Апеляційний суд Житомирської області
Справа №279/3814/16-ц Головуючий у 1-й інст. Шульга О. М.
Категорія 27 Доповідач Павицька Т. М.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 лютого 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого Павицької Т.М.,

суддів Трояновської Г.С., Миніч Т.І.,

секретаря Ковальської Я.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Житомирі цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості, за апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 13 грудня 2016 року,

в с т а н о в и л а :

У серпні 2016 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості. Зазначало, що відповідно до договору №б/н від 20.05.2011 року ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 1500 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Банк свої зобовязання за договором виконав в повному обсязі, надавши відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором. Відповідач зобовязання по укладеному кредитному договору не виконав, у звязку з чим станом на 31.05.2016 року утворилась заборгованість у розмірі 11 784 грн. 55 коп., яка складається з 965 грн. 92 коп. заборгованість за кредитом; 7 381 грн. 27 коп. заборгованість по процентам за користування кредитом; 2 400 грн. заборгованість по пені та комісії; 500 грн. штраф (фіксована частина); 537 грн. 36 коп. штраф (процентна складова). Враховуючи вищенаведене, просило стягнути з відповідачки заборгованість за кредитним договором у розмірі 11 784 грн. 55 коп.

Рішенням Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 13 грудня 2016 року відмовлено ПАТ КБ «ПриватБанк» у задоволенні позову.

В апеляційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк», посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк», суд першої інстанції виходив із того, що банк пропустив строк позовної давності для звернення до суду за захистом порушеного права, встановлений ст. 257 ЦК України, при цьому відповідач заявив про застосування позовної давності, що є підставою для відмови в позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Проте погодитись із таким висновком суду не можна.

Згідно з ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Судом встановлено, що 20 травня 2011 року ОСОБА_1 подала письмову анкету-заяву на відкриття рахунку та надання їй кредиту, в якій погодилася з тим, що підписана заява разом з пам'яткою клієнта, і Правилами надання банківських послуг, а також тарифами складають договір про надання банківських послуг. На підставі вказаної заяви банк надав ОСОБА_1 кредит у розмірі 1 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою 36% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Пунктом 1.1.7.12. Умов та правил надання банківських послуг визначено, що договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього строку жодна із сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично продовжується на такий же строк.

Умови кредитного договору ОСОБА_1 не виконувала і станом на 31 травня 2016 року утворилася заборгованість у сумі 11 784 грн 55 коп., з яких: 965 грн 92 коп. - заборгованість за кредитом, 7 381 грн 27 коп. заборгованість за процентами за користування кредитом, 2 400 грн - заборгованість за пенею та комісією, 500 грн - штраф (фіксована частина), 537 грн 36 коп. - штраф (процентна складова).

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Зокрема, ч. 2 ст. 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Згідно зі ст. 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги.

Відповідно до пп. 3.1.1, 5.4 Правил користування платіжною карткою граничний строк дії картки (місяць і рік) указано на ній і вона дійсна до останнього календарного дня такого місяця, строк погашення процентів за кредитом визначено щомісячними платежами, а строк погашення кредиту в повному обсязі визначено останнім днем місяця вказаного на картці.

Відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору.

Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові № 6-14цс14 від 19 березня 2014 року, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів.

Аналізуючи умови договору та зміст зазначених правових норм, слід дійти висновку, що за договором про надання банківських послуг (при отриманні позичальником кредиту у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку), яким установлено не тільки щомісячні платежі погашення кредиту, а й кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг трирічного строку позовної давності (ст. 257 ЦК України) стосовно щомісячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі - не після закінчення строку дії договору, а після закінчення кінцевого строку повного погашення кредиту (ст. 261 ЦК України).

Відповідно до умов договору, укладеного 20.05.2011 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1, кінцевий термін виконання кредитного зобов'язання відповідає строку дії картки.

Встановлено, що останній платіж внесено ОСОБА_1 22 листопада 2013 року.

Згідно з умовами договору ОСОБА_1 повинна була внести черговий місячний платіж до 25 числа місяця. 25 грудня 2013 року відповідачкою порушено умови зобов'язання та не внесено черговий місячний платіж за кредитним договором.

