Справа № 310/181/17
РІШЕННЯ

Іменем України

(заочне)

12 вересня 2017 року м.Бердянськ

Бердянський міськрайонний суд Запорізької області у складі:

головуючого - судді..........Дністрян О.М.,

при секретарі…………..…Буюклинській К.О.,

за участю позивачки, представника позивачки - ОСОБА_3, розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про поділ майна подружжя , -

В с т а н о в и в :

ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_5 про поділ майна подружжя, яку в подальшому уточнила, мотивуючи свої вимоги тим, що з 28.06.2005 року вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем. 01.03.2016 року шлюб між ними було розірвано. В період шлюбу за спільні кошти нею та відповідачем на підставі договору купівлі-продажу від 04.04.2008 року було придбано земельну ділянку площею 0,0585 га, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, цільове призначення якої -будівництво та обслуговування жилого будинку, але державний акт на право власності на земельну ділянку виданий на відповідача. Рішенням виконавчого комітету Бердянської міської ради Запорізької області від 07.04.2009 року відповідачу було надано дозвіл на будівництво житлового будинку та господарських споруд на зазначеній земельній ділянці. У період з 2009 по 2012 р.р. відбувалось будівництво жилого будинку за спільні кошти та власними силами. 18.12.2012 року цей будинок був зареєстрований на відповідача, що підтверджується свідоцтвом про право власності серія НОМЕР_1. Вважає, що земельна ділянка та житловий будинок є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, а саме, її та її колишнього чоловіка - ОСОБА_5. В останні роки шлюбу, відповідач не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, не сплачував комунальні платежі, не підтримував побут. Всі необхідні дії з підтримки побуту здійснювала та здійснює постійно за власні кошти та своїми силами. Відповідач не з'являється та не допомагає по веденню господарства, не піддержує будинок та земельну діяльну в належному стані, не сплачує комунальні та інші платежі. Всі рахунки по сплаті приходять на її прізвище, які вона і оплачує. Просить здійснити поділ спільного майна подружжя та визнати: за нею право власності на 3/4 частки земельної ділянки, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1; та на 3/4 частки житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1; визнати за ОСОБА_5 право власності на 1/4 частки земельної ділянки, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та на 1/4 частки житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

В судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала та пояснила, відповідач проживає з іншою жінкою, крім зазначеного в позовній заяві майна, також за спільні кошти було ще придбано автомобіль, але він оформлений на брата відповідача, а також квартиру, але вона оформлена по договору дарування на відповідача, хоча також придбана за їх спільні кошти. Просила задовольнити її позовні вимоги у повному обсязі.

В судовому засіданні представник позивачки - ОСОБА_3 (довіреність НВО № 442250 від 20.032017р.) - підтримала заявлені позовні вимоги та пояснила, що сторони знаходились у шлюбі з 28.06.2005 року, шлюб розірвано 01.03.2016р.. В період шлюбу за спільні кошти придбали земельну ділянку. 17.08.2012 року позивачка у м. Москва продала квартиру та на ці кошти будували будинок не земельній ділянці, що розташована у АДРЕСА_1. Відповідач в останні роки сімейного життя не дбав про майновий стан сім'ї. Просила задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Відповідач у судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений через оголошення у пресі («Урядовий кур'єр» №162 від 01.09.2017р). Причини неявки суду не повідомив, заперечень проти позову не надав. Тому суд у відповідності до ст. 224 ЦПК України, вважає за можливим провести заочний розгляд справи.

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_6 пояснила, що знає позивачку - вони сусіди. Знає також і відповідача, він є колишнім чоловіком позивачки. Зазначила, що відповідач не мешкає в будинку по АДРЕСА_1 приблизно з початку 2015 року. Вона допомагає позивачці сплачувати комунальні платежі, рахунки приходять на ім'я позивачки. Знає, що будинок будували спільно позивачка і відповідач.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_7 пояснив, що вони сусіди з позивачкою, підтримують дружні відносини. Відповідача бачив кілька разів. Приблизно з 2015 року позивачка та відповідач разом не живуть, він зник. ОСОБА_4 одна займається по господарству.

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_8 пояснила, що знає позивачку, вони подруги. Знає, що будинок по АДРЕСА_1 був побудований позивачкою і відповідачем за їх спільні кошти в період шлюбу. Знає, що з 2007 по 2012 р.р. позивачка та відповідач їздили на заробітки, коли ОСОБА_4 переїжджала, то продала квартиру у м. Москва. ОСОБА_5 декілька років не має ніякого бажання сплачувати за комунальні послуги, кудись виїхав, ніхто не знає де він.

Суд, заслухавши пояснення позивачки та її представника, свідків, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню за наступних підстав.

Стаття 321 ЦК України закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений статтею 41 Конституції України, відповідно до частини четвертої якої ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Зміст права власності, яке полягає у праві володіння, користування та розпорядження своїм майном визначено у статті 317 ЦК України.

Стаття 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини першої статті 16 цього Кодексу кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. У частині другій цієї статті визначається перелік основних способів захисту цивільних прав та інтересів.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб'єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

Судом встановлено, що з 28 червня 2005 року ОСОБА_5 та ОСОБА_4 перебували у зареєстрованому шлюбі (свідоцтво про шлюб - а.с.10).

Згідно свідоцтва про розірвання шлюбу серія НОМЕР_2 від 01.03.2016 року, 01 березня 2016 року шлюб між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 розірвано ( а.с.11).

Згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серія НОМЕР_3 від 05.11.2008 року ОСОБА_5 на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 04.04.2008 року НОМЕР_4 реєстр. 1229 належить земельна ділянка площею 0,0585 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1, цільове призначення для будівництва та обслуговування жилого будинку (а.с.12).

Рішенням виконавчого комітету Бердянської міської ради Запорізької області від 07.04.2009 року №180 ОСОБА_5 надано дозвіл на будівництво житлового будинку та господарських споруд на земельній ділянці, розташованій за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.22).

Згідно декларації про готовність об'єкта до експлуатації від 22.08.2012 року, закінчений будівництвом об'єкт - житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 - готовий до експлуатації, початок будівництва - січень 2008 р., закінчення будівництва - листопад 2009 р.

Згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 18.12.2012р., витягу про державну реєстрацію прав №36786761 від 18.12.2012р., технічного паспорту на житловий будинок - ОСОБА_5 належить на праві власності житловий будинок АДРЕСА_1 (а.с.15-17).

Відповідно до довідки вуличного комітету №6 м.Бердянськ від 17.03.2017р., ОСОБА_4 проживає за адресою: АДРЕСА_1. ОСОБА_5 за цією адресою не проживає і не зареєстрований (а.с.72,73).

Статтею 60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним до шлюбу; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

У разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Відповідно до п.п. 23, 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» №11 від 21 грудня 2007 року вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Тобто критеріями, які дозволяють надати спірному набутому майну режим спільного майна є: 1) час набуття такого майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття); 3) мета придбання майна, яка дозволяє надати йому правовий режим спільної власності подружжя.

Указаний висновок викладений у постанові Верховного Суду України у справі № 6-612цс15 від 01 липня 2015 року.

Як було встановлено в ході судового розгляду, сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 28.06.2005 року до 01.03.2016 року.

Спірну земельну ділянку придбано 04 квітня 2008 току, тобто в період зареєстрованого шлюбу сторін, цільове призначення для будівництва та обслуговування жилого будинку. Крім того, в період шлюбу було побудовану спірний будинок та оформлено на нього право власності за відповідачем.

Відповідачем не надано суду належних та допустимих доказів, що спірне майно є його особистою приватною власністю.

Відповідно до ч.1 ст. 70 Сімейного кодексу України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Також відповідно до ч.2 та ч.3 ст. 70 Сімейного кодексу України, при вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування.

Позивачкою не доведена протиправна поведінка відповідача, яка могла б вплинути на відступлення від засад рівності часток подружжя, крім того, суду не надано доказів існування підстав, визначених у ч.3 ст.70 Сімейного кодексу України, які б давали можливість збільшити частку позивачки при розподілі спільного майна.

За таких обставин суд приходить до висновку, що спірне майно сім'ї сторони придбали у період зареєстрованого шлюбу та за спільні сумісні кошти, тому суд вважає, що частки майна дружини та чоловіка є рівними, оскільки інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, тобто з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений при подачі позову судовий збір у сумі 4800,00 грн. (квитанція № 0.0.685233263.17 від 13.01.2017р.).

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 10, 59, 60, 61, 179, 209, 212-215 ЦПК України, суд -

В и р і ш и в :

Позов задовольнити частково.

Поділити майно, набуте ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у період шлюбу, а саме:

- визнати за ОСОБА_4 та ОСОБА_5 право власності по ? частці за кожним на земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, площею 0,0585 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1;

- визнати за ОСОБА_4 та ОСОБА_5 право власності по ? частці за кожним на житловий будинок АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 понесені судові витрати на сплату судового збору у розмірі 4800,00 грн..

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Запорізької області протягом десяти днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги через Бердянський міськрайонний суд Запорізької області.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя О. М. Дністрян