Справа № 504/3266/15-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.02.2017смт.Доброслав

Комінтернівський районний суд Одеської області в складі:

головуючої судді Вінської Н.В.

при секретарі Білаш А.М..

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Доброслав Лиманського району Одеської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 за участі третьої особи яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - приватного нотаріуса ОСОБА_5 про витребування із чужого незаконного володіння, скасування договорів купівлі-продажу недійсними та визнання права власності -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про витребування із чужого незаконного володіння посилаючись на те, що 06 грудня 2011 року Комінтернівським районним судом Одеської області ухвалено рішення про визнання недійсним свідоцтва про спадщину за законом від 10.09.2003 року на імя ОСОБА_3 в частині успадкування ним земельної ділянки площею 0,053 га на території Чорноморської селищної ради Комінтернівського району Одеської області смт. Чорноморське СК «Гвардійське» вул. Перша лінія, ділянка № 131, що надана для індивідуального садівництва; визнати незаконним та скасувати рішення Чорноморської селищної ради Комінтернівського району Одеської області № 229/1 від 30.01.2004 року, яким було зареєстровано право власності ОСОБА_3 на вищевказану земельну ділянку та вирішено видати йому державний акт на право власності на вказану земельну ділянку. Дане рішення залишено в силі ухвалою апеляційного суду Одеської області від 20 червня 2012 року. Рішенням суду були скасовані права ОСОБА_3 в частині успадкування спірної земельної ділянки. Станом на сьогодні власником спірної земельної ділянки є ОСОБА_2, що набув спірну земельну ділянку безоплатно за договором дарування та має державний акт на право власності на земельну ділянку. Крім того, з інформаційної довідки з державного реєстру зясувалось, що на імя ОСОБА_2 06.12.2011 року було зареєстровано садовий будинок загальною площею 73, 5 кв. м., що розташований на спірній земельній ділянці. У рішенні суду від 06.12.2011 року суд прийшов до висновку про необхідність заявлення ОСОБА_1 віндикаційного позову до останнього набувача для захисту своїх прав на спірну земельну ділянку та про відсутність необхідності визнавати недійсними всі послідуючі правовстановлюючі документи після свідоцтва про право на спадщину за законом від 10.09.2003 року, яке в частині, що стосується спірної земельної ділянки, вже визнано недійсним. Просила суд витребувати з незаконного володіння ОСОБА_2 та повернути ОСОБА_1 земельну ділянку та визнати за нею право власності. В подальшому подано заяву про збільшення позовних вимог і остаточно просили суд визнати недійсним договір купівлі-продажу від 16.11.2015 року, реєстровий номер № 1140, посвідчений приватним нотаріусом Комінтернівського нотаріального округу ОСОБА_5 недійсним; - визнати договір купівлі-продажу від 16.11.2015 року, реєстровий № 1141, посвідчений приватним нотаріусом Комінтернівського районного нотаріального округу ОСОБА_5 недійсним. Витребувати із чужого незаконного володіння ОСОБА_4 та повернути ОСОБА_1 земельну ділянку та визнати за нею право власності.

Представник позивача ОСОБА_1 ОСОБА_6 в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив суд їх задовольнити в повному обсязі з підстав зазначених у ньому.

Представник відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_7 заперечувала проти задоволення позову посилаючись на їх необґрунтованість та невідповідність діючому законодавству. Так зокрема зазначала, що позивач, як на підставу про визнання недійсними договорів купівлі-продажу та витребування земельної ділянки із чужого незаконного володіння посилається на вимоги ч. 1, 3 ст. 215, 216, 387, 392 ЦК України. Крім того, у позові позивач посилається на факти встановленні рішенням суду, так судом встановлено, що норма ч. 1 ст. 216 ЦК не може застосовуватись як підстава позову про повернення майна, переданого на використання недійсного правочину, яке було відчужено третій особі. Не підлягають задоволенню позови власників майна про визнання недійсним наступних правочинів щодо відчуження цього майна, які були вчинені після недійсного правочину. У цьому разі майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання індикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача з підстав, передбачених ч. 1 ст. 388 ЦК України. Скасування свідоцтва про право на спадщину виданого на імя Хаана ні яким чином не свідчить про наявність права власності у позивачки ОСОБА_1 Відповідно до ст. 378 ЦК України та ч. 3 ст. 10 ЦПК України особа, яка звернулась до суду з позовом про витребування майна із чужого незаконного володіння, повинна довести своє право власності, що знаходиться у володінні відповідача. Рішення суду від 06.12.2011 року ОСОБА_1 відмовлено у задоволенні позовних вимог про визнання права власності на спірну земельну ділянку. Позивач не скористалась правом на реєстрацію права власності на земельну ділянку, відповідно до вимог ст. 125 ЗК України та ст. 373 ЦК України та не набула право власності на спірну земельну ділянку. Просила відмовити у задоволенні позову. Крім того, подала заяву про застосування строків позовної давності.

