Справа № 165/1063/16-ц Головуючий у 1 інстанції: Ушаков М.М.
Провадження № 22-ц/773/343/17 Категорія: 50 Доповідач: Федонюк С. Ю.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 березня 2017 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Федонюк С.Ю.,

суддів - Грушицького А.І., Русинчука М.М.,

з участю:

секретаря - Лимаря Р.С.,

позивача - ОСОБА_1,

представника позивача - ОСОБА_8,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення додаткових витрат на дитину, за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_3 на рішення Нововолинського міського суду Волинської області від 25 січня 2017 року,

в с т а н о в и л а:

В травні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду із вказаним позовом, в якому просила стягнути з відповідача додаткові витрати на дитину. Зазначала, за рішенням Нововолинського міського суду Волинської області від 22 січня 2013 року з відповідача на користь позивача стягувалися аліменти на утримання дитини в твердій грошовій сумі по 400 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Оскільки дочка перебуває на її утриманні та у зв'язку з тим, що навчання та медичне обслідування, надання швидкої медичної допомоги, лікування і медичне страхування неповнолітньої дочки за час проживання в Чеській Республіці зумовило додаткові витрати, тому звернулася із вказаним позовом і з урахуванням змінених та уточнених позовних вимог просила половину цих витрат у сумі 33157,35 грн. стягнути з відповідача як батька дитини.

Рішенням Нововолинського міського суду Волинської області від 25 січня 2017 року позов задоволено частково. Вирішено стягнути із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 23037,81 грн. додаткових витрат, понесених на навчання та лікування неповнолітньої ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. В решті позовних вимог відмовлено. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Не погоджуючись із даним рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким відмовити в позові повністю. В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що судом першої інстанції при прийнятті рішення не враховано розмір його доходу, соціальні та медичні стандарти в столиці Чехії, де проживають позивач з дитиною, в порівнянні з українськими можливостями.

Розглянувши справу в межах, визначених ст.303 ЦПК України, заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 перебували в зареєстрованому шлюбі, від якого мають дочку ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.4). Відповідно до свідоцтва про зміну імені, виданого 16 липня 2015 року, дочці змінено прізвище та ім'я на ОСОБА_6 (а.с.5).

Згідно з рішенням Нововолинського міського суду Волинської області від 22 січня 2013 року з ОСОБА_3 в користь ОСОБА_1 стягувалися аліменти на утримання дочки ОСОБА_5 в розмірі по 400 грн. щомісячно (а.с.7).

Судом встановлено, що позивачка з дочкою в період з квітня 2013 року по грудень 2014 року перебували у Чеській Республіці. Довідкою ПП лікаря ОСОБА_7 від 11.05.2016 року підтверджено захворювання неповнолітньої із зазначенням переліку медичних препаратів, які призначені при діагностуванні та лікуванні даної хвороби (а.с.82, 158). З довідки Нововолинської ЦМЛ Волинської області від 11.05.2016 року вбачається, що ОСОБА_6 зверталась до лікаря у зв'язку хронічним захворюванням. Медичною карткою останньої підтверджено факт амбулаторного лікування в даному медичному закладі.

Разом з тим, позивачкою ОСОБА_1 в суді належними та допустимими доказами - відповідними касовими ордерами, чеками, фактурами-податковими документами доведено факт оплати медичних послуг та розмір понесених витрат за медичні обстеження і надання допомоги медичними закладами м. Плзень Чеської Республіки дочці ОСОБА_5 та квитанцією про оплату підтверджено понесені витрати за навчання дитини .

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції керувався ст. ст. 141, 150, 180, 185 СК України, п. 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006р. №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», ст. 8, 12 ЗУ «Про охорону дитинства», ст. 3, 18, 27 Конвенції про права дитини, та вірно взяв до уваги надану документацію стосовно захворювань неповнолітньої ОСОБА_6

Суд першої інстанції обґрунтовано зазначив про доведеність наданих позивачем обставин, які свідчать про обов'язок відповідача брати участь у додаткових витратах на утримання дитини, та визнав позовні вимоги позивача такими, що частково підлягають задоволенню, не врахувавши витрати з придбання полісів страхування в розмірі 9301,78 грн. та заявлені витрати, що не підтверджені належно документально, на придбання ліків на території України на суму 10273,75 грн.

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів погоджується, виходячи з наступних підстав.

Так, відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ст. 185 СК України, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

Зазначена норма відносить до особливих обставин такі обставини, як розвиток здібностей дитини, її хворобу тощо.

Відповідно до пункту 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року №3 роз'яснено, що до участі у додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом тощо), можна притягати лише батьків. У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначити у твердій грошовій сумі.

Окрім цього, відповідно до ст.ст. 11, 12 Закону України «Про охорону дитинства», предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Також відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

З матеріалів справи встановлено, що загальна сума реально понесених позивачем додаткових витрат на дитину під час перебування на території Чеської Республіки, та які були пов'язані із хворобою, наданням медичної допомоги, медичного обстеження та лікування останньої, становить 30930,96 грн.

Крім того, в суді доведено, що за період навчання неповнолітньої дочки сторін у навчальному закладі І-ІІІ ступенів «Міжнародна українська школа», який за згодою обох батьків вона відвідувала та закінчила в 2014 році, позивач заплатила суму, що в еквіваленті станом на 25 січня 2017 року становить 15144,65 грн. Отже, всього судом взято до уваги понесених додаткових витрат на суму 46075,61 грн., а тому вірно стягнуто з відповідача ? частину цих витрат у розмірі 23027,81 грн.

Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Згідно зі ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності.

Посилання відповідача на те, що навчання дочки у даному навчальному закладі не є особливою обставиною, не заслуговують на увагу колегії суддів, оскільки як встановлено судом, батьками було прийнято спільне рішення про навчання їх дитини, яка не володіла на той час чеською мовою, саме у цьому платному навчальному закладі - «Міжнародна українська школа». Договір за № 2013/248А від 11.05.2013 року про навчання ОСОБА_5 у 8 класі початкової міжнародної школи позивачкою надано в суді апеляційної інстанції.

Доводи апеляційної скарги щодо необгрунтованості витрат, понесених за надання медичної допомоги на суму 30930,96 грн. спростовуються наявними в матеріалах справи доказами про зазначене обстеження неповнолітньої, неодноразово надану медичну допомогу, виклики швидкої медичної допомоги, огляди та лікування, а також доданими в суді апеляційної інстанції документами, що підтверджують факт відмови страхової компанії оплатити витрати на медичну допомогу дитині позивачки, оскільки на ці випадки не поширюється страхування іноземців.

Покликання відповідача на неможливість ним несення додаткових витрат з огляду на непостійність його доходів не береться колегією суддів до уваги, оскільки в матеріалах справи є довідки про заробіток відповідача як викладача Нововолинського електромеханічного технікуму за основним місцем роботи (а.с.87), в ПТУ № 11 - за сумісництвом (а.с.88) та про отриману пенсію за травень 2016 року (а.с.90). Отже, зазначені вище доводи апеляційної скарги колегія суддів відхиляє.

Таким чином, колегією суддів не встановлено обставин, які би вказували на неправомірність оцінки доказів місцевим судом.

З урахуванням викладеного, взявши до уваги надані позивачем належні та обґрунтовані докази, виходячи із принципу першочерговості інтересів дитини та рівності обов'язку батьків утримувати дитину, встановленого ст.141 СК України, суд вірно дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача 50% додаткових витрат на лікування дитини.

Отже, колегія суддів не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги та вважає, що судове рішення першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги про неправильне застосування норм матеріального права і порушення норм процесуального права безпідставні.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Нововолинського міського суду Волинської області від 25 січня 2017 року в даній справі залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий

Судді