АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/790/1056/17 Головуючий 1 інстанції -
Справа №641/9336/13ц Ященко С.О.
Категорія: договірні Доповідач - Швецова Л.А.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 травня 2017 року м. Харків

Судова колегія судової палати з цивільних справ апеляційного суду Харківської області в складі:

Головуючого: Швецової Л.А.,

Суддів: Бровченка І.О., Малінської С.М.,

За участі секретаря: Кучер Ю.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в приміщенні суду цивільну справу

за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3

на рішення Комінтернівського районного суду м.Харкова від 21 листопада 2016 року

по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення коштів, -

в с т а н о в и л а:

У вересні 2013 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5, в якому просила стягнути солідарно з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 матеріальну шкоду, що складається із суми боргу в розмірі 64549,73 доларів США, 3670,92 євро, 1743, 75 грн., що в гривневому еквіваленті складає 827 953 грн. 32 коп., та моральну шкоду в розмірі 150 000 грн.

Справа розглядалась судами неодноразово.

Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 20.06.2014 року стягнуто солідарно з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2 заборгованість за договором позики у розмірі 39 033 долари США 12 центів. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 заборгованість за договором позики у розмірі 25 516 доларів США 61 центів, 3 670 євро 92 центів та 1 719 грн. 01 коп. В інший частині в задоволенні позову - відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Харківської області від 04.12.2014 року рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 20.06.2014 року скасовано, в задоволенні позову відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ 11.03.2015 року рішення апеляційного суду Харківської області від 04.12.2014 року скасовано, справу направлено на новий апеляційний розгляд.

Рішенням апеляційного суду Харківської області від 19.08.2015 року рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 20.06.2014 року змінено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 02.03.2016 року рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 20.06.2014 року та рішення апеляційного суду Харківської області від 19.08.2015 року скасовано, справу направлено до суду першої інстанції на новий розгляд.

Під час нового розгляду справи позивач збільшила позовні вимоги, згідно заяви від 20.10.2016 року ОСОБА_2 просила:

- стягнути з ОСОБА_4 на її користь матеріальну шкоду, що складається із суми боргу у розмірі 20422,23 доларів США, 3835,45 євро та 1849,59грн., що в гривневому еквіваленті складає 634656,36грн.;

- стягнути з ОСОБА_5 на її користь ОСОБА_2 матеріальну шкоду, що складається із суми боргу у розмірі 39427,53 доларів США, що в гривневому еквіваленті складає 1012893,24грн.;

- стягнути солідарно з ОСОБА_4, ОСОБА_5 на її користь моральну шкоду у розмірі 150000грн.;

- покласти на відповідачів витрати зі сплати судового збору.

В обґрунтування позовних вимог посилалась на те, що вона є власником грошових коштів у розмірі 133 750 доларів США, 3 714 євро та 1600 гривень, які у грудні 2010 року були без її дозволу взяті ОСОБА_4, що здійснювала догляд за онуками позивача за адресою: АДРЕСА_1 7 червня 2011 року ОСОБА_4 зізналась позивачу в тому, що це саме вона взяла гроші ще в грудні 2010р., з яких 120 000 доларів США передала ОСОБА_5, що приїхав до неї в Харків з м. Кривий Ріг.

ОСОБА_2 та ОСОБА_4 домовились вважати ці кошти позикою та встановили строк повернення цієї позики, що підтверджується розписками, які були укладені між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 через деякий час, а саме: відповідно до розписки ОСОБА_4 від 07 червня 2011 року грошові кошти у розмірі 120 000доларів США віддала ОСОБА_5, а 12 тисяч євро - ОСОБА_6 Відповідно до розписки від 11 червня 2011 року ОСОБА_4 вкрала у ОСОБА_2 грошові кошти: 133 750 доларів США, 3 714 євро та ще винна 1600 гривень та зобов'язується їх повернути протягом двох місяців. Отже, спочатку своїми неправомірними діями ОСОБА_4 завдала шкоди ОСОБА_2, однак в зв'язку з подальшою домовленістю між позивачем та відповідачем виникли правовідносини зобов'язального характеру, що витікають із договору позики.

Фактично сторонами ОСОБА_2 та ОСОБА_4 визнано, що залишок коштів, які відповідач ОСОБА_4 повинна повернути ОСОБА_2 складає 23 750 доларів США, 3 714 Євро та 1600 гривень, з яких ОСОБА_4 повернула протягом 2011-2014 років : 6000 доларів США та 400 Євро. Залишок не повернутих коштів складає 17750 доларів США, 3 314 євро та 1600 гривень

Відповідач ОСОБА_5 визнав той факт, що він отримав від ОСОБА_4 110 000 доларів США, а також визнав, що отримані кошти належать на праві власності ОСОБА_2 і в зв'язку з тим, що обставини змінились відповідач зобов'язався повернути 110 000 доларів США ОСОБА_2 до 31.12.2011 р., пояснивши це тим, що зараз у нього всіх коштів не має, так як він їх витратив на потреби бізнесу.

Так, відповідно до розписки ОСОБА_5 від 07 червня 2011 року він на прохання ОСОБА_4 взяв на зберігання 110 тисяч доларів США до 01 грудня 2011 року. Зобов'язується повернути гроші ОСОБА_2 до 31.12.2011 року До теперішнього часу з боку ОСОБА_5 не повернутими залишились 33963,09 доларів США.

В зв'язку з наявністю боргу на підставі ст. 625 ЦК України позивачем нараховано 3% річних від простроченої суми.

Крім того, позивач зазначає, що протиправними діями відповідачів їй завдано моральної шкоди. Біля 5 років позивач усіляко намагається повернути свої кошти, які заробляла все життя наполегливою працею і зберігала їх для подальшого забезпечення своєї старості. З метою повернення коштів позивач була змушена виїжджати до м. Кривий Ріг та до міста Дніпропетровськ. На цей час вимушена позичати кошти у рідних та знайомих, щоб проходити курси лікування. Позивач оцінює моральну шкоду у розмірі 150 000грн., яку просить стягнути з відповідачів солідарно.

Рішенням Комінтернівського районного суду м.Харкова від 21 листопада 2016 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволені частково.

Стягнуто з ОСОБА_4 на її користь борг у розмірі 628500,16грн. та витрати зі сплати судового збору у розмірі 1312,66грн. В решті позову відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 просить частково скасувати рішення районного суду, новим рішення стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2 матеріальну шкоду, що складається із суми боргу 33963,09 доларів США та 3% річних у сумі 5464,44 доларів США, а всього - 39427,53 доларів США, що в гривневому еквіваленті складає 1012893,24 гривен. Стягнути солідарно з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2 моральну шкоду в сумі 150000 грн. В іншій частині рішення районного суду залишити без змін.

В обґрунтування апеляційної скарги представник позивача посилається на те, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що зобов'язання про повернення боргу існувало лише між ОСОБА_2 та ОСОБА_4, оскільки сам ОСОБА_5 визнає факт отримання грошей, про що їм надана розписка, та цей факт підтверджується поясненнями свідків. Також представник позивача вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відмову в задоволенні позову про стягнення моральної шкоди, оскілки протиправними діями відповідачів позивачу завдано моральної шкоди, та відповідно ст..23 ЦК України вона має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, судова колегія вирішила апеляційну скаргу відповідно до ст..308 ЦПК України відхилити, рішення суду залишити без змін з наступного.

Згідно до ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на як вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім обставин, встановлених ст..61 цього Кодексу, які на підлягають доказуванню.

Судом встановлено, що відповідно до розписки від 03.06.2011 року ОСОБА_4 знайшла у ОСОБА_2 100 000 доларів США та взяла їх собі, зобов'язується повернути протягом двох місяців (а.с. 200, т. 1).

Цього ж дня, 03.06.2011 року ОСОБА_4 складено розписку, згідно якої вона взяла без відома ОСОБА_2 еквівалент (800000грн.) 100000 доларів США. Зобов'язується повернути 04.06.2011 року 25000. Решту коштів у сумі 75000 зобов'язується повернути до 10.06.2011 року (а.с. 201, т. 1).

Згідно розписки від 07.06.2011 року ОСОБА_4 викрала у ОСОБА_2 143750 доларів США, 13900 Євро. Щоб уникнути кримінальної відповідальності вона зобов'язалась 120000 доларів США та 12000Євро повернути до 08.06.2011 року, а решту у кількості 23750доларів США та 1900Євро до 31.12.2011 року.

Відповідно до розписки ОСОБА_7 від 07 червня 2011 року грошові кошти у розмірі 120 тис. доларів США вона віддала відповідачу ОСОБА_5, а 12 тис. євро - ОСОБА_6 (а. с. 202, зворот, т. 1).

Відповідно до розписки ОСОБА_5 від 07 червня 2011 року він на прохання ОСОБА_7 взяв на зберігання 110 тис. доларів США до 01 грудня 2011 року. У зв'язку з обставинами, що змінилися, зобов'язується повернути гроші ОСОБА_2 до 31 грудня 2011 року (а. с. 197, т. 1).

Відповідно до розписки від 11 червня 2011 року ОСОБА_7 викрала у ОСОБА_2 грошові кошти: 133 750 доларів США, 3 714 євро, 1 600 грн. та зобов'язується повернути їх протягом двох місяців (а. с. 198, т. 1).

Позивачем не заперечується, що грошові кошти були частково їй повернуті.

ОСОБА_2 визнає, що ОСОБА_7 повернула 6 000 доларів США та 400 євро.

У судовому засіданні суду першої інстанції представник позивача ОСОБА_3 та представник відповідача ОСОБА_5 - ОСОБА_8 погодились, що, з урахуванням курсу НБУ станом на день повернення коштів за деклараціями Автолюкс, ОСОБА_5 фактично повернув позивачеві після написання розписки 76000 доларів США.

У відповідності до ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно приписів ч.ч. 1, 3 ст. 386 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності. Власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.

Право на відшкодування моральної та майнової шкоди серед способів захисту цивільних прав передбачається статтями 22 - 23 ЦК України. Частина 3 ст. 386 ЦК України також передбачає можливість відшкодування майнової та моральної шкоди, що була заподіяна порушенням права власності. Зазначена норма закріплює таке право за усіма власниками незалежно від того, якими діями було заподіяно шкоду їх праву власності, та які способи захисту ними застосовуються.

У відповідності до ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 1 ст. 527 ЦК України визначено, що боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.

Згідно ст. 604 ЦК України зобов'язання припиняється за домовленістю сторін про заміну первісного зобов'язання новим зобов'язанням між тими ж сторонами (новація). Новація не допускається щодо зобов'язань про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю, про сплату аліментів та в інших випадках, встановлених законом. Новація припиняє додаткові зобов'язання, пов'язані з первісним зобов'язанням, якщо інше не встановлено договором.

У відповідності до ст. 1053 ЦК України за домовленістю сторін борг, що виник із договорів купівлі-продажу, найму майна або з іншої підстави, може бути замінений позиковим зобов'язанням. Заміна боргу позиковим зобов'язанням провадиться з додержанням вимог про новацію і здійснюється у формі, встановленій для договору позики (стаття 1047 цього Кодексу).

Як свідчать матеріали справи ОСОБА_2 та ОСОБА_4 домовились, що первинне зобов'язання з відшкодування шкоди замінюється позикою, що визнала і ОСОБА_4, написавши позивачеві розписку від 11.06.2011 року, в якій зобов'язалась повернути 133750 доларів США, 3714 євро та 1600грн. протягом двох місяців.

Приписами ч. 1 ст. 530 ЦК України визначено, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання , то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, якщо при цьому були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Тому, враховуючи, що ОСОБА_4 зобов'язання у строки, визначені сторонами, належним чином не виконала, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для стягнення з неї на користь позивача заявленого в межах позовних вимог боргу у розмірі 17750 доларів США, 3314 Євро та 1600грн.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що судом помилково не враховано те, що між ОСОБА_2 та ОСОБА_5 існували зобов'язання суд апеляційної інстанції не приймає до уваги, оскільки відповідно ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Частина 2 вказаної статті містить норму щодо документів, які можуть підтверджувати укладення договору позики. До них ЦК відносить розписку або інший подібний борговий документ.

Боргові документи мають підтверджувати дві обставини: по-перше, факт отримання боржником грошей або речей, їх кількість, рід та якість; по-друге, точне визначений строку повернення грошей або речей, а у разі його відсутності - момент пред'явлення вимоги.

Обов'язковими реквізитами боргового документа є власноручний підпис боржника (позичальника), його уповноваженого представника, а факультативними - дата, місце видачі, вказівка про свідків тощо.

Матеріали справи свідчать про те, що розписці не вказано факт отримання ОСОБА_5 від ОСОБА_2 коштів.

Так, згідно ст. 511 ЦК України зобов'язання не створює обов'язку для третьої особи. У випадках, встановлених договором, зобов'язання може породжувати для третьої особи права щодо боржника та (або) кредитора.

Згідно ст. 528 ЦК України виконання обов'язку може бути покладено боржником на іншу особу, якщо з умов договору, вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства або суті зобов'язання не випливає обов'язок боржника виконати зобов'язання особисто. У цьому разі кредитор зобов'язаний прийняти виконання, запропоноване за боржника іншою особою. У разі невиконання або неналежного виконання обов'язку боржника іншою особою цей обов'язок боржник повинен виконати сам.

Матеріали справи свідчать про те, що первісно зобов'язання з відшкодування шкоди виникло між ОСОБА_2 та ОСОБА_4,

ОСОБА_5 стороною цього зобов'язання не був, він частково виконав обов'язок ОСОБА_4 щодо повернення коштів ОСОБА_2, позивачем прийнято таке виконання, однак решту обов'язку щодо повернення коштів боржник за зобов'язанням - відповідач ОСОБА_4 повинна виконати сама.

Судова колегія приходить до висновку, що судом першої інстанції у відповідності до вимог закону досліджені всі обставини справи, рішення ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, а доводи апеляційної скарги цього висновку не спростовують

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.303, 304, п.1 ч.1 ст. 307, 308, п.1 ч.1 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, судова колегія,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Комінтернівського районного суду м.Харкова від 21 листопада 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає чинності негайно, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів із дня її проголошення.

Головуючий:

Судді: