Справа № 477/1219/17
Провадження № 2/477/784/17
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 вересня 2017 року Жовтневий районний суд Миколаївської області у складі: головуючої судді Семенової Л.М.,

при секретарі судового засідання Сірюк С.В.,

за участю:

позивача - ОСОБА_1,

представника позивач ОСОБА_2,

відповідача ОСОБА_3,

представника відповідача ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Жовтневого районного суду Миколаївської області в м. Миколаєві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ майна осіб, що проживали однією сімєю,

В С Т А Н О В И В:

30 червня 2016 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до відповідача ОСОБА_3 про поділ майна осіб, що проживали однією сімєю.

В обґрунтування своїх вимог вказувала, що з серпня 2006 року по вересень 2015 року проживала із ОСОБА_3 однією сімєю як чоловік і жінка без реєстрації шлюбу.

27 березня 2008 року її мати ОСОБА_5 продала належну їй однокімнатну квартиру АДРЕСА_1, та виручені кошти вона передала відповідачу для ремонту належного йому будинку № 14 по вул. І.Франка в сМиколаївське Вітовського району Миколаївської області.

Право власності на це майно відповідач набув за рішенням суду від 24.11.2008 року, тобто під час їх спільного проживання. Також за рахунок її коштів, було здійснено ремонт та реконструкцію, що збільшило площу будинку на 32 кв.м. та його вартість.

Посилаючись на приписи ст. 62 СК України, наполягаючи на істотному збільшенні майна відповідача за рахунок її трудових та грошових вкладень, на положення ст. 74 СК України щодо застосування до їх відносин, як осіб які проживали однією сімєю, але не перебували у шлюбі, наслідків набуття майна як для подружжя (тобто поширення на ці відносини положень Глави 8 СК України), просить визнати за нею право власності на 1 / 2 частину вказаного житлового будинку.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні пояснила, що стала проживати із відповідачем ОСОБА_3 однією сімєю з 2006 року в квартирі, належній її матері ОСОБА_5 в АДРЕСА_2. У даній квартирі вони мешкали з середини 2006 року по 28.04.2008 року, після чого мати квартиру продала за 32 тис. доларів США та передала їм з Римбу всі ці кошти для ремонту його будинку, розташованого в с.Миколаївське по вул. І.Франка, 14. Спільно вони здійснювали ремонтно-будівельні роботи за рахунок чого збільшилась площа будинку на 20 метрів, перекрили дах, облаштували теплу підлогу, замінили вікна. Всі ці роботи здійснили за два місці, на що витрати 27 000 доларів США. Відповідач не працював, доходу іншого не мав, тому вказані роботи здійснювалися саме за рахунок отриманих від продажу квартири матері коштів. За рахунок отриманих нею у кредит в ПАТ «ОСОБА_6 банк» коштів відповідач придбав спеціальний станок та став виготовляти автоклави, які продавав на ринку, та придбав автомобіль. Влітку 2015 року відповідач зустрів іншу жінку, та в середині жовтня 2015 року забрав речі і переїхав до неї жити.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_5 мати позивачки пояснила, що з 2006 року її донька стала проживати із ОСОБА_3 в її однокімнатній квартирі в м.Миколаєві. Він їздив на заробітки до м. Києва. Для поліпшення життя доньки, вона продала цю квартиру та передала донці із ОСОБА_3 27 тис. доларів США, які були витрачені на ремонтно-будівельні роботи будинку ОСОБА_3, де з 2008 року вони стали мешкати разом з її донькою. В 2015 році стосунки між ними було припинено.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_7 пояснила, що з ОСОБА_3 знайома 17-18 років. Приблизно з 2007 року став проживати з ОСОБА_1 та за гроші її матері (тещі) у 2008 році закінчив будівництво свого будинку. Будинок ремонтувався капітально, придбавалась коштовна сантехніка, добудовувалась веранда. Кожний рік з 2007 року до 2014 року із ОСОБА_1 він їздив до відпочинку в м.Євпаторія АР Крим.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_6 пояснив, що є двоюрідним братом ОСОБА_3 Будинок, що придбаний братом був відразу придатним до проживання. ОСОБА_1 мешкала у цьому будинку як квартирантка. Він допомагав братові перекривати дах та робити огорожу.

Згідно письмових доказів, наданих сторонами, в межах заявлених позовних вимог, судом встановлено наступне.

За даними Миколаївської сільської ради Вітовського району Миколаївської області, ОСОБА_1 проживала за адресою: ОСОБА_8, 14 в с.Миколаївське Вітовського району з квітня 2008 року по жовтень 2015 року, але без реєстрації та вела із ОСОБА_3 спільне господарство (а.с. 17, 107).

Син ОСОБА_1 ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_1, навчався в Миколаївській ЗОШ з 27.08.2008 року по 29.05.2016 року (а.с. 7).

За даними акту про проживання, позивачка та її чин (а.с. 108), проживали у спірному будинку з квітня 2008 року по 11 вересня 2016 року. За цією ж адресою мешкає ОСОБА_3

З урахуванням заявлених вимог підлягають встановленню наступні юридичні факти: час придбання спірного будинку, проживання сторін однією сімєю без реєстрації шлюбу, участь позивачки в ремонтних роботах, у звязку істотно збільшилась вартість спірного майна.

Щодо часу придбання спірного майна, то згідно рішення Жовтневого районного суду Миколаївської області від 24 листопада 2008 року, вказаний житловий будинок ОСОБА_3 придбав 21 травня 2005 року (а.с. 35).

Вказане також підтверджується даними Миколаївської сільської ради щодо реєстрації відповідача у вказаному будинку з 2005 року (а.с. 38).

Посилання позивача про час набуття відповідачем вказаного житлового будинку у власність з 2008 року саме з часу реєстрації його права власності, не мають значення в розумінні ст. 74 СК України.

Так, інститут спільного проживання однією сім'єю без шлюбу та майнові відносини між сторонами регулюються Сімейним кодексом України, який набрав чинності з 1 січня 2004 року і не діє на правовідносини, які виникли до цього.

Відповідно до статті 3 СК України сімю складають особи, які спільно проживають, повязані спільним побутом, мають взаємні права та обовязки.

Статтею 60 СК України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім'єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов'язків подружжя.

Разом з тим згідно із ст. 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення гл. 8 цього Кодексу.

Тобто при застосуванні ст. 74 СК України слід виходити з того, що указана норма поширюється на випадки, коли чоловік і жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі та між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю.

Для визначення осіб як таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, для вирішення майнового спору на підставі ст. 74 СК України суд повинен встановити факт проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу в період, протягом якого було придбано спірне майно. Крім того, для визнання майна, придбаного під час фактичних шлюбних відносин, спільною сумісною власністю необхідні докази: ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання іншого майна в інтересах сім'ї.

Саме ця правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 12 грудня 2012 року у справі № 6-148цс12, яка є обов'язковою для застосування всіма судами України відповідно до ст. 360-7 ЦПК України.

Згідно із ч.4 ст. 368 ЦК України майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сімї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі.

Ураховуючи викладене, особам, які проживають однією сімєю без реєстрації шлюбу, на праві спільної сумісної власності належить майно, набуте ними за час спільного проживання або набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти.

Вирішуючи питання щодо правового режиму такого майна, суди зазвичай встановлюють факти створення (придбання) сторонами майна внаслідок спільної праці, ведення спільного господарства, побуту, виконання взаємних прав та обовязків, з'ясовують час придбання, джерело набуття (кошти, за які таке майно було набуте),а також мету придбання майна, що дозволяє надати йому правовий статус спільної сумісної власності.

Отже, аналіз положень ст. 74 СК України вказує на спільну участь чоловіка та жінки (спільний грошовий вклад, спільне ведення господарств, тощо) у придбанні майна.

В той же час позивач вказує про проживання із відповідачем однією сімєю з серпня 2006 року, а тому положення ст. 74 СК України до вказаного майна як належного сторонам на праві спільного сумісного не розповсюджуються.

Стосовно посилання позивача про істотне збільшення вартості спірного житлового будинку за час її спільного проживання із відповідачем і її прав щодо даного майна відповідно до приписів ст. 62 СК України, то доказів суду щодо цього не надано.

Експертне дослідження (будівельно-технічна експертиза), що було призначене судом 15.03.2017 року за клопотанням позивача, проведено не було з її ж вини.

Покази свідків з приводу грошових вкладень за рахунок коштів матері позивача у ремонтні роботи спірного майна не є допустимими стосовно доказування саме факту істотного збільшення вартості спірного будинку.

Відповідно до ч. 2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Враховуючи, що пояснення позивача стосовно часу придбання спірного житлового будинку в період їх спільного проживання із відповідачем спростовані вище зазначеними письмовими доказами, а на підтвердження доводів щодо істотного збільшення вартості спірного майна за час спільного проживання сторін, доказів не надано, вимоги позивача щодо визнання за нею права власності на 1/ 2 частину спірного майна не підлягають задоволенню.

Оскільки встановлення юридичного факту щодо спільного проживання сторін повязане саме із вимогами про визнання за позивачем права власності на частину спірного будинку, то окреме дослідження цих доказів без сукупності юридичних наслідків, з якими вони повязані, не мають потреби.

Керуючись ст.ст. 10, 11 209, 212-215 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання права власності на 1/ 2 частину житлового будинку № 14 по вул. І.Франка в с.Миколаївське Вітовського району Миколаївської області, - відмовити.

Рішення може бути оскаржено протягом десяти днів з дня його проголошення до апеляційного суду Миколаївської області через Жовтневий районний суд.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст рішення виготовлено 20 вересня 2017 року.

Суддя Л.М. Семенова