогосподарського виробничого кооперативу «Чорноморський» (далі - СВК «Чорноморський»). Рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 25 травня 2006 року, що набрало законної сили, встановлено факт прийняття ним спадщини після смерті батька та визнано за ним право власності на майновий пай у розмірі 11 139 грн. 3 червня 2014 року виконавчим комітетом Приморської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області йому видано свідоцтво про право власності на зазначений майновий пай.

Позивач указував про те, що 20 грудня 2005 року між власниками майнових паїв унаслідок розпаювання майна СВК «Чорноморський» укладено договір про спільне володіння, користування та розпорядження майном, що знаходиться у спільній частковій власності з передачею цього майна в оренду приватному підприємству «Агрофірма «Будаки» (далі - ПП «Агрофірма «Будаки»). 10 лютого 2016 року на підставі акту прийому-передачі відповідач у рахунок паю передав йому приміщення магазину по АДРЕСА_1, отже приміщення магазину отримано ним у користування як частка майнового паю.

Зазначав про те, що державна реєстрація права власності на приміщення магазину не здійснювалась, що виключає нотаріальне посвідчення правочину. Вказував, що за час користування спірним нерухомим майном він здійснив його капітальний ремонт, на що витратив значні кошти.

Ураховуючи викладене, ОСОБА_4 просив суд визнати за ним право власності на будівлю магазину по АДРЕСА_1.

Рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 11 травня 2016 рокупозов ОСОБА_4 задоволено. Визнано за ОСОБА_4 право власності на будівлю магазину по АДРЕСА_1.

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 15 вересня 2016 року рішення суду першої інстанції скасовано. У задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржуване рішення апеляційного суду скасувати й залишити у силі рішення суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції в межах касаційної скарги перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду, чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність чи недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржуване рішення апеляційного суду ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи скарги цих висновків не спростовують.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції й відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_4, апеляційний суд на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст. 212 ЦПК України), дійшов правильного висновку про те, що спірне приміщення будівлі магазину знаходиться на землях Приморської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області. Відсутні докази того, що СВК «Чорноморський», ПП «Агрофірма «Будаки» або ОСОБА_4 у встановленому законом порядку виділялась земельна ділянка на території вказаної сільської ради для будівництва приміщення магазину. Станом на 31 грудня 2012 року комунальним підприємством «Білгород-Дністровське бюро технічної інвентаризації» виконавчого комітету Білгород-Дністровської міської ради Одеської області не здійснювалась державна реєстрація права власності на спірне приміщення магазину, що підтверджується листом від 29 березня 2016 року. Отже, позивачем не надано належних та допустимих доказів, що є його процесуальним обов'язком (ст. ст. 10, 60 ЦПК України), того, що за СВК «Чорноморський», ПП «Агрофірма «Будаки», чи за ним здійснювалась державна реєстрація права власності на вказане приміщення магазину та що таке приміщення після будівництва у встановленому законом порядку здавалось до експлуатації.

Отже, апеляційний суд дійшов вірного висновку про те, що відповідно до вимог ч. 1 ст. 328, ч. ч. 2, 3 ст. 331, ч. 1 ст. 392 ЦК України відсутні підстави для визнання права власності за позивачем на спірне нерухоме майно та про те, що вирішення даної справи впливає на права і обов'язки Приморської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області як власника земельної ділянки, на якій розташовано вказаний об'єкт самочинного будівництва, яку не було залучено до участі у справі.

Доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують, на законність судових рішень не впливають.

Враховуючи наведене та керуючись положеннями ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу і залишити рішення апеляційного суду без змін.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення апеляційного суду Одеської області від 15 вересня2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Д.Д. Луспеник

О.В. Закропивний

С.П.Штелик