АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження№22-ц/796/1246/2017 Головуючий у суді першої інстанції - ВасильченкоО.В.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 березня 2017 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючий суддя Оніщук М.І.,

судді Українець Л.Д., Шебуєва В.А.,

секретар Майданець К.В.,

за участю:

представника позивача ОСОБА_3

представника відповідача ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу представника ОСОБА_5 - ОСОБА_6 на рішення Подільського районного суду м. Києва від 28 вересня 2015 року по цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_5, треті особи: ОСОБА_7, ОСОБА_8, Орган опіки і піклування Подільської районної у місті Києві державної адміністрації про звернення стягнення на предмет іпотеки,

В С Т А Н О В И Л А:

У листопаді 2013 року ПАТ «Альфа-Банк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_5. про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що 21.12.2007 між ЗАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» та ОСОБА_5 було укладено договір про іпотечний борг.

Відповідно до умов договору, Банк надав Позичальнику кредит в сумі 600 000 грн. з процентною ставкою 15,5% річних строком до 20.12.2027.

З метою забезпечення виконання зобов'язання по договору, ОСОБА_5 передала в іпотеку АДРЕСА_1.

17.12.2012 ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» відступило повний обсяг майнових прав на користь ПАТ «Альфа-Банк» відповідно до договору про відступлення права вимоги.

У зв'язку з небажанням відповідача погашати заборгованість у добровільному порядку позивач просив звернути стягнення на предмет іпотеки.

Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 28.09.2015 позов задоволено. У рахунок погашення заборгованості за договором про іпотечний борг № 213 від 21.12.2007, яка станом на 01.08.2013 становить 529 928 грн. 87 коп. та складається: заборгованість кредитом - 496 476 грн. 70 коп., відсотках - 30 674 грн. 56 коп., комісії - 993 грн. 39 коп., пені - 1 784 грн. 22 коп. звернути стягнення на предмети іпотеки, а саме на: квартиру АДРЕСА_1 яка складається з 2-х жилих кімнат, загальною площею 63,70 кв.м., жилою площею 34,40 кв.м., шляхом проведення прилюдних торгів згідно Закону України «Про виконавче провадження», за початковою ціною встановленою на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій. Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ПАТ «Альфа-Банк» судовий збір у сумі 3 441 грн.

В апеляційній скарзі відповідач просить рішення суду скасувати та ухвалити нове про відмову в задоволенні позову. Вважає, що рішення є незаконним та необґрунтованим та таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Представник відповідача в судовому засіданні апеляційну скаргу підтримав з викладених в ній підстав та просив її задовольнити.

Представник позивача в судовому засіданні проти задоволення апеляційної скарги заперечував за її безпідставністю та необґрунтованістю і просив рішення суду залишити без змін, оскільки воно постановлено з дотримання м вимог закону.

Треті особи не з'явились в судове засідання, про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином. Орган опіки і піклування Подільської районної у місті Києві державної адміністраціїв заявах на адресу суду просив розглядати справу за відсутності представника. Колегія суддів визнала за можливе розглянути справу за відсутності третіх осіб, оскільки їх неявка не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді, вислухавши пояснення осіб, які з'явились в судове засідання, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Згідно вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення суду, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, щона момент розгляду справи у відповідача наявна заборгованість за договором, що дає право кредитору задовольнити свої вимоги в повному обсязі за рахунок предмету іпотеки.

Вказаний висновок суду є законним та обґрунтованим, з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, що 21.12.2007 між ЗАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» та ОСОБА_5 було укладено договір про іпотечний борг № 213 і затверджено графік погашення боргу (а.с. 18-25, 26).

Відповідно до умов договору, п. 2.1, Банк надав позичальнику кредит у сумі 600 000 грн. зі сплатою процентів, передбачених п. 2.2 договору (15,5% річних).

Згідно з п.2.3 кінцевий термін повернення кредиту та відсотків за ним - не пізніше 20.12.2027.

Пунктом 2.4 передбачено, що погашення кредиту та процентів за ним здійснюється позичальником щомісячно у відповідності до графіку (додаток №1), який є невід'ємною частиною цього договору.

Виконання грошових зобов'язань за вказаним договором забезпечується передачею в іпотеку АДРЕСА_1, що належить позичальнику та порукою фізичних осіб - ОСОБА_7 та ОСОБА_8 (п. 4.1 договору).

21.12.2007 між ЗАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» та ОСОБА_5 було укладено іпотечний договір (а.с. 30-33).

Згідно з умовами даного іпотечного договору Іпотекодавець передала Іпотекодержателю в іпотеку АДРЕСА_1, яка складається з 2-х жилих кімнат, загальною площею 63,70 кв.м., жилою площею 34,40 кв.м. (п. 1.3 договору).

Як вбачається з п. 1.4. іпотечного договору предмет іпотеки належить ОСОБА_5 на праві особистої приватної власності.

Відповідно до п. 1.6 іпотечного договору, експертна грошова оцінка предмета іпотеки цього договору становить 1 317 303 грн.

