Справа № 397/30/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01.03.2017 року. Олександрівський районний суд Кіровоградської області у складі:

головуючого Мирошниченка Д.В.,

при секретарі Петренко Л.О.,

за участю: представника позивача ОСОБА_1,

відповідача - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт. Олександрівка цивільну справу за позовом Керівника Знамянської місцевої прокуратури Кіровоградської області до Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області, ОСОБА_2 про визнання недійсним та скасування наказу, визнання недійсними договорів оренди землі та повернення земельних ділянок, -

В С Т А Н О В И В:

Керівник Знамянської місцевої прокуратури Кіровоградської області звернувся з позовом до Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області (далі ГУ Держгеокадастру) і ОСОБА_2, в якому просить визнати недійсним та скасувати наказ ГУ Держгеокадастру від 27.04.2016 року № 11-4058/14-16-СГ; визнати недійсним на майбутнє договір оренди земельної ділянки від 18.10.2016 року, укладений на підставі наказу ГУ Держгеокадастру від 27.04.2016 року № 11-4058/14-16-СГ, між ГУ Держегеокадастром та ОСОБА_2, щодо земельної ділянки площею 2,9661 га ріллі, кадастровий номер :02:000:9032; визнати недійсним на майбутнє договір оренди земельної ділянки від 18.10.2016 року, укладений на підставі наказу ГУ Держгеокадастру від 27.04.2016 року № 11-4058/14-16-СГ, між ГУ Держегеокадастром та ОСОБА_2, щодо земельної ділянки загальною площею 1,5909 га ріллі, кадастровий номер :02:000:9031; зобовязати ОСОБА_2 повернути на користь держави в особі ГУ Держгеокадастру земельну ділянку площею 2,9661 га ріллі, кадастровий номер :02:000:9032 (нормативно-грошова оцінка - 59738 грн.; зобовязати ОСОБА_2 повернути на користь держави в особі ГУ Держгеокадастру земельну ділянку площею 1,5909 га ріллі, кадастровий номер :02:000:9031 (нормативно-грошова оцінка - 28856 грн. та стягнути пропорційно з ГУ Держгеокадастру та ОСОБА_3 витрати повязані зі сплатою судового збору в сумі 6 890 грн. на користь прокуратури Кіровоградської області.

В обґрунтування позовної заяви позивач зазначив, що 09.07.2001 року ОСОБА_2 створено фермерське господарство «Лада», засновником і керівником якого він являється.

16.04.2013 року ОСОБА_2 звернувся до ГУ Держгеокадастру із заявою про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення в користування на умовах оренди земельних ділянок, загальною площею 4,56 га для ведення фермерського господарства. Наказом ГУ Держземагенства у Кіровоградській області від 29.04.2016 року № КР/:02:000/00000019 ОСОБА_2 надано дозвіл на розробку відповідного проекту. Наказу ГУ Держгеокадастру № 11-4058/14-16-СГ від 27.04.2016 року затверджено документацію із землеустрою та надано ОСОБА_2 в оренду строком на 7 років для ведення фермерського господарства земельні ділянки площею 4,56 га, у тому числі: 2,9661 га ріллі (кадастровий номер :02:000:9032) та 1,5909 га ріллі (кадастровий номер :02:000:9031) із земель сільськогосподарського призначення державної власності на території Бовтиської сільської ради Олександрівського району Кіровоградської області.

Проте, в порушення положень Земельного кодексу (далі ЗК) України, Закону України «Про фермерське господарство» та іншого законодавства, ОСОБА_2, звертаючись до ГУ Держземагенства у Кіровоградській області із заявою про надання йому дозволу на розробку проекту землеустрою для передачі в оренду земельних ділянок, умисно приховав інформацію щодо створення ним фермерського господарства «Лада» з метою отримання в користування земельні ділянки, без проходження процедури земельних торгів.

Таким чином, наказ ГУ Держтеокадастру у Кіровоградській області від 27.04.2016 року № 11-4058/14-16-СГ про затвердження проекту землеустрою та передачу в оренду земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної форми власності, без проходження процедури земельних торгів ОСОБА_2, грубо порушує вимоги ст. 134 ЗК України та позбавляє державу можливості реалізувати право оренди вказаних земельних ділянок на більш вигідних умовах з урахуванням засад конкурентного ринку, чим підриває основи національної безпеки та її фінансової стабільності.

У подальшому було укладено договори оренди вищевказаних земельних ділянок між ГУ Держгеокадастром та ОСОБА_2, тобто дані договори оренди землі укладено на підставі незаконного рішення органу державної влади, а тому вони підлягають визнанню недійсними.

Крім того, земельні ділянки, які вибули з володіння власника Держави на підставі протиправних наказів та недійсних договорів оренди землі підлягають поверненню у володіння держави в особі ГУ Держгеокадастру.

В судовому засіданні представник позивача - прокурор Олександрівського відділення Знамянської місцевої прокуратури Кіровоградської області підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 надав суду письмові заперечення проти позову, а в судовому засіданні надав пояснення по суті, згідно яких заперечив відносно позовних вимог та зазначив, що на момент написання заяви був головою ФГ «Лада» і водночас громадянином України, але жодна норма закону не забороняє за наявності таких обставин звертатись із заявою як громадянину. Також зазначив, що не мав на меті приховувати своє головування у ФГ «Лада», звернувся до ГУ Держземагенства як громадянин для ведення фермерського господарства, оскільки в подальшому ним було створено нове фермерське господарство, а землі, які йому передані в оренду, нікому не належали та їх ніхто не обробляв, а також дані землі не використовувалися у ФГ «Лада».

Представник ГУ Держгеокадастру в судове засідання не зявився, надав до суду заяву про слухання справи без його участі, просив відмовити у задоволенні позову з огляду на його не обґрунтованість та надав письмове заперечення на позов, в яких просить суд відмовити в задоволенні позову оскільки ГУ Держгеокадастру при прийнятті відповідних рішень діяло в межах наданих повноважень та згідно чинного законодавства, а також вважає, що прокурор не уповноважений у даному випадку звертатися з позовною заявою до суду в інтересах держави.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне.

16.04.2013 року громадянин ОСОБА_2 звернувся до ГУ Держземагенства у Кіровоградській області із заявою про надання дозволу на розроблення проектної документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду строком на 17 років для ведення фермерського господарства із земель державної власності, що знаходяться за межами с. Бовтишка Олександрівського району Кіровоградської області (а.с. 11).

Наказом від 26.04.2013 року № КР/:02:000/00000019 надано дозвіл громадянину ОСОБА_2 на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду строком на 7 років, розташованої на території Бовтиської сільської ради Олександрівського району (за межами населеного пункту) зі східної сторони с. Бовтишка, розміром 4,56 га з цільовим призначенням 01.02 - для ведення фермерського господарства (а.с. 12).

Наказом ГУ Держгеокадастру від 27.04.2016 року № 11-4058/14-16-СГ затверджено проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок в оренду строком на 7 років для ведення фермерського господарства, розташованих на території Бовтиської сільської ради Олександрівського району та надано ОСОБА_2 в оренду строком на 7 років земельні ділянки площею 4,56 га, у тому числі 2,9661 га ріллі (кадастровий номер :02:000:9032), 1,5909 га ріллі (кадастровий номер :02:000:9031) із земель сільськогосподарського призначення державної власності без зміни цільового призначення для ведення фермерського господарства, розташовані на території Бовтиської сільської ради Олександрівського району (а.с. 13).

18.10.2016 року між ГУ Держгеокадастру та ОСОБА_2 укладено договір оренди землі загальною площею 2,9661 га, у тому числі ріллі 2,9661 га, кадастровий номер земельної ділянки :02:000:9032 строком на 7 років (а.с. 14-16).

