Справа № 346/4211/16-ц
Провадження № 22-ц/779/348/2017
Головуючий у 1 інстанції Беркещук Б. Б.
Суддя-доповідач Девляшевський В.А.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 березня 2017 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого Девляшевського В.А.,

суддів: Горблянського Я.Д., Матківського Р.Й.,

секретаря: Петріва Д.Б.,

з участю: позивача - ОСОБА_2, представника

ПАТ «Прикарпаття» - Атаманюка В.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до ПАТ «Прикарпаття» про стягнення заборгованості по заробітній платі, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Коломийського міськрайонного суду від 13 січня 2017 року,

в с т а н о в и л а :

У липні 2016 року ОСОБА_2 пред'явила до ПАТ «Прикарпаття» позов про стягнення заборгованості по заробітній платі, в обґрунтування якого вказувала, що перебуваючи із відповідачем у трудових відносинах, починаючи з 01.08.2013 року вона не отримувала заробітної плати. Посилаючись на порушення відповідачем її конституційних прав, просила, з врахуванням збільшення позовних вимог, стягнути на її користь 75 839 грн заборгованості по заробітній платі за період з 01.08.2013 року по 30.06.2016 року, 16 065,21 грн заборгованості по невиплаченій заробітній платі та компенсації за невчасну виплату за період з 01.07.2016 року по 31.12.2016 року, а також судові витрати.

Рішенням Коломийського міськрайонного суду від 13 січня 2017 року в задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

Не погоджуючись із даним рішенням суду, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, у якій посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права. ОСОБА_2 вказує на те, що судом першої інстанції безпідставно не було прийнято до уваги висновок незалежної аудиторської фірми "Аудит-Сервіс" щодо визначення розміру заборгованості по її заробітній платі, який було виконано на основі виданих саме ПАТ "Прикарпаття" документів. При цьому, зазначає апелянт, судом також не було враховано й те, що акти про відсутність її на робочому місці, на підставі яких відповідач здійснив власний розрахунок заборгованості у розмірі 17106,92 грн, під час розгляду справи №346/5177/16-ц були визнані як такі, що неправомірно складені. Позивач не погоджується також і з висновком суду першої інстанції про те, що вона відмовилась від проведення судово-бухгалтерської експертизи, оскільки жодною із сторін клопотань про проведення такої експертизи подано не було. Посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення суду, ОСОБА_2 просить його скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення її позовних вимог.

В засіданні апеляційного суду ОСОБА_2 апеляційну скаргу з вищенаведених мотивів підтримала.

Представник ПАТ "Прикарпаття" доводи апеляційної скарги заперечив. Рішення суду вважає законним та обгрунтованим, а тому просить залишити його без змін.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Згідно із ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обгрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1)чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, 3) які правовідносини випливають із встановлених обставин, 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам судове рішення в даній справі не відповідає.

Відмовляючи у повному об'ємі в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2, суд першої інстанції посилався на відсутність заборгованості по зарплаті перед позивачкою та не підтвердження її вимог об'єктивними документальними доказами, зокрема висновком судової бухгалтерської експертизи. Однак, колегія суддів вважає, що погодитись з цим висновком не можна з таких підстав.

З матеріалів справи вбачається, що 19 жовтня 2011 року ОСОБА_2 була обрана головою правління ПАТ «Прикарпаття». 21 жовтня 2011 року вона приступила до виконання посадових обов'язків (копія наказу - том №1, а.с.3).

05.02.2013 року ОСОБА_2 на підставі рішення наглядової ради ПАТ «Прикарпаття» від 05.02.2013 року, оформленого відповідним протоколом, була відсторонена від виконання обов'язків голови правління ПАТ «Прикарпаття». Назване рішення в подальшому було визнане незаконним рішенням господарського суду Івано-Франківської області від 19 квітня 2016 року в справі №909/116/16, яке перебуває в законній силі (копія рішення суду першої інстанції та копія постанови суду апеляційної інстанції - том №1, а.с.175-186). Таким чином, тимчасове відсторонення ОСОБА_2 від виконання посадових обов'язків не було правомірним.

В п.10 постанови №13 Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» роз'яснено, що у випадку встановлення, що на порушення ст. 46 КЗпП України роботодавець із власної ініціативи без законних підстав відсторонив працівника від роботи із зупиненням виплати заробітної плати, суд має задовольнити позов останнього про стягнення у зв'язку із цим середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу (ст.235 КЗпП України).

Встановлено, що відповідачем заробітна плата ОСОБА_2 через декілька місяців після її відсторонення з серпня 2013 року не виплачувалась. В загальному позивачці заробітна плата не виплачувалась, починаючи з серпня 2013 року і до 01 вересня 2016 року, тобто до її звільнення (копії довідок про доходи ОСОБА_2 за 2013-2014 роки, видані відповідачем - том №1, а.с.9-10). Частково позовні вимоги ОСОБА_2 визнано представником відповідача, який послався на те, що заборгованість по зарплаті в сумі 17106,92 грн за період з 01.08.2013 року по 01.01.2014 року ПАТ «Прикарпаття» в липні 2016 року добровільно перерахувало на відкритий банківський рахунок ОСОБА_2 (копія особового рахунку позивачки та копія платіжного доручення - том №1, а.с.31;32). В засіданні апеляційного суду ОСОБА_2 визнала, що їй про перерахування коштів відомо, однак поки що вона ці кошти з рахунку не зняла. Отже, з наведеного випливає, що кошти, надіслані відповідачем на банківський рахунок для погашення заборгованості по зарплаті ОСОБА_2, доступні для отримання позивачкою. Це слід врахувати при визначенні залишку заборгованості відповідача по зарплаті перед ОСОБА_2

Висновком спеціаліста незалежної аудиторської фірми "Аудит-сервіс ІНК" від 11 липня 2016 року (том №1, а.с.11-13), який місцевим судом було залишено без уваги, визначено, що сума заборгованості відповідача по зарплаті ОСОБА_2 за період з 01.08.2013 року по 30.06.2016 року становить 57850,24 грн, а розмір компенсації зарплати у зв'язку із порушенням термінів її виплати за названий період за вирахуванням податку з доходів фізичної особи та військового збору дорівнює 17988,76 грн.

В доповненні №1 від 17 січня 2017 року до названого висновку спеціаліста аудиторської фірми вказано, що заробітна плата ОСОБА_2 за липень та серпень 2016 року, тобто після пред'явлення позову і до звільнення позивачки 01.09.2016 року невиплачена заробітна плата становила 1858,04 грн х2 = 3716,08 грн.

Таким чином, згідно висновку аудиту сума заборгованості відповідача по зарплаті за період з 01.08.2013 року по 01.09.2016 року дорівнювала 57850,24 грн + 3716,08грн = 61566,32грн. Зазначену суму заборгованості слід зменшити на 17106,92 грн, оскільки цю суму ПАТ «Прикарпаття» добровільно було перераховано на банківський рахунок ОСОБА_2 Отже, в користь позивачки підлягає стягненню: заборгованість по зарплаті 61566,32 - 17106,92 = 44459,40 грн та 17988,76 грн за порушення термінів виплати зарплати. Загальна сума до стягнення дорівнює (44459,40 грн +17988,76) = 62448,16 грн.

Колегія суддів вважає, що розрахунки заборгованості ПАТ «Прикарпаття», виконані спеціалістом аудиторської фірми, є обґрунтованими, оскільки їх зроблено у відповідності із вимогами чинного законодавства та на підставі відомостей, які надано відповідачем. Будь-якого іншого розрахунку заборгованості підприємством не надано.

Твердження апелянта про те, що заборгованість по зарплаті позивачки є меншою, оскільки з 2013 року адміністрацією ПАТ «Прикарпаття» видавались накази про запровадження для працівників підприємства скороченого робочого часу, на думку колегії суддів, не може бути прийнято до уваги у зв'язку із невиконанням відповідачем вимог норм законодавства про працю України щодо попередження ОСОБА_2 про зміну умов оплати праці.

З цього питання в абз.1 п.12 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» вказано, що відповідно до статей 21, 22 Закону України «Про оплату праці» роботодавець не може в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, які погіршують умови, встановлені законодавством, угодами і колективним договором. Розмір заробітної плати за працю може бути нижчим за встановлений трудовим договором та мінімальний розмір заробітної плати тільки в разі невиконання норм виробітку, виготовлення продукції, що виявилась браком, та з інших передбачених чинним законодавством причин, які мали місце з вини працівника.

В абз.2 п.12 названої постанови Пленуму ВСУ роз'яснено, що оскільки при зміні систем та розмірів оплати праці у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці (ч.3 ст.32 КЗпП), введенні нових або зміні діючих умов оплати праці у бік погіршення (ст..103 КЗпП) роботодавець повинен повідомити про це працівника не пізніше ніж за два місяці до їх запровадження; порушення цього строку може бути підставою для задоволення вимог працівника про оплату праці згідно із попередніми умовами за період, на який було скорочено зазначений строк попередження.

Приймаючи до уваги вище наведене, колегія суддів вважає, що оскаржене рішення суду першої інстанції не можна вважати законним і обґрунтованим. Тому воно підлягає скасуванню. В даному випадку є правові підстави для ухвалення нового рішення про часткове задоволення позову.

Керуючись ст. ст. 218; 307; 309; 313; 314; 319; 324; 325 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Коломийського міськрайонного суду від 13 січня 2017 року в даній справі скасувати.

Ухвалити нове рішення. Позов ОСОБА_2 задовольнити частково. Стягнути з ПАТ «Прикарпаття», р/р/9 в ПАТ АКБ "Львів", МФО 325268, код за , в користь ОСОБА_2 62 448 (шістдесят дві тисячі чотириста сорок вісім) грн 16 коп, в тому числі: 44 459,40 грн заборгованості по заробітній платі та 17988,76 грн компенсації за порушення термінів виплати зарплати.

Стягнути з ПАТ «Прикарпаття» в користь держави 624,48 грн судового збору.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий В.А. Девляшевський

Судді: Я.Д. Горблянський

Р.Й. Матківський