Представник ОСОБА_3, адвокат ОСОБА_8 в призначене судове засідання не зявилась, причини неявки суду не повідомила.

Відповідачка ОСОБА_4 в призначене судове засідання не зявилась, причини неявки суду не повідомила, будучи повідомленою своєчасно і належним чином.

Третя особа приватний нотаріус Комінтернівського районного нотаріального округу ОСОБА_5 в судове засідання не з'явилася, надала до суду свої пояснення згідно до яких просила відмовити в задоволенні позову посилаючись на його необрунтованість. Справу просила слухати без її участі.

Розглянувши поданий позов, матеріали справи суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову виходячи з такого.

Судовим розглядом справи встановлено, що рішенням Комінтернівського районного суду Одеської області від 06.12.2011 року по справі № 2-2302/11 визнано недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом від 10.09.2003 року, видане ОСОБА_9 державним нотаріусом Восьмої одеської державної нотаріальної контори, ОСОБА_3 в частині успадкування земельної ділянки площею 0,053 га на території Чорноморської селищної ради смт. Чорноморське СК «Гвардійське» вул. Перша лінія, ділянка № 131 наданої для індивідуального садівництва. Визнано недійсним та скасовано рішення Чорноморської селищної ради Комінтернівського району Одеської області № 2294 від 30.01.2004 року, який було зареєстровано на праві власності ОСОБА_3 на земельну ділянку площею 0,053 га розташованої на території Чорноморської селищної ради та вирішено видати йому державний акт на право власності на земельну ділянку (а.с.11-14). Дане рішення залишено без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 20 червня 2012 року ( архівна справа № 2-2302/11 а.с.197-199).

Вказаними рішеннями відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 в частині визнання незаконним та скасування рішення № 269 від 27.07.2001 року 31 сесії Чорноморської селищної ради Комінтернівського району Одеської області ХХІІІ скликання; визнання недійсним договору дарування земельної ділянки від 01.06.2004 року зареєстрованого в реєстрі за № 828 та визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку видані на імя ОСОБА_10, ОСОБА_3, ОСОБА_2 (архівна справа № 2-2302/11 а.с.6, 120-124).

Відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЯА №082755 від 06.12.2004 року, виданого на підставі договору дарування земельної ділянки від 01.06.2004 року № 828 ВВС № 633484 земельна ділянка належить ОСОБА_2 (а.с.15-16).

Відмовляючи у задоволенні позову суд виходив з того, що рішенням Комінтернівського районного суду Одеської області від 06.12.2011 року не було скасовано рішення Чорноморської селищної ради № 269 від 27.07.2001 та договір дарування від 01.06.2004 року, в звязку з чим у ОСОБА_2 були усі правові підстави для продажу належної йому земельної ділянки ОСОБА_4, у звязку з чим позовні вимоги є не обґрунтованими та такими, що ні підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

За нормами ч. 7 ст. 319 ЦК України діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобовязано допустити до користування його майном інших осіб лишу у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно ст. 41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно ч. 2 ст. 321 ЦК України особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лишу у випадках і в порядку встановленому законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 182 ЦК України, право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

У відповідності з ч. 2 ст. 331 ЦК України, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Відповідно до ч. 1-3 ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ч. 4 ст. 60 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ч. 1 ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно ч. 1 ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до ч. 3 ст. 212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ч. 1 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

На підставі вищевикладеного, відповідно до ст. 4 Конституції України, ст. ст. 181, 182, 203, 251, 316, 319, 229, 230, 316, 321, 331 ЦК України, керуючись ст.ст.10, 11, 15, 57-61, 209, 212, 213, 215, 218 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 за участі третьої особи яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - приватного нотаріуса ОСОБА_5 про витребування із чужого незаконного володіння, скасування договорів купівлі-продажу недійсними та визнання права власності відмовити повністю

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Одеської області через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в десятиденний строк з дня отримання копії рішення.

Суддя: Н.В. Вінська