24.05.2012 між ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» та ОСОБА_5 було укладено договір про внесення змін №20-1805/2-1 до Договору про іпотечний борг №213 від 21.12.2007, яким внесено зміни до додатку №1 та №2 до договору про іпотечний борг (а.с. 27, 28-29).

17.12.2012 між ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» та ПАТ «Альфа-Банк» було укладено договір відступлення прав вимоги, за умовами якого ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» передав (відступив), а ПАТ «Альфа-Банк» прийняв кредитний портфель та зобов'язався сплатити за нього первісному кредиторові грошову винагороду на умовах визначених договором (а.с. 8-13).

Як вбачається з витягу Додатку №1 відступлення прав вимоги від 17.12.2012 первісний кредитор передав кредитний договір №213 ПАТ «Альфа-Банк» (а.с. 14).

17.12.2012 між ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» та ПАТ «Альфа-Банк» було укладено договір про передачу прав за договорами забезпечення, за умовами якого ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» передав ПАТ «Альфа-Банк» права, що передаються та зобов'язався передати договори забезпечення, а ПАТ «Альфа-Банк» прийняв та набув права, що передавалися та зобов'язався прийняти договори забезпечення (а.с. 15-16).

Відповідно довитягу з Додатку №1 до договору про передачу прав за договорами забезпечення від 17.12.2012 ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» передав іпотечний договір ПАТ «Альфа-Банк» (а.с. 17).

Невиконання позичальником умов Кредитного договору призвело до виникнення заборгованості перед банком, яка станом на 01.08.2013 становить 529 928,87 грн. з яких: 496 476,70 грн. сума заборгованості за кредитом; 30 674,56 грн. 56 сума заборгованості за процентами; 993,39 грн. - комісія та 1 784,22 грн. сума пені за неналежне виконання зобов'язань (а.с. 206).

Повідомленням про усунення порушень №83375-1026/6 від 16.10.2013 ПАТ «Альфа-Банк» звернулося до ОСОБА_5 з вимогою виконати зобов'язання з виплати кредиту протягом 30 днів. В разі якщо відповідач не має намір усунути порушення умов кредитного зобов'язання, ПАТ«Альфа-Банк» вимагало добровільно звільнити житлове приміщення, яке є предметом іпотеки (а.с. 42).

Зазначене повідомлення було відправлено на адресу ОСОБА_5 рекомендованим поштовим відправленням, що підтверджується реєстром №258 від 16.10.2013 (а.с. 43).

Відповідно до квитанцій від 17.07.2013, 28.08.2013, 16.09.2013, 30.10.2013, 21.11.2013, 27.12.2013, 29.01.2014, 27.02.2014, 28.03.2014, 30.04.2014, 16.05.2014, 24.06.2014, 22.07.2014, 12.08.2014, 08.09.2014, 22.10.2014, 17.11.2014 ОСОБА_5 сплачувала кошти на погашення заборгованості за кредитним договором (а.с. 120-128).

За змістом статті 526 ЦК Українизобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст.ст. 610, 611 ЦК Українипорушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно з ст.ст. 6, 627 ЦК Українисторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Частиною 1 статті 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Аналіз зазначених норм права дає можливість зробити висновок про те, що відповідач, який добровільно погодився на умови кредитного договору, повинен був належно їх виконувати.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 590 ЦК України звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов'язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом.

Як вбачається з ч.ч. 1, 4 ст. 591 ЦК України реалізація предмета застави, на який звернене стягнення, провадиться шляхом його продажу з публічних торгів, якщо інше не встановлено договором або законом. Порядок реалізації предмета застави з публічних торгів встановлюється законом.

Відповідно до ч. 6 ст. 3 Закону України «Про іпотеку», у разі порушення боржником основного зобов'язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно не зареєстровані у встановленому законом порядку або зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Якщо пріоритет окремого права чи вимоги на передане в іпотеку нерухоме майно виникає відповідно до закону, таке право чи вимога має пріоритет над вимогою іпотекодержателя лише у разі його/її виникнення та реєстрації до моменту державної реєстрації іпотеки.

Частина 1 статті 33 Закону України «Про іпотеку»передбачає, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Також ч. 3ст. 33 Закону України «Про іпотеку» вказує, що звернення стягнення на предмет іпотеки, окрім іншого, здійснюється на підставі рішення суду.

Відповідно до вимог ст. 39 цього Закону, у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: зокрема, опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя, початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації.

Резолютивна частина рішення суду в разі задоволення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки має відповідати вимогам як статті 39 Закону України «Про іпотеку», так і положенням пункту 4 частини першої статті 215 ЦПК. Зокрема, у ньому в обов'язковому порядку має зазначатись загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; спосіб реалізації предмета іпотеки - шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу шляхом надання права іпотекодержателю на продаж предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації (при цьому суд може зазначити, що початкова ціна встановлюється на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій).

Зазначене узгоджується з вимогами ст.38 Закону України «Про іпотеку», яка передбачає право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки і те, що ціна продажу предмета іпотеки встановлюється за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна.

Суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що сторонами при укладенні договору іпотеки було визначено вартість предмета іпотеки та при зверненні стягнення на предмет іпотеки.

Відповідно до п.1.7 Договору Іпотеки заставна вартість майна за згодою сторін складає 1 000 000 грн.

Враховуючи, те що у судовому засіданні суд першої інстанції не мав можливості достовірно встановити чи виник спір між сторонами з приводу оцінки майна, вказаної в договорі, а в матеріалах справи відсутні докази, які б підтверджували вартість предмету іпотеки - двокімнатної квартири за АДРЕСА_1, загальною площею 63,70 кв.м., жилою площею 34,40 кв.м. початкову ціну для продажу цієї квартири з прилюдних торгів слід встановити на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, визначеної на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності (незалежним експертом) на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій шляхом продажу з публічних торгів у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження» з дотриманням вимог Закону України «Про іпотеку».

Таким чином, надавши оцінку доказам та виходячи з обставин справи та їх доведеності, суд дійшов вірного висновку про задоволення позову у спосіб, який передбачений законом та договором іпотеки, в якому сторонами було визначено та погоджено заставну вартість предмета іпотеки.

Посилання представника апелянта на те, що суд всупереч вимогам закону не призначив експертизи щодо оцінки іпотечного майна, є безпідставними, оскільки позивач не звертався до суду з клопотанням про призначення такої експертизи, крім того, позивач повинен довести ті обставини, на які він посилається як на підставу задоволення своїх позовних вимог.

Крім того, є безпідставними доводи апеляційної скарги про те, що дії відповідача, який не надав в повному обсязі відповідачу інформації, що визначена ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», вчинені з використанням нечесної підприємницької діяльності, що призвело до введення відповідача в оману. Відповідно до положень ст. ст. 229, 230 ЦК Україниобманом є заперечення наявності або замовчування існування однією з сторін правочину обставин, які мають істотне значення, а саме щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, властивостей та якостей речі, що впливають на її цінність та можливість використання за призначення, тобто обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину. Доказів про те, що позивачем введено відповідача в оману щодо обставин правочину, які мають істотне значення, апелянтом не надано.

Стосовно доводів апеляційної скарги щодо порушення оскаржуваним рішенням прав малолітніх дітей, які зареєстровані у спірній квартирі, слід зазначити наступне.

Згідно з п. 44 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» згідно зі статтею 32 ЦК, статтею 177 СК та статтею 17 Закону України від 26 квітня 2001 року №2402-ІІІ «Про охорону дитинства» батьки не мають права без дозволу органу опіки і піклування укладати договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або спеціальній реєстрації, відмовлятися від належних дитині майнових прав, здійснювати розподіл, обмін, відчуження житла, зобов'язуватися від імені дитини порукою, видавати письмові зобов'язання.

У зв'язку із наведеним суди повинні виходити із того, чи мала дитина право власності на предмет іпотеки чи право користування предметом іпотеки на момент укладення договору іпотеки. Будь-які дії, вчинені без згоди іпотекодержателя після укладення договору іпотеки (наприклад, реєстрація неповнолітньої дитини в житловому будинку, народження дитини після укладення договору іпотеки) не є підставою для визнання такого договору недійсним із підстави невиконання вимог закону про отримання згоди органу опіки та піклування.

Відповідно до довідки форми № 3 № 921 від 05.12.2014, виданої КП «Введенське Подільського району м. Києва», у квартирі АДРЕСА_2 проживає ОСОБА_5 та дві малолітні дитини - ОСОБА_9 та ОСОБА_10, які народилися ІНФОРМАЦІЯ_1 та зареєстровані у цій квартирі з 22.12.2009 (а.с. 109).

А тому судом першої інстанції достовірно встановлено, що на момент укладення договору іпотеки діти не мали права власності на предмет іпотеки чи право користування предметом іпотеки.

Отже, суд першої інстанції повно та всебічно розглянув справу, надав всім доводам сторін належну правову оцінку, оцінив належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності та постановив законне, правильне по суті і справедливе рішення.

Таким чином, при апеляційному розгляді справи порушень норм матеріального і процесуального права, які є підставою для скасування рішення, в справі не виявлено.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, при цьому, не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Отже, з огляду на вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку про відхилення апеляційної скарги та залишення рішення суду без змін.

Враховуючи викладене, керуючись, ст.ст. 218, 303, 304, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_5 - ОСОБА_6 - відхилити.

Рішення Подільського районного суду м. Києва від 28 вересня 2015 року по цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_5, треті особи: ОСОБА_7, ОСОБА_8, Орган опіки і піклування Подільської районної у місті Києві державної адміністрації про звернення стягнення на предмет іпотеки - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та протягом двадцяти днів може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий М.І. Оніщук

Судді Л.Д. Українець

В.А.Шебуєва