Суд першої інстанції, вирішуючи даний спір, вказаних вимог закону та обставин справи не врахував, не звернув увагу на те, що право на позов у ПАТ КБ «ПриватБанк» виникло з 26 грудня 2013 року через несплату відповідачкою чергового платежу, строк повернення якого настав 25 грудня 2013 року, а до суду з позовом банк звернувся 01 серпня 2016 року, а тому дійшов передчасного висновку про пропущення позивачем строку позовної давності.

Крім того, суд першої інстанції не дослідив картку та не встановив строк її дії.

Так, згідно довідки ПАТ КБ «ПриватБанк», за кредитним договором, який був укладений 20.05.2011 року між банком та ОСОБА_1, останній були видані дві картки, а саме 20.05.2011 року за №187331, строком до 02/15, та 20.04.2012 року за №323036, строком до 12/15.

Тобто, на час звернення до суду з позовом, трирічний строк не сплинув, оскільки строк картки закінчився у грудні 2015 року.

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Згідно з нормою ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України).

Оскільки кошти за кредитним договором в належному розмірі повернуто не було, а тому позивач має право на стягнення кредиту, процентів та пені з відповідачки за порушення зобов'язання.

Відповідно до частини другої статті 258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік.

Таким чином, стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду. Позивач звернувся до суду 01 серпня 2016 року, тому річний строк визначається з 01 серпня 2015 року по 31 липня 2016 року. Однак, позивач просив стягнути з відповідачки заборгованість станом на 31 травня 2016 року.

До винесення судом першої інстанції рішення відповідачкою заявлено про застосування позовної давності.

З врахуванням заявлених вимог банку та заяви ОСОБА_1 про застосування строку позовної давності з неї на користь позивача підлягає стягненню пеня за період з 01 серпня 2015 року по 31 травня 2016 року(дата визначена позивачем) в сумі 1 000 грн., що підтверджується розрахунком банку.

Відповідно до ч.1 ст.259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі.

У пункті 1.1.7.31. Умов та правил надання банківських послуг визначено, що строки позовної давності за вимогами про стягнення кредиту, процентів за користування кредитом, винагороди, неустойки - пені, штрафів становлять 50 років.

З огляду на те, що Умови та правила надання банківських послуг не підписані ОСОБА_2, а тому колегія суддів вважає, що у визначеному законом порядку строк позовної давності за вимогами про стягнення пені не збільшився.

Одночасно колегія суддів враховує те, що відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Відповідна правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 21 жовтня 2015 року в справі №6-2003 цс15 та є обов'язковою для всіх судів згідно зі ст. 360-7 ЦПК України.

Умовами та правилами надання банківських послуг сплата пені (п.2.1.1.5.5.) та штрафу (п.2.1.1.7.6.) передбачені за порушення строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором, тобто за одне й те саме порушення.

Таким чином позов в частині стягнення з відповідачки 500 грн. штрафу (фіксована частина) та 537 грн. 36 коп. штрафу ( процентна складова) не підлягає задоволенню.

З огляду на викладене, позовні вимоги банку підлягають частковому задоволенню, із стягненням з ОСОБА_1 на користь позивача 965 грн.92 коп. заборгованості за кредитом, 7 381 грн. 27 коп. заборгованості по відсоткам та 1 000 грн. пені.

Крім того, з врахуванням вимог ч. 1 ст. 88 ЦПК України, з відповідачки необхідно стягнути судовий збір в сумі 1378 грн. за подання позовної заяви, 1 515 грн. 80 коп. - за апеляційну скаргу, а всього 2 893 грн. 80 коп.

За таких обставин, рішення суду підлягає скасуванню, з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову.

Керуючись ст.ст. 209, 303, 304, 307, 309, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 13 грудня 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» 965 грн. 92 коп. заборгованості за кредитом, 7 381 грн. 27 коп. заборгованості по відсоткам, 1 000 грн. пені та 2 893 грн. 80 коп. судових витрат.

В решті позову відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді