Справа № 610/14/17
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.05.2017 року Балаклійський районний суд Харківської області у складі:

головуючого судді Тімонової В.М.,

за участю: секретаря судового засідання - Косолапової Ю.А.,

за відсутності сторін,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Балаклія цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 і ОСОБА_3 про визнання недійсним договору поруки,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом, в якому просить визнати недійсним договір поруки, укладений 30.11.2015 року між ОСОБА_2 і ОСОБА_3, за умовами якого ОСОБА_2 поручився перед ОСОБА_3 за виконання нею зобовязання з погашення заборгованості.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 23.10.2011 року між нею та ОСОБА_4 було укладено договір позики, згідно якого вона отримала від ОСОБА_4 5000 доларів США. На підтвердження укладення договору нею було складено розписку.

28.11.2015 року ОСОБА_4 уклав з ОСОБА_3 договір про відступлення права вимоги за вказаною розпискою, про що її не було повідомлено.

Оскільки на момент укладення договору поруки між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 від 30.11.2015 року вона не була повідомлена про укладення договору про відступлення права вимоги від 28.11.2015 року, вважає, що договір поруки укладено з порушенням чинного законодавства, а дії відповідачів створили можливість порушення її прав.

В судове засідання позивач, будучи повідомленою про час і місце розгляду справи, не з'явилася. В матеріалах справи є заява позивача про розгляд справи за її відсутності (а.с. 51).

Відповідачі в судове засідання не зявилися, про час і місце судового розгляду справи повідомлялися належним чином. Відповідач ОСОБА_2 та представник відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_5 надали письмові заперечення проти позову, просили розглянути справу за їх відсутності (а.с. 36-38, 44, 45). В обґрунтування заперечень вказали, що позивач не є стороною договору поруки, законодавством не передбачено обов'язкової згоди боржника на укладення такого договору. Договір поруки не збільшує її боргових зобов'язань та не змінює умов повернення боргу. Позивачем не зазначено доказів на підтвердження невідповідності договору поруки встановленим законодавством вимогам, а також порушення вказаним договором її прав.

Відповідно до ст.11 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд, дослідивши докази по справі, дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог, виходячи з наступного.

За положеннями частин 1, 3 статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1 - 3, 5 та 6 статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Тобто вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину.

Згідно ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання вчиняється у письмовій формі (ч. 1 ст. 547 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

З матеріалів справи вбачається, що 23.10.2011 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 було укладено договір позики, згідно якого позивач отримала від ОСОБА_4 5000 доларів США зі строком повернення до 31.12.2014 року (а.с. 6). На підтвердження укладення договору позивачем було складено розписку.

28.11.2015 року між ОСОБА_4 і ОСОБА_3 укладено договір про відступлення права вимоги, за умовами якого ОСОБА_4 відступив ОСОБА_3 свої права кредитора по відношенню до ОСОБА_1 щодо виконання нею обов'язків за розпискою від 23.10.2011 року про отримання позики в розмірі 5000 доларів США.

Повідомлення про заміну кредитора та вимогу про розрахунок разом з копією договору про відступлення права вимоги від 28.11.2015 року було направлено ОСОБА_1 17.05.2016 року (а.с. 39, 40).

30.11.2015 року між ОСОБА_2 і ОСОБА_3 було укладено договір поруки, за умовами якого ОСОБА_2 поручився перед ОСОБА_3 за виконання боржником ОСОБА_1 зобовязання за договором позики. Згідно пунктів 4, 5 цього договору відповідальність поручителя перед кредитором діє до 31.12.2017 року; у разі невиконання боржником обов'язків, передбачених розпискою, поручитель сплачує кредитору 1000,00 грн в п'ятиденний строк від дня пред'явлення кредитором до нього вимоги про розрахунок (а.с. 6).

При вирішенні позову про визнання недійсним оспорюваного правочину підлягають застосуванню загальні приписи ст. ст. 3, 15, 16 ЦК України, які передбачають право кожної особи на судовий захист саме порушеного цивільного права. За результатами розгляду такого спору вирішується питання про спростування презумпції правомірності правочину й має бути встановлено не лише наявність підстав недійсності правочину, передбачених законом, але й визначено, чи було порушене цивільне право особи, за захистом якого позивач звернувся до суду, яке саме право порушене, в чому полягає його порушення, оскільки залежно від цього визначається необхідний спосіб захисту порушеного права, якщо таке порушення відбулось.

Судом встановлено, що договір поруки було укладено у письмовій формі між відповідачами. Недодержання в момент укладення договору сторонами вимог, які встановлені частинами 1 - 3, 5 та 6 статті 203 ЦК України не встановлено.

У позовній заяві позивач вказала про створення відповідачами можливості порушення її прав та не зазначила яке саме її право було порушене укладенням цього правочину.

Укладений між відповідачами договір поруки від 30.11.2015 року не встановлює обов'язків для позивача, порушення її прав не вбачається.

Відтак суд приходить висновку про відсутність підстав для визнання договору поруки недійсним.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 212-215 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 і ОСОБА_3 про визнання недійсним договору поруки відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Мотивоване рішення складене 22 травня 2017 року.

Суддя