Справа № 736/173/17 Провадження № 22-ц/795/973/2017 Категорія -цивільнаГоловуючий у I інстанції -Карапута О. О. Доповідач - Лакіза Г. П.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 травня 2017 року м. Чернігів

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого - суддіЛакізи Г.П.,
суддів:Євстафіїва О.К., Харечко Л.К.,
при секретарі:Халимон Т.Ю.,
за участю:представника позивача ОСОБА_5, адвоката Загальця О.М., який представляє інтереси відповідача,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_7 на рішення Корюківського районного суду Чернігівської області від 30 березня 2017 року в справі за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_8 про відшкодування майнової шкоди, -

в с т а н о в и в:

В апеляційній скарзі ОСОБА_7 просить скасувати рішення Корюківського районного суду від 30 березня 2017 року та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Оскаржуваним рішенням в задоволенні позову ОСОБА_7 до ОСОБА_8 про відшкодування майнової шкоди відмовлено повністю. Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_8 1500 грн. судових витрат.

Згідно з доводами апеляційної скарги ОСОБА_7, оскаржуване рішення є помилковим, таким, що не ґрунтується на фактичних обставинах справи та належним чином оцінених доказах, доводах і аргументах сторін; до спірних правовідносин місцевим судом були неправильно застосовані норми матеріального права.

ОСОБА_7 зазначає, що судом не враховано, що саме він як агент з митного оформлення безпосередньо виконував в інтересах особи, яку представляє митний брокер, дії, пов'язані з пред'явленням органам доходів і зборів товарів, транспортних засобів комерційного призначення, а також документів, потрібних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення у межах Договору №27 від 17.03.2016 року, який за своєю правовою природою є договором доручення і в силу ч.2 ст. 11 ЦК України є підставою для виникнення цивільних прав та обов'язків. У матеріалах справи мається письмовий доказ того, що відповідач підтвердив свою вину в тому, що під час загрузки автомобіля ним було помилково завантажено пиломатеріал, що частково не відповідає супровідним документам та приніс свої вибачення щодо ситуації, яка склалася. Тобто, відповідач беззаперечно визнав свою вину, що мала місце під час виконання цивільно-правових відносин. Водночас, це залишилося поза увагою суду першої інстанції.

Також ОСОБА_7 вважає, що місцевий суд не проаналізував належним чином його доводи, правовідносини сторін спору та наявні у справі письмові докази, не надав їм належну оцінку, а навпаки вдався до безпідставного аналізу обставин, вже встановлених постановою в адміністративній справі про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ст. 472 Митного кодексу і помилково не врахував, що саме по собі визнання позивача винним згідно з даною постановою підтверджує лише факт вчинення ним адміністративного правопорушення, проте не є доказом відсутності вини відповідача під час виконання ним цивільно-правових відносин.

Вважає, що суд першої інстанції помилково не застосував до спірних правовідносин норми ст.1166 ЦК України, якими врегульовано відносини щодо відшкодування майнової шкоди, не з'ясував належним чином, чи наявні у даному випадку підстави для застосування даної міри відповідальності, обмежився повторним аналізом постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ст. 472 Митного кодексу України і в результаті зробив хибний висновок про те, що визнання позивача винним у вказаному правопорушенні виключає наявність винних дій відповідача під час виконання останнім цивільно-правових відносин за Договором №27 від 17.03.2016 року, та відповідно, про відсутність підстав для задоволення позову.

Також ОСОБА_7 зазначає, що місцевий суд без жодних обґрунтувань стягнув з позивача на користь відповідача 1500 грн. судових витрат, оскільки в матеріалах справи відсутній розрахунок витрат на правову допомогу у розрізі кількості годин, які затрачено для надання правової допомоги по справі.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення представника позивача ОСОБА_5, адвоката Загальця О.М., який представляє інтереси відповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду залишенню без змін, виходячи з наступного.

По справі встановлено, що 17.03.2016 року між ТОВ "САЛТІ-БРОК-2000" та ФОП ОСОБА_8 було укладено Договір доручення № 27 про надання послуг по декларуванню товарів (а.с.7-8).

Згідно з умовами Договору ФОП ОСОБА_8 доручив, а ТОВ "САЛТІ-БРОК-2000" прийняло на себе зобов'язання згідно Митного кодексу України надавати довірителю послуги по декларуванню товарів, майна, транспортних засобів та інших предметів довірителя, що переміщуються через митний кордон України, та їх оформлення у митниці.

Відповідно до п.п. 2.1.1, 2.2.3 Договору повірений зобов'язаний здійснювати декларування товарів у встановленому порядку, згідно з чинним законодавством в галузі митної справи та має право, при цьому, самостійно до початку митного оформлення, оглянути товари довірителя.

За п. 2.3.1 Договору довіритель зобов'язаний до початку митного оформлення кожної відправки (надходження) товарів надавати повіреному всі необхідні для митного оформлення документи, та, на вимогу повіреного, заявку-доручення на декларування товарів.

Відповідно до умов п.6.2 Договору довіритель несе повну юридичну відповідальність за достовірність даних, зазначених ним в заявці - дорученні, та в документах, необхідних для митного оформлення товарів, згідно чинного законодавства.

ОСОБА_7 працює агентом з митного оформлення вантажів та товарів у Щорській філії ТОВ "САЛТІ-БРОК-2000" (з 1 квітня 2013 року - II категорії, а з 1 січня 2015 року - I категорії) (а.с.5-6).