Також, 18.10.2016 року між ГУ Держгеокадастру та ОСОБА_2 укладено договір оренди землі загальною площею 1,5909 га, у тому числі ріллі 1,5909 га, кадастровий номер земельної ділянки :02:000:9031 строком на 7 років (а.с. 18-20).

Згідно з інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, ОСОБА_2 є орендарем земельних ділянок: площею 1,5909 га, кадастровий номер :02:000:9031; площею 2,9661 га, кадастровий номер :02:000:9032, які розташовані на території Бовтиської сільської ради Олександрівського району Кіровоградської області та цільове призначення яких для ведення фермерського господарства (а.с. 47-48).

З Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань встановлено, що ОСОБА_2 з 09.07.2001 року являється засновником ФГ «Лада» (а.с. 75-76).

Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України.

Питання надання земельних ділянок державної або комунальної власності в оренду для створення чи ведення фермерських господарств регулюється Земельним кодексом України та Законом України «Про фермерське господарство».

Згідно із ч. 1 ст. 116 ЗК України, громадяни та юридичні особи набувають право власності та право користування земельними ділянками із земель державної та комунальної власності за рішеннями органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Відповідно до частин 1, 2 статті 1 Закону України «Про фермерське господарство», фермерське господарство є формою підприємницької діяльності громадян із створенням юридичної особи, які виявили бажання виробляти товарну сільськогосподарську продукцію, займатися її переробкою та реалізацією з метою отримання прибутку на земельних ділянках, наданих їм для ведення фермерського господарства, відповідно до закону.

Фермерське господарство може бути створене одним громадянином України або кількома громадянами України, які є родичами або членами сім'ї, відповідно до закону. Можливість реалізації громадянином права на створення фермерського господарства безпосередньо пов'язана з наданням (передачею) йому земельних ділянок для ведення фермерського господарства, що є обов'язковою умовою для державної реєстрації фермерського господарства (стаття 8 Закону).

Так, згідно з абзацом 1 частини першої статті 7 Закону України «Про фермерське господарство» для отримання (придбання) у власність або в оренду земельної ділянки державної власності з метою ведення фермерського господарства громадяни звертаються до відповідної районної державної адміністрації. Для отримання у власність або в оренду земельної ділянки із земель комунальної власності з метою ведення фермерського господарства громадяни звертаються до місцевої ради.

У заяві зазначаються: бажаний розмір і місце розташування ділянки, кількість членів фермерського господарства та наявність у них права на безоплатне одержання земельних ділянок у власність, обґрунтування розмірів земельної ділянки з урахуванням перспектив діяльності фермерського господарства. До заяви додаються документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (абзац 2 частини першої статті 7 Закону).

Частинами другою та четвертою статті 7 Закону України «Про фермерське господарство» передбачено, що заяву громадянина про надання земельної ділянки у власність або в оренду районна або міська державні адміністрації або орган місцевого самоврядування розглядають у місячний строк і в разі її задоволення дають згоду на підготовку землевпорядною організацією проекту відведення земельної ділянки. Проект відведення земельної ділянки погоджується та затверджується відповідно до закону. У разі відмови органів державної влади та органів місцевого самоврядування у наданні земельної ділянки для ведення фермерського господарства питання вирішується судом.

Отже, спеціальний Закон України «Про фермерське господарство» визначає обов'язкові вимоги до змісту заяви про надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства, які дещо відрізняються від загальних вимог, передбачених статтею 123 ЗК України до змісту клопотання про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки. Зокрема, в заяві про надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства повинно бути зазначено не лише про бажаний розмір і місце розташування ділянки, але й обґрунтування розмірів земельної ділянки з урахуванням перспектив діяльності фермерського господарства.

