АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження № 22-ц/796/3044/2017 Суддя-доповідач Антоненко Н.О.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 лютого 2017 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва

у складі судді-доповідача АнтоненкоН.О.,

суддів Стрижеуса А.М., Шкоріної О.І. при секретарі Юрченко А.С.

за участю позивача ОСОБА_3,

представника позивача ОСОБА_4,

відповідача ОСОБА_5,

представника відповідача ОСОБА_6,

третьої особи ОСОБА_7

розглянула у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Печерського районного суду м. Києва від 2 грудня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5, треті особи ОСОБА_7, ОСОБА_8 про поділ майна подружжя, визнання Ѕ частини квартири об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які беруть участь у справі, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія

в с т а н о в и л а :

У вересні 2015 року ОСОБА_5 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу.

У жовтні 2015 року ОСОБА_3 подала зустрічний позов до ОСОБА_5 про поділ спільного майна подружжя.

Під час розгляду справи по суті ОСОБА_5 подав заяву про відмову від позову про розірвання шлюбу, і така відмова від позову прийнята судом, провадження у справі в цій частині закрито.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 02.12.2016 позов ОСОБА_3 задоволений частково: визнано Ѕ частину квартири АДРЕСА_1 об'єктом права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_5 та ОСОБА_3 та припинено право приватної часткової власності ОСОБА_5 на вказану частину квартири; в порядку поділу Ѕ частини вказаної квартири як спільного майна подружжя визнано право власності на ј частину квартири за ОСОБА_5 та визнано право власності на ј частину квартири за ОСОБА_3; у задоволенні решти позовних вимог відмовлено; вирішено питання розподілу судових витрат.

Судом першої інстанції встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 17 лютого 2001 року. В період шлюбу сторони неодноразово придбавали та продавали квартири:

- АДРЕСА_5 була придбана на підставі договору купівлі-продажу від 23.02.2001, відповідно до якого ОСОБА_5 став власником 2/3 частин цієї квартири, а ОСОБА_3 - власником її 1/3 частини; 04.10.2004 подружжя продало вказану квартиру (т1ас38,40);

- АДРЕСА_6 на підставі договору купівлі-продажу від 11.07.2002, відповідно до якого ОСОБА_5 став її власником; на підставі договору купівлі-продажу від 09.07.2013 ОСОБА_5 продав цю квартиру (т1ас39,146);

- АДРЕСА_8 на підставі договору купівлі-продажу від 04.10.2004, відповідно до якого ОСОБА_5 став її власником; на підставі договору купівлі-продажу від 14.09.2005 ОСОБА_5 продав цю квартиру за згодою ОСОБА_3;

- АДРЕСА_3 на підставі договору купівлі-продажу від 09.07.2013, відповідно до якого власником Ѕ частини цієї квартири став ОСОБА_5, а ОСОБА_7 і ОСОБА_8 стали власниками по ј частині цієї квартири кожний (ас43).

Виходячи з того, що Ѕ частина квартири АДРЕСА_2 придбана за спільні кошти подружжя, а також що суду не надано належних і допустимих доказів на підтвердження доводів ОСОБА_5 про придбання вказаного майна виключно за його власні кошти, заощаджені та накопичені ним до шлюбу та отримані від операцій з об'єктами нерухомості, що належали виключно йому, - суд першої інстанції дійшов висновку про обгрунтованість позовних вимог ОСОБА_3 в частині визнання Ѕ частини квартири АДРЕСА_3 спільною сумісною власністю подружжя та визнання за кожним із подружжя права власності на це майно в порядку поділу спільного майна в рівних частках - по ј частині квартири за кожним із подружжя.

В апеляційній скарзі ОСОБА_5 просить скасувати рішення Печерського районного суду м. Києва від 2 грудня 2016 року та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_3 Посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

В судовому засіданні відповідач та його представник підтримали апеляційну скаргу з наведених у ній доводів. Позивач, її представник та третя особа проти доводів апеляційної скарги заперечували, просили залишити без змін законне і обгрунтоване рішення суду першої інстанції.

Перевіривши законність і обгрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги та заявлених у суді першої інстанції вимог, колегія дійшла висновку, що передбачених ст.309 ЦПК України підстав для скасування рішення Печерського районного суду м. Києва від 2 грудня 2016 року у даній справі немає з огляду на таке.

Предметом спору у даній справі є поділ Ѕ частини квартири АДРЕСА_3 як спільного майна подружжя.

Заперечуючи проти позову, ОСОБА_5 посилався на те, що спірне майно було придбано ним за рахунок його особистих коштів, набутих як до шлюбу, так і в період шлюбу. В обгрунтування своєї позиції відповідач зазначав, що до реєстрації шлюбу з ОСОБА_3 він 10 січня 2001 року продав належну йому на праві власності квартиру АДРЕСА_4 і за кошти від продажу цієї квартири 23.02.2001 придбав 2/3 частини квартири АДРЕСА_5 та 11.07.2002 - квартиру АДРЕСА_6. Оскільки квартиру АДРЕСА_6 ОСОБА_5 продав 09.07.2013 і в цей же день придбав спірну Ѕ частину квартири АДРЕСА_3, - вважає спірне майно своєю особистою власністю, яка не підлягає поділу між подружжям.

Відповідно до положень статей 22, 24 чинного на момент виникнення спірних правовідносин Кодексу про шлюб та сім'ю України майно, набуте подружжям під час шлюбу, є їх спільною сумісною власністю; майно, що належало кожному з подружжя до реєстрації шлюбу, є власністю кожного з них.

Встановлено і підтверджується наявними у матеріалах справи доказами, що:

1) 10 січня 2001 року, тобто, до 17 лютого 2001 року, коли було зареєстровано шлюб ОСОБА_5 і ОСОБА_3, ОСОБА_5 продав належну йому на праві власності квартиру АДРЕСА_4, балансова вартість якої 16275,76грн, за 152075грн (т1ас76);

2) відповідно до договору купівлі-продажу від 23.02.2001 ОСОБА_5 купив 2/3 частини, а ОСОБА_3 - 1/3 частину квартири АДРЕСА_5, балансова вартість якої становить 13625,45грн, за 14000грн, проте, у договорі купівлі-продажу не зазначено, яку суму сплатив продавцям ОСОБА_5, а яку ОСОБА_3 (т1ас38);

3) відповідно до договору купівлі-продажу від 11.07.2002 ОСОБА_5 купив квартиру АДРЕСА_6, балансова вартість якої 4907,78грн, за 5000грн (т1ас39).

Зазначені обставини не дають підстав уважати, що саме за рахунок 152075грн, одержаних до реєстрації шлюбу з ОСОБА_3 від продажу квартири АДРЕСА_4, ОСОБА_5 набув у особисту власність 2/3 частини квартири №72 та квартиру АДРЕСА_7, адже зазначені у договорах купівлі-продажу від 23.02.2001 та від 11.07.2002 розміри вартості придбаних квартир не дають підстав для такого висновку, а сам по собі факт придбання цих квартир після продажу квартири, що належала відповідачу на праві особистої власності, не є беззаперечним доказом обставин, на які в обгрунтування своєї позиції посилається ОСОБА_5.

Крім того, квартира АДРЕСА_5, у якій ОСОБА_5 на праві власності належало 2/3 її частини, а ОСОБА_3 - 1/3 її частина, була продана подружжям як єдине ціле 04.10.2004 за 15000грн (т1ас40) і в цей же день 04.10.2004 ОСОБА_5 купив квартиру АДРЕСА_8 за 12500грн (т1ас41), яка 14.09.2005 була продана ним за згодою дружини ОСОБА_3 за 274215грн (п.1.9 договору - т1ас42). Даних про розподіл коштів у зв'язку з відчуженням квартири АДРЕСА_9 ОСОБА_5 суду не надав і на такі обставини не посилався, що у сукупності з фактом продажу квартири АДРЕСА_10 за згодою дружини дає підстави для висновку, що вказані квартири використовувалися подружжям в інтересах сім'ї, а кошти, одержані від продажу 14.09.2005 квартири АДРЕСА_10, є спільним майном подружжя.

Також установлено і підтверджується наявними у матеріалах справи доказами, що предмет спору у даній справі - Ѕ частина квартири АДРЕСА_2, - придбана на підставі договору купівлі-продажу від 09.07.2013 (т1ас43). Відповідно до вказаного договору іншу Ѕ частину квартири №38 у рівних частках придбали треті особи у справі - ОСОБА_7 та ОСОБА_8, у зв'язку з чим не заслуговують на увагу як недоведені і безпідставні доводи ОСОБА_5 про те, що квартира №38 була придбана ним і ОСОБА_3 у рівних частках і що ОСОБА_3 на власний розсуд оформила належну їй Ѕ частину квартири на ОСОБА_7 і ОСОБА_8

Крім того, в день придбання спірної квартири №38, а саме 09.07.2013 на підставі договору купівлі-продажу була продана квартира АДРЕСА_11, доказів про належність якої особисто ОСОБА_5 суду не надано. Продаж квартири №24 вчинено за 430527грн (т1ас146), а квартиру №38 придбано за 688500грн без зазначення вартості її Ѕ частини та двох ј частин.

Оцінюючи наведені докази на підтвердження встановлених судом обставин у їх сукупності, колегія дійшла висновку про правильність висновку суду першої інстанції про те, що спірне майно - Ѕ частина квартири АДРЕСА_3 є спільним майном подружжя ОСОБА_5 і ОСОБА_3, адже придбана вона у період зареєстрованого шлюбу сторін, а відповідно до ст.60 СК України набуте подружжям за час шлюбу майно належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Належних і допустимих доказів на підтвердження обставин придбання цього майна ОСОБА_5 за його особисті кошти, передбачених ст.57 СК України, суду у передбаченому ст.ст.10,60,137 ЦПК України не надано. Обставини, на які ОСОБА_5 посилається в обгрунтування своїх заперечень проти позову ОСОБА_3, не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні. Посилання відповідача на розписки ОСОБА_3 про те, що вона не буде претендувати на ту чи іншу квартиру у разі розірвання шлюбу з ОСОБА_5, не є належними доказами у справі про поділ майна подружжя (т1ас79,84-87).

Висновок суду першої інстанції грунтується на встановлених судом обставинах, на які сторони посилались в обгрунтування своїх вимог і заперечень і які підтверджені (доведені) дослідженими судом доказами, та нормах матеріального права, що регулюють спірні правовідносини. Виконавши всі вимоги цивільного судочинства, Печерський районний суд міста Києвавирішив дану справу згідно із законом. Передбачених ст.309 ЦПК України підстав для його скасування немає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.303,308,313,315 ЦПК України, колегія

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 2 грудня 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили негайно, може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з моменту проголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Суддя-доповідач Н.О.Антоненко

Судді А.М.Стрижеус

О.І.Шкоріна