20 травня 2016 року головним державним інспектором відділу митного оформлення №2 митного поста "Сновськ" було складено протокол про порушення митних правил №0236/10207/16 відносно ОСОБА_7 як особи, уповноваженої на декларування ТОВ САЛТІ-БРОК-2000" (а.с.13-15).

Постановою Апеляційного суду Чернігівської області від 27.09.2016 року ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст.472 Митного кодексу України, та накладено на нього адміністративне стягнення в виді штрафу у розмірі 100 відсотків вартості товару у сумі 6626 грн. 70 коп., стягнуто витрати за зберігання вилученого товару в сумі 58 грн. 84 коп. та судовий збір у розмірі 275 грн. 60 коп. (а.с.16-18).

Згідно з вказаною постановою, ОСОБА_7 як особою, уповноваженою на декларування ТОВ САЛТІ-БРОК-2000", не заявлено за встановленою формою точних та достовірних відомостей щодо кількості товарів, які підлягають обов'язковому декларуванню у разі переміщення через митний кордон України, а саме пиломатеріалу обрізного з деревини сосни об'ємом 3,98 м3, відправником/продавцем якого є відповідач у справі, що розглядається.

На виконання постанови Апеляційного суду Чернігівської області від 27.09.2016 року ОСОБА_7 сплатив стягнуті з нього суми04.10.2016 року (а.с.19).

Відповідно до ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно ч.1 ст.4 Митного кодексу України декларантом є особа, яка самостійно здійснює декларування або від імені якої здійснюється декларування.

У відповідності до ч.1 ст.266 Митного кодексу України декларант зобов'язаний здійснити декларування товарів, транспортних засобів комерційного призначення відповідно до порядку, встановленого цим Кодексом.

За положеннями ч.5 ст.265 Митного кодексу України декларант може здійснювати декларування товарів самостійно або уповноважувати інших осіб на здійснення декларування від свого імені.

Відмовляючи в задоволенні позову, першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що позивач, як особа, уповноважена на декларування товарів від імені декларанта, в силу положень ч.5 ст. 266 Митного кодексу України має такі самі обов'язки, що й декларант, зокрема, і щодо декларування товарів у порядку, встановленому цим Кодексом. Відповідно до ч.2 ст. 266 Митного кодексу України, декларант перед подачею митної декларації має право з дозволу митного органу здійснювати фізичний огляд товарів з метою перевірки їх відповідності опису (відомостям), зазначених у товаросупровідних документах. Тому суд дійшов вірного висновку про те, що не заявлення за встановленою формою точних та достовірних відомостей (наявність, найменування або назва, кількість тощо) про товари, які підлягають обов'язковому декларуванню у разі переміщення через митний кордон України, сталося з вини ОСОБА_7, встановленої судовим рішенням.

Як вбачається з позовної заяви, в обґрунтування заявлених вимог позивач посилався на положення статті 1166 ЦК України, яка визначає загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду в деліктних, тобто позадоговірних зобов'язаннях. Поняття «шкода» законодавець застосовує при завданні знецінення майнових і немайнових благ. Суд першої інстанції правильно зазначив, що заявлена позивачем до стягнення сума накладеного на нього штрафу, не є шкодою у розумінні ст.1166 ЦК України, а є адміністративним стягненням, тобто індивідуальною мірою покарання за вчинене адміністративне правопорушення, яка підлягає стягненню з особи, винної у вчиненні такого адміністративного правопорушення, який і є суб'єктом відповідальності за його вчинення.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_7 про те, що суд першої інстанції безпідставно стягнув з нього на користь відповідача витрати на правову допомогу, з посиланням на те, що відповідачем не надано розрахунок витрат на правову допомогу у розрізі кількості годин, є необґрунтованими, оскільки в матеріалах справи є Акт виконаних робіт від 30.03.2017 року з зазначенням найменування робіт та затрат часу на їх виконання (а.с.72). З Акту вбачається, що на виконання Договору про надання юридичних послуг від 29.03.2017 року адвокатом Загальцем О.М. затрачено 4 години часу, за що ОСОБА_8 сплачено 1500 грн., при цьому розрахунок затрат робочого часу є об'єктивним. Такий розмір витрат на правову допомогу не перевищує граничного розміру компенсації витрат на правову допомогу, який встановлений на рівні 40% мінімальної заробітної плати за 1 год. роботи адвоката, що складає 640 грн. за годину, а за 4 години - відповідно 2560 грн.

Таким чином, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції ухвалюючи оскаржуване судове рішення правильно встановив обставини справи, дослідив наявні докази і надав їм належну оцінку, а доводи апеляційної скарги не спростовують правильний висновок суду першої інстанції про відмову в задоволенні позову.

Відповідно до статті 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею та документально підтверджені судові витрати.

Адвокатом Загальцем О.М., який представляє інтереси відповідача, апеляційному суду надано Договір про надання юридичних послуг, укладений між ним та відповідачем ОСОБА_8 24.04.2017 року (а.с.106), відповідно до умов якого ОСОБА_8 сплачено 500 грн. і 1000 грн. за надані адвокатом послуги, що підтверджується відповідними квитанціями до прибуткового касового ордера б/н від 28.04.2017 року та 25.04.2017 року відповідно (а.с.113,114). Розрахунок витрат на правову допомогу за цим Договором наведено в Акті виконаних робіт від 05.05.2017 року (а.с.115).

Таким чином, з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_8 1500 грн. у відшкодування витрат на правову допомогу в суді апеляційної інстанції.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_7 відхилити.

Рішення Корюківського районного суду Чернігівської області від 30 березня 2017 року залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_8 1500 грн. у відшкодування витрат на правову допомогу в суді апеляційної інстанції.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:Судді: