УХВАЛА

іменем україни

15 лютого 2017 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Журавель В.І., Закропивного О.В.,

Хопти С.Ф., Штелик С.П.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до Головного управління Національної поліції у Волинській області, ОСОБА_4 про визнання права власності на автомобіль за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення апеляційного суду Волинської області від 31 травня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що 29 вересня 2015 року в Республіці Польща в юридичної особи, зареєстрованої на території Республіки Польща, та за її законодавством «TRYTON Spolka z.o.o» він придбав автомобіль «Mercedes-Benz Sprinter», 2007 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, що підтверджується фактурою № 005/2015/EKS. Вказаний автомобіль 1 січня 2015 року був затриманий польськими митниками на пункті митного переходу Медика в Республіці Польща, конфіскований за порушення митних правил та придбаний на прилюдних торгах польською фірмою «TRYTON Spolka z.o.o», що підтверджується фактурою № FVL/400000/2015/0290. Оскільки разом із вказаним автомобілем він отримав у фірмі «TRYTON Spolka z.o.o» свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2, виданий на попереднього власника ОСОБА_4, то він зателефонував останньому, повідомив про купівлю конфіскованого у нього автомобіля та попередив, що має намір перереєструвати вказаний автомобіль в органах ДАІ на себе. Проте, 3 жовтня 2015 року вказаний автомобіль був вилучений у нього слідчим СВ Луцького УМВС України у Волинській області на підставі заяви ОСОБА_4 про незаконне заволодіння автомобілем ОСОБА_3

На підставі викладеного позивач вважає, що працівниками внутрішніх справ УМВС України у Волинській області допущено порушення права власності ОСОБА_3 на вказаний автомобіль.

З урахуванням зазначеного, позивач просив визнати за ним право власності на автомобіль «Mercedes-Benz Sprinter», 2007 року випуску.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 25 березня 2016 року позов ОСОБА_3 задоволено. Визнано за ОСОБА_3 право власності на автомобіль «Mercedes-Benz Sprinter», 2007 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1.

Рішенням апеляційного суду Волинської області від 31 травня 2016 року рішення місцевого суду скасовано та ухвалено нове рішення. У задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить зазначені рішення апеляційного суду скасувати та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_3 на законних підставах придбав спірний автомобіль, а тому набув право власності на нього.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи у задоволенні позову, суд апеляційної інстанції виходив з того, що набуття права власності на спірний автомобіль передбачає його реєстрацію у визначеному законодавством порядку, а тому звернення до суду з позовом про визнання права власності на автомобіль, придбаний за межами України та ввезений в Україну, є невірним способом захисту своїх прав. При цьому позивач не послався на те, що йому неправомірно відмовлено у реєстрації транспортного засобу, та на дотримання ним визначеного законодавством порядку реєстрації транспортного засобу.

З таким висновком суду апеляційної інстанції погодитись не можна.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону рішення апеляційного суду не відповідає.

Судом установлено, що згідно зі свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2, виданого Центром ДАІ № 6101 УДАІ УМВС України в Тернопільській області, власником автомобіля «Mercedes-Benz Sprinter», 2007 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, є ОСОБА_4 Право користування вказаним автомобілем має ОСОБА_7.

1 січня 2015 року легковий автомобіль марки «Mercedes-Benz Sprinter», 2007 року випуску, було затримано працівниками Митного відділу в Медиці Митного управління у м. Перемишлі Республіки Польща як доказ у карно-фіскальному провадженні.

Рішення районного суду у м. Перемишлі від 22 квітня 2015 року, конфісковано автомобіль марки «Mercedes-Benz Sprinter», реєстраційний номер НОМЕР_1.

Виконуючи вказане рішення суду Митна палата у м. Перемишлі здійснила продаж транспортного засобу з публічних торгів. Покупцем автомобіля стала фірма «TRYTON Spolka z.o.o».

29 вересня 2015 року ОСОБА_3 придбав у польської фірми «TRYTON Spolka z.o.o» автомобіль «Mercedes-Benz Sprinter», 2007 року випуску, за ціною 25 293 польських злотих, що підтверджується фактурою № 005/2015/EKS.

3 жовтня 2015 року Луцьким MB УМВС України у Волинській області у ОСОБА_3 було вилучено та поміщено на штрафний майданчик вказаний автомобіль.

Вирішуючи спір, апеляційний суд вважав, що обраний позивачем спосіб захисту шляхом визнання права власності на автомобіль є невірним, оскільки набуття права власності на автомобіль передбачає його реєстрацію у встановленому законом порядку.

При цьому апеляційний суд не врахував таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст. 4 ЦПК України).

Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відтак, зазначена норма визначає об'єктом захисту порушене, невизнане або оспорене право чи цивільний інтерес.

Порушення права пов'язано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.

При оспоренні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Таким чином, порушення, невизнання або оспорення суб'єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.

Способи захисту цивільного права та інтересів зазначені в ст. 16 ЦК України.

У вказаній нормі визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Зі змісту ч. 2 ст. 16 ЦК України вбачається, що суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Вирішуючи спір, суд апеляційної інстанції не звернув уваги на те, що обраний позивачем спосіб захисту своїх прав, а саме - визнання права власності, не суперечить положенням ст. 16 ЦК України.

Крім того, судом не враховано, що законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень ст. ст. 55, 124 Конституції України та ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом.

За таких обставин, ураховуючи, що апеляційним судом не встановлені всі фактичні обставини від яких залежить правильне вирішення справи, та допущені порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, рішення апеляційного суду відповідно до ст. 338 ЦПК України підлягає скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ України

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Волинської області від 31 травня 2016 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: В.І. Журавель

О.В. Закропивний

С.Ф. Хопта

С.П. Штелик