Зазначені вимоги відповідають загальним принципам земельного законодавства (стаття 5 ЗК України) та меті правового регулювання земельних відносин у сфері діяльності фермерських господарств, яка полягає в створенні умов для реалізації ініціативи громадян щодо виробництва товарної сільськогосподарської продукції, її переробки та реалізації на внутрішньому і зовнішньому ринках, а також для забезпечення раціонального використання і охорони земель фермерських господарств, правового та соціального захисту фермерів України.

Згідно з ч. 2 ст. 134 ЗК України, не підлягають продажу на конкурентних засадах (земельних торгах) земельні ділянки державної або комунальної власності або права на них, зокрема, у разі передачі громадянам земельних ділянок для ведення фермерського господарства.

За приписами ст. 7 Закону України «Про фермерське господарство», земельні ділянки для ведення фермерського господарства передаються громадянам України у власність і надаються в оренду із земель державної або комунальної власності.

Для отримання (придбання) у власність або в оренду земельної ділянки з метою ведення фермерського господарства громадяни звертаються до відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування.

Статтею 8 цього Закону визначено, що після одержання засновником державного акта на право власності на земельну ділянку або укладення договору оренди земельної ділянки та його державної реєстрації фермерське господарство підлягає державній реєстрації у порядку, встановленому законом для державної реєстрації юридичних осіб.

З наведених норм законодавства вбачається, що без конкурентних засад (земельних торгів) земельні ділянки передаються в оренду для ведення фермерського господарства лише громадянам. При цьому, отримання саме громадянином права на земельну ділянку є передумовою для створення ним юридичної особи фермерського господарства.

Згідно ч. 13 ст. 123 ЗК України, підставою відмови у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки може бути лише його невідповідність вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів.

У судовому засіданні відповідачем ОСОБА_2 було надано для огляду проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок громадянину ОСОБА_2 для ведення фермерського господарства. Оглянувши вказаний проект, судом встановлено наступне, що 16.04.2013 року громадянин ОСОБА_2 звернувся до ГУ Держземагенства у Кіровоградській області із заявою про надання дозволу на розроблення проектної документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду строком на 17 років для ведення фермерського господарства із земель державної власності, що знаходяться за межами с. Бовтишка Олександрівського району Кіровоградської області.

До даної заяви були надані усі необхідні документи, в тому числі і трудова книжка заявника та обґрунтування розмірів земельних ділянок з урахуванням перспектив діяльності фермерського господарства.

Так, в копії трудової книжки ОСОБА_2, оригінал якої було оглянуто в судовому засіданні, зазначається, що 09.07.2001 року останній зарахований на посаду голови селянського (фермерського) господарства «Лада».(а.с.94-95)

Отже, звертаючись із заявою про надання дозволу на розроблення проектної документації із землеустрою, відповідач ОСОБА_2 не приховував факт свого головування у ФГ «Лада», а навпаки надав необхідний документ, який це підтверджував. У судовому засіданні ОСОБА_2 зазначав, що умислу приховувати даний факт у нього не було, він лише звертався як громадянин України для створення фермерського господарства із земель, які перебували в незадовільному стані та ніким не оброблялися, що підтверджується наданими у судовому засіданні фотокартками (а.с.141-143).

Крім того, в порушення ст. 60 Цивільного процесуального кодексу (далі ЦПК) України, прокурором не надано суду будь-яких доказів про приховування факту перебування ОСОБА_2 засновником та головою ФГ «Лада», а останнім навпаки надано до суду документально підтверджено докази, які спростовують вказаний висновок прокурора.

Отже, думка прокурора про те, що ОСОБА_2 умисно приховав інформацію щодо створення ним ФГ «Лада» є лише припущенням.

Крім того, прокурором не надано відповіді на клопотання відповідача про те, де прописано процедуру надання земельної ділянки в оренду для ведення фермерського господарства без земельних торгів, якщо громадянин України вже є засновником фермерського господарства.

Відповідно до обґрунтувань розмірів земельних ділянок з урахуванням перспектив діяльності фермерського господарства, які надавалися ОСОБА_2, останній чітко вказував на мету одержання земельних ділянок ведення фермерського господарства та його створення, належним чином обґрунтував розмір земельних ділянок, які необхідно було йому надати тощо.

Також, як вбачається з опису документів, що надаються юридичною особою державному реєстратору для проведення реєстраційної дії «Державна реєстрація новоутвореної шляхом заснування юридичної особи», ОСОБА_2 для проведення вказаної реєстрації нового ФГ «ЛАДА Б» надав усі необхідні документи (а.с.146) .

Крім того, 31.01.2017 року було затверджено Статут ФГ «ЛАДА Б» (а.с. 105-113).

Таким чином, ОСОБА_2 звернувся як громадянин до спеціально уповноваженого органу із заявою, яка відповідала визначеним законодавством вимогам, про надання дозволу на розробку проекту землеустрою для відведення в оренду земельних ділянок, не приховуючи свого головування у ФГ «Лада», надавши усі необхідні для цього документи, з метою ведення та створення фермерського господарства, яке і було в подальшому створене. До створення нового фермерського господарства ОСОБА_2, надані йому землі, до державної реєстрації права оренди земельних ділянок та укладання договорів оренди не використовував їх як голова ФГ «Лада».

Тобто, ОСОБА_2 звернувся із заявою про надання йому дозволу на розроблення проектної документації із землеустрою з наміром отримати землі державної власності для подальшого ведення та створення нового фермерського господарства. Вказана обставина документально підтверджена доказами та наданими відповідачем поясненнями, які прокурор в судовому засіданні не спростував.

Слід зазначити, що чинним законодавством не передбачено, що будучи засновником та головою фермерського господарства, особа не може звертатися із заявою про надання дозволу на розроблення проектної документації із землеустрою з наміром отримати землі державної власності, як громадянин України.

Отже, оспорюваний наказ Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області прийнято відповідно до вимог земельного законодавства та встановленій законом процедурі набуття права оренди на земельні ділянки з метою ведення фермерського господарства. Жодних порушень при розробки проекту землеустрою в діях ГУ Держгеокадастру суд не вбачає, підстав у останніх для відмови у задоволенні заяви ОСОБА_2 не було. При прийняті оспорюваного наказу, ГУ Держгеокадастру пересвідчилось в спроможності ОСОБА_2 вести господарство, в дійсності його намірів створити фермерське господарство тощо.

При цьому суд враховує те, що перша та найважливіша вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод полягає в тому, що будь-яке втручання публічних органів у мирне володіння майном повинно бути законним, а держави мають право здійснювати контроль за використанням майна шляхом введення «законів».

Питання, чи було дотримано справедливості балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав окремої особи, виникає лише тоді, коли встановлено, що оскаржуване втручання відповідало вимозі законності і не було свавільним. Ця конвенція вимагає, перш за все, щоб такі заходи мали підстави в національному законодавстві. Вона також відсилає до якості такого закону, вимагаючи, щоб він був доступним для зацікавлених осіб чітким та передбачуваним у своєму застосуванні. Європейський суд визнав, що тлумачення та застосування національного законодавства є прерогативою національних органів. Водночас зазначивши, що суд зобовязаний переконатися в тому, що спосіб, в який тлумачиться і застосовується національне законодавство, призводить до наслідків, сумісних з принципами Конвенції з точки зору тлумачення їх у світлі практики Суду.

Європейський суд наголошує на тому, що особа на користь якої органом влади прийняте певне рішення, має повне право розумно очікувати, що якщо місцевий орган влади вважає, що в нього є певна компетенція, то така компетенція дійсно існує, а тому визнання незаконності дій органу влади не повинно змінювати відносини прав, які виникли внаслідок такої дії органу влади.

Рішенням Європейського суду з прав людини від 24.06.2003 року № 44277/98 у справі «Стретч проти Сполученого Королівства» встановлено, що, оскільки особу позбавили права на його майно лише з тих підстав, що порушення були вчинені з боку публічного органу, а не громадянина, то в такому випадку мало місце непропорційне втручання у право заявника на мирне володіння своїм майном та відповідно, відбулось порушення статті 1 Першого протоколу «Конвенції», отже визнання недійсним договору, згідно якого покупець отримав майно від держави та подальше позбавлення його цього майна на підставі того, що державний орган порушив закон, є неприпустимим.

Отже, позбавлення права ОСОБА_2 орендувати вищезазначені земельні ділянки порушує справедливу рівновагу між інтересами держави та правами ОСОБА_2

Відповідно до ст. 215 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частиною 1-3, 5, 6 статті 203 цього Кодексу.

Згідно ч. 1 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Підставою для відмови в державній реєстрації договору оренди, а також для визнання договору недійсним відповідно до закону є відсутність у договорі оренди землі однієї з істотних умов, передбачених ст. 15 Закону "Про оренду землі", а також порушення вимог ст.ст. 4-6, 11, 17, 19 цього Закону.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 6 Закону України "Про оренду землі", орендарі набувають права оренди земельної ділянки на підставах і в порядку, передбачених Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим та іншими законами України і договором оренди землі.

Відповідно до ст. 211 Земельного кодексу України, наслідком укладання угод з порушенням чинного законодавства є визнання такої угоди судом недійсною.

Позовні вимоги про визнання недійсним на майбутнє договорів оренди землі та повернення земельних ділянок, суд вважає необґрунтованими, оскільки встановлено, що оскаржуваний наказ, яким вирішено питання про передання земельних ділянок в оренду відповідає вимогам чинного законодавства, а договори оренди землі містять усі істотні умови визначені ст.15 Закону України "Про оренду землі", не містить порушень вимог ст.ст. 4-6, 11, 17, 19 вказаного Закону, відповідає іншим вимогам чинного законодавства, право оренди зареєстровано у встановленому законодавством порядку, а тому підстави визначені ст.ст. 203, 215 ЦК України для визнання договору оренди землі недійсним - відсутні.

Наведене вище свідчить, що доводи позивача про наявність підстав для визнання договорів оренди землі недійсними та внаслідок цього повернення земельних ділянок є необґрунтованими, оскільки не доведені належними та достатніми доказами, а тому позовні вимоги в цій частині також не підлягають задоволенню.

На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги Керівника Знамянської місцевої прокуратури Кіровоградської області в інтересах держави до Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області та ОСОБА_2 про визнання недійсним та скасування наказу, визнання недійсними договорів оренди земельних ділянок та повернення земельних ділянок є необгрунтованими та не підлягають задоволенню.

Судові витрати понесені позивачем не підлягають стягненню з відповідачів, оскільки позов залишено без задоволення, що відповідає вимогам ст. 88 ЦПК України.

На підставі Закону України «Про фермерське господарство», Закону України «Про оренду землі», ст.ст.5, 116, 123, 211, 134 ЗК України, ст.ст. 203, 215 ЦК України, керуючись ст.ст. 10, 11, 88, 209, 212, 214-215, 218, 294 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову Керівника Знамянської місцевої прокуратури Кіровоградської області до Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області, ОСОБА_2 про визнання недійсним та скасування наказу, визнання недійсними договорів оренди землі та повернення земельних ділянок - відмовити.

На рішення суду, протягом 10 днів з дня його проголошення, може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду Кіровоградської області, через Олександрівський районний суд Кіровоградської області. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: /підпис/:

Копія вірна:

Рішення набуло законної сили "___"_________________ року та підлягає виконанню.

Оригінал рішення зберігається у справі № 397/30/17-ц.

Суддя Олександрівського районного суду

Кіровоградської області ОСОБА_4