Головуючий суду 1 інстанції - Журавель Т.С.
Доповідач - Коновалова В.А.
Справа № 428/2234/17
Провадження № 22ц/782/463/17
РІШЕННЯ

Іменем України

14 серпня 2017 року м. Сєвєродонецьк

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Луганської області у складі:

головуючого Коновалової В.А.,

суддів: Гаврилюка В.К., Яресько А.В.,

за участю секретаря Попової Т.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Апеляційного суду Луганської області цивільну справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_2, від імені якого діє представник ОСОБА_3,

на рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 29 травня 2017 року

за позовом ОСОБА_2 до товариства з обмеженою відповідальністю спільне підприємство «Укрзовніштрейдінвест» про стягнення компенсації за порушення строків виплати заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку,

в с т а н о в и л а:

У березні 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю спільне підприємство «Укрзовніштрейдінвест» про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, компенсації за порушення строків виплати та середнього заробітку за час затримки розрахунку, в обґрунтування якого вказав, що в період з 01 січня 1992 року по 16 квітня 2015 року перебував у трудових відносинах з відповідачем та обіймав посаду майстра по ремонту технологічного обладнання. За відсутності постачання на підприємство сировини та відсутності ринків збуту готової продукції виробництво на підприємстві було зупинено, введений простій виробництва і запроваджена оплата праці персоналу підприємства у розмірі 2/3 окладу з 01 листопада 2013 року. Через зупинення виробництва позивач цілий рік з 14 квітня 2014 року по день звільнення перебував у відпустці без збереження заробітної плати. З березня 2014 року позивачу не виплачувалася заробітна плата, єдиний соціальний внесок за працівників відповідач перестав сплачувати з листопада 2013 року, у звязку з чим з цієї дати за сімнадцять місяців по день звільнення Пенсійним фондом припинено нарахування позивачеві страхового стажу, тому 16 квітня 2015 року він був змушений звільнитись з підприємства за власним бажанням.

Заборгованість відповідача перед позивачем по нарахованій, але не виплаченій заробітній платі за період з березня 2014 року по квітень 2014 року складає 2770 грн., компенсація втрати частини заробітної плати - 2631,66 грн. та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 17 квітня 2015 року по 28 лютого 2017 року -у сумі 72930 грн.

Позивач просив суд стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю спільне підприємство «Укрзовніштрейдінвест» на користь ОСОБА_2 нараховану за березнь - квітень 2014 року, але не сплачену заробітну плату у сумі 2770 грн.; компенсацію втрати частини заробітної плати у звязку з порушенням строків її виплати станом на 31 січня 2017 року у сумі 2631,66 грн.; середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 17 квітня 2015 року по 28 лютого 2017 року у сумі 72930 грн.

Рішенням Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 29 травня 2017 року позовні вимоги задоволено частково. Суд сягнув з товариства з обмеженою відповідальністю спільне підприємство «Укрзовніштрейдінвест» на користь ОСОБА_2 нараховану, але не виплачену заробітну плату за період з березня 2014 року по квітень 2014 року у сумі 2770 грн. та компенсацію втрати частини заробітної плати у звязку з порушенням строків її виплати у розмірі 2631,66 грн. В задоволенні інших позовних вимог відмовлено. Вирішено питання про судові витрати.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на неповне зясування та недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права.

В судовому засіданні позивач та його представник апеляційну скаргу підтримали.

Представники відповідача в судовому засіданні апеляційну скаргу не визнали.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду приходить до наступного.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених такими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Згідно із ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

В ч. 1 статті 303 ЦПК України зазначено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Ухвалою Апеляційного суду Луганської області від 14 серпня 2017 року оскаржене судове рішення скасоване в частині стягнення з товариства з обмеженою відповідальністю спільне підприємство «Укрзовніштрейдінвест» на користь ОСОБА_2 нарахованої, але не виплаченої заробітної платиза березень-квітень 2014 року в сумі 2770 грн. і провадження в цій частині закрито на підставі п. 2 ч.1 ст.205 ЦПК України.

Таким чином, оскільки позивач просив стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю спільне підприємство «Укрзовніштрейдінвест» нараховану, але не виплачену заробітну плату, компенсацію за порушення строків виплати заробітної плати та середній заробіток за час затримки розрахунку та в частині стягнення з відповідача нарахованої, але не виплаченої заробітної плати провадження у справі закрито, тому предметом спору є стягнення з товариства з обмеженою відповідальністю спільне підприємство «Укрзовніштрейдінвест» на користь ОСОБА_2 компенсації за порушення строків виплати заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Рішення суду в частині задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача компенсації втрати частини заробітної плати у звязку з порушенням строків її виплати у сумі 2631,66 грн. ніким із сторін не оскаржене у встановленому законом порядку, а тому не є предметом перегляду судом апеляційної інстанції в силу ч. 1 ст. 303 ЦПК України та п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України № 12 від 24 жовтня 2008 року „Про практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку.

Ухвалюючи рішення по справі суд першої інстанції виходив з того, що ним були встановленні факти про те, що ОСОБА_2 01 січня 1992 року на підставі наказу № 1-к від 03 лютого 1992 року був прийнятий до ТОВ СП «Укрзовніштрейдінвест» на посаду майстра по ремонту технологічного обладнання у відділення по виробництву гранульованого карбоніту. 16 квітня 2015 року ОСОБА_2 був звільнений за власним бажанням у звязку з виходом на пенсію за ст. 38 КЗпП України на підставі наказу № 68 від 16 квітня 2015 року, що підтверджується копією трудової книжки серії НОМЕР_2.

Загальна заборгованість по заробітній платі відповідача перед позивачем за березень-квітень 2014 року складає 2770 грн., а саме за березень 2014 року - 1748 грн., за квітень 2014 року 1022 грн., про що свідчить копія довідки про доходи № 44 від 15 січня 2015 року видана ТОВ СП «Укрзовніштрейдінвест».

Згідно розрахунку, наданому позивачем, компенсація втрати частини заробітної плати у звязку з порушенням строків її вплати станом на 31 січня 2017 року складає 2631,66 грн.

Відповідно до копії сертифікату №7566, виданого 26 травня 2017 року Луганською регіональною торгівельно-промисловою палатою, на підставі ст. 14, 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні», Регламенту засвідчення Торгово-промисловою палатою України та регіональними торгово-промисловими палатами форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), затвердженого рішенням Президії ТПП України від 18.12.2014 № 44(5), засвідчено форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили): збройний конфлікт або погроза такого конфлікту, акти тероризму, диверсії, руйнування електромереж на території Луганської області; ТОВ СП «Укрзовніштрейдінвест», місцезнаходження якого: вул. Пивоварова, буд. 5, м. Сєвєродонецьк, обл. Луганська, 93403, Україна; , щодо зобовязання виготовити та поставити діоксид вуглецю рідкого вищого ґатунку у кількості 3850 тон у термін до 31 грудня 2014 року за контрактом № 16-КОМ-12-13 від 23.12.2013 року, укладеними з ТОВ «Трейдінвест», які унеможливили його виконання в зазначений термін. Період дії форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили): дата настання - 30 квітня 2014 року та дата закінчення - тривають на 26 травня 2017 року, дату встановити неможливо.

Тому суд першої інстанції з урахуванням викладених обставин, дійшов висновку, що затримка виплати позивачу належних сум заробітної плати у строки, визначені статтею 116 КЗпП України, відбулася не з вини відповідача, а через настання обставин непереборної сили, а тому на час постановлення рішення відсутні підстави для стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час затримки розрахунку.

Проаналізувавши встановлені судом першої інстанції обставини по справі, колегія суддів вважає, що висновок суду в частині відмови у стягненні середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні є помилковим, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.ст. 47, 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належить йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен у зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Згідно ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Із системного аналізу вказаної норми права вбачається, що законодавець повязує право працівника на отримання середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у разі наявності складу порушення, а саме: порушення власником строку розрахунку при звільненні та його вини в затримці розрахунку при звільненні.

В пункті 20 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» № 13 від 24.12.1999 року зазначено, що установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

Отже, відсутність фінансово-господарської діяльності або коштів у роботодавця не виключає його вини за невиплату належних звільненому працівникові коштів та не звільняє роботодавця від відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України.

Судом встановлено і це підтверджується матеріалами справи, що з 01 січня 1992 року позивач перебував у трудових відносинах з ТОВ СП «Укрзовніштрейдінвест», працював на посаді майстра по ремонту технологічного обладнання у відділення по виробництву гранульованого карбоніту. 16 квітня 2015 року позивач звільнений за власним бажанням звязку з виходом на пенсію за ст. 38 КЗпП України на підставі наказу № 68 від 16 квітня 2015 року.

У день звільнення з ним не було проведено розрахунку.

13 березня 2015 року Сєвєродонецьким міським судом Луганської області виданий судовий наказ 2-н/428/204/2015, яким стягнуто з товариства з обмеженою відповідальністю спільне підприємство «Укрзовніштрейдінвест» на користь ОСОБА_2 нараховану, але не виплачену заробітну плату за березень-квітень 2014 року в сумі 2770 грн. Судовий наказ не скасований і набрав законної сили.

На день розгляду справи в суді заборгованість по заробітній платі в сумі 2770 грн. позивачу не виплачена, що не заперечувалося під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції представником відповідача.

Верховним Судом України у постанові від 25 травня 2016 року за № 6-948цс16, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів висловлена правова позиція, яка полягає у тому, що з огляду на неврегульованість трудовим законодавством відносин з приводу відшкодування майнової та моральної шкоди, положення цивільного законодавства можуть поширюватися на ці правовідносини. Вимоги щодо виплати компенсації у звязку з несвоєчасною виплатою належних працівникові сум, тобто свого роду відшкодування завданої майнової шкоди, а також відшкодування моральної шкоди, що регулюється главою 82 ЦК України, застосуванню підлягають положення цивільного законодавства.

Статтею 617 ЦК України передбачено, що особа, яка порушила зобов'язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов'язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

У п. 1 ч. 1 ст. 263 ЦК України наведено ознаки непереборної сили як надзвичайної або невідворотної за даних умов події. Отже, непереборною силою є надзвичайна або невідворотна зовнішня подія, що повністю звільняє від відповідальності особу, яка порушила зобов'язання, за умови, що остання не могла її передбачити або передбачила, але не могла її відвернути, і ця подія завдала збитків.

Тимчасові заходи для забезпечення підтримки суб'єктів господарювання, що здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції, та осіб, які проживають у зоні проведення антитерористичної операції або переселилися з неї під час її проведення, визначено Законом України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції" від 2 вересня 2014 року, за змістом ч. 1 ст. 1 якого періодом проведення антитерористичної операції є час між датою набрання чинності Указом Президента України від 14 квітня 2014 року №405/2014 та датою набрання чинності Указом Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України.

Відповідно до ст. 10 Закону України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції" протягом терміну дії цього Закону єдиним належним та достатнім документом, що підтверджує настання обставин непереборної сили (форс-мажору), що мали місце на території проведення антитерористичної операції, як підстави для звільнення від відповідальності за невиконання (неналежного виконання) зобовязань, є сертифікат Торгово-промислової палати України.

Статтею 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» передбачено, що Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб'єкта господарської діяльності за собівартістю. Сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) для суб'єктів малого підприємництва видається безкоштовно.

Форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об'єктивно унеможливлюють виконання зобов'язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов'язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна загроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади тощо.

Порядок, підстави та строк видачі Сертифікатів про настання форс-мажорних обставин встановлений Регламентом засвідчення Торгово-промисловою палатою України та регіональними торгово-промисловими палатами форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), затвердженого рішенням Президії ТПП України від 18.12.2014 № 44(5).

Вказаний Регламент Торгово-промислової палати є спеціальною нормою, яка регулює відповідні правовідносини, а тому учасники таких правовідносин повинні дотримуватись вимог, викладених у Регламенті Торгово-промислової палати.

Відповідно до п 6.2 Регламенту форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) засвідчуються за зверненням суб'єктів господарської діяльності та фізичних осіб по кожному окремому договору, податковим та/чи іншим зобов'язанням, виконання яких настало згідно з умовами договору, контракту, угоди, законодавчих чи інших нормативних актів і виконання яких стало неможливим через наявність зазначених обставин.

Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку, що протягом терміну дії Закону України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» єдиним належним та достатнім документом, що підтверджує настання обставин непереборної сили (форс-мажору), що мали місце на території проведення антитерористичної операції, є сертифікат Торгово-промислової палати України, який видається по конкретному договору, контракту, податковим та/чи іншим зобов'язанням, виконання яких настало згідно з умовами договору, контракту, угоди, законодавчих чи інших нормативних актів і виконання яких стало неможливим через наявність зазначених обставин.

На підтвердження відсутності вини ТОВ СП «Укрзовніштрейдінвест» у невиплаті позивачу заробітної плати при звільненні, відповідач послався на настання обставин непереборної сили, що мали місце на території проведення антитерористичної операції, якою є м. Сєвєродонецьк Луганської області.

Відповідачем під час розгляду справи в суді першої інстанції був наданий сертифікат № 7566 (вих. № 25.3-88 від 26.05.2017) Луганської регіональної Торгово-промислової палати України про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили).

Відповідно до вказаного сертифікату № 7566, Луганською регіональною торгово-промисловою палатою засвідчено форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили): збройний конфлікт або погроза такого конфлікