Справа № 589/1284/17
Провадження № 2/589/732/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 травня 2017 року Шосткинський міськрайонний суд Сумської області у складі:

головуючого судді Литвинко Т.В.

за участю секретаря судового засідання Афанасенко Т.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Шостка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Шосткинської міської ради Сумської області про визнання права власності за набувальною давністю, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом про визнання за нею права власності за набувальною давністю на торговий павільйон, загальною площею 28,1 кв.м., що знаходиться по АДРЕСА_1. Позов мотивовано посиланням на вимоги ст. 344 ЦК України та на ті обставини, що вона з 2001 року на правах власника відкрито та безперервно користується вищезазначеним нерухомим майном при здійсненні підприємницької діяльності як ФОП. Вказане право виникло в неї на підставі договору купівлі-продажу, укладеного між ФОП ОСОБА_1 та ТОВ "Алькор" 26 березня 2001 року. При цьому зазначає, що на наданий час позбавлена можливості зареєструвати своє право власності у встановленому законом порядку через відсутність у неї правовстановлюючих документів, які, більш того, були відсутні і у попередніх власників, в тому числі і у ТОВ "Алькор", а тому вважає, що її право підлягає захисту шляхом визнання права власності на вказаний павільйон за набувальною давністю.

Окремо позивач, посилаючись на лист Міністерства юстиції України від 14.01.2011 року, зазначає, що звертається з даним позовом саме як фізична особа, а не як ФОП, оскільки згідно вказаного листа, нерухоме майно має реєструватися саме за фізичною особою, а не за ФОП, так як законодавство не виділяє окремо такого суб'єкта права власності як ФОП.

В судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги в повному обсязі та просила позов задовольнити.

Представник відповідача при наданні пояснень також підтримав позов, однак в судових дебатах зазначив, що при прийнятті рішення покладається на розсуд суду.

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши та оцінивши наявні докази по справі, суд приходить до висновку про необхідність відмовити у задоволенні позовних вимог з наступних підстав.

Відповідно до ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно частини 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. При цьому, одним із способів захисту цивільних прав є визнання такого права.

Відповідно до ст. 344 ЦК України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Виходячи із вимог зазначених норм закону, застосованих у їх сукупності, задоволення судом вимог про визнання за володільцем права власності на нерухоме майно за набувальною давністю можливе лише за наявності необхідних умов: добросовісності заволодіння, відкритості, безперервності та безтитульності володіння майном.

При цьому всі вищезазначені дії щодо спірного майна мають бути здійснені саме фізичною особою, яка звернулася до суду за захистом своїх прав як фізичної особи.

Предметом позову у даній справі є вимога ОСОБА_1 як фізичної особи про визнання за нею права власності на об'єкт нерухомості - торговий павільйон. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач добросовісно, відкрито і безперервно користується спірним майном з 2001 року.

Проте, як встановлено судом в ході судового розгляду справи, ОСОБА_1, звертаючись до суду за захистом своїх прав як фізичної особи, вказаним торговим павільйоном добросовісно, відкрито, безперервно та безтитульно саме як фізична особа ніколи не володіла та не користувалася.

Як вбачається з матеріалів справи, 21 листопада 1991 року малому підприємству «Колос» виконавчим комітетом Шосткинської міської ради народних депутатів згідно рішення № 422 відведено земельну ділянку та надано дозвіл на встановлення торгового павільйону в районі магазину «ІНФОРМАЦІЯ_1» по АДРЕСА_1.

28 грудня 1993 року дане мале підприємство безоплатно та без терміну дії передало вказаний торговий павільйон малому підприємству «Алькор».

30 грудня 1993 року ОСОБА_1 набула статусу фізичної особи підприємця для здійснення підприємницької діяльності в сфері торгівлі продуктами харчування, тютюновими та алкогольними виробами.

15 грудня 1995 року між підприємцем ОСОБА_1 та ТОВ «Алькор» укладено договір про спільну діяльність, яким ТОВ «Алькор» передало в оренду торговий павільйон «Колос» підприємцю ОСОБА_1 до 15 грудня 2000 року. З того часу ФОП ОСОБА_1 розпочала підприємницьку діяльність в даному приміщенні.

01 березня 2000 року між ТОВ «Алькор» та ФОП ОСОБА_1 повторно уклали договір оренди торгового павільйону строком до 01 березня 2001 року.

26 березня 2001 року підприємцем ОСОБА_1 згідно договору купівлі-продажу придбано в ТОВ «Алькор» торговий павільйон, що знаходиться по АДРЕСА_1.

Тобто, з вищенаведеного вбачається, що торговий павільйон, що знаходиться по АДРЕСА_1, весь час перебував у користуванні ОСОБА_1 як фізичної особи-підприємця.

Вказаним майном з метою задоволення потреб як фізичної особи ОСОБА_1 не володіла.

Встановивши зазначені обставини, а саме те, що ОСОБА_1 набувалось, використовувалось та використовується спірне майно виключно як фізичною особою-підприємцем з метою здійснення підприємницької діяльності, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову ОСОБА_1 як фізичної особи про визнання права власності на спірне майно за набувальною давністю, оскільки позивачем не доведено наявності умов, встановлених ст. 344 ЦК України, які б свідчили про виникнення у неї як фізичної особи права власності з зазначених підстав.

Посилання позивача на ті обставини, що нерухоме майно має реєструватися саме за фізичною особою, а не за ФОП, так як законодавство не виділяє окремо такого суб'єкта права власності як ФОП, жодним чином не спростовують висновки суду з приводу відсутності підстав для визнання за ОСОБА_1 права власності за набувальною давністю на спірний торговий павільйон.

В даному випадку, а саме при вирішенні питання щодо можливості набуття фізичною особою права власності на майно за набувальною давністю, визначальним є не той факт, яким чином відбуватиметься реєстрація даного майна, а той - чи володіла ОСОБА_1 як фізична особа чужим майном, оскільки позивач звернувся до цивільного суду саме за захистом своїх прав як фізичної особи.

Більше того, позивач і сам не заперечує, що володіє та користується вказаним майном виключно як фізична особа-підприємець для здійснення підприємницької діяльності.

В той же час юридичний статус особи як фізичної особи-підприємця сам по собі не впливає і ніяким чином не створює будь-які правомочності для фізичної особи, які випливають з її цивільної право та дієздатності. Законодавство лише встановлює, що фізична особа-підприємець відповідає за зобов'язаннями, пов'язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном, крім майна, на яке згідно із законом не може бути звернено стягнення.

Права та обов'язків фізичної особи, що становлять її правоздатність як людини, набуваються та виконуються нею поза межами здійснення господарської діяльності, в порядку реалізації нею її цивільної дієздатності, передбаченої Цивільним кодексом України.

Тобто, виходячи з зазначеного, та обставина, що ФОП ОСОБА_1 володіла та користувалася нерухомим майном не створює для ОСОБА_1 як людини правових наслідків у вигляді отримання права на визнання за нею права власності на таке майно в порядку набувальної давності.

Крім того, статтею 51 ЦК України передбачено, що до підприємницької діяльності фізичних осіб застосовуються нормативно - правові акти, що регулюють підприємницьку діяльність юридичних осіб, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин.

Якщо предметом регулювання безпосередньо є підприємницька діяльність фізичної особи, до неї слід застосовувати норми спеціального (господарського) законодавства.

За таких обставин, у задоволенні позову ОСОБА_1 слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 30, 57-61, 88, 179, 209, 212-215, 218, 223 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позову про визнання права власності за набувальною давністю на торговий павільйон, загальною площею 28,1 кв.м., що знаходиться по АДРЕСА_1.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Апеляційного суду Сумської області через Шосткинський міськрайонний суд Сумської області протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Шосткинського міськрайонного суду

Сумської області Т.В.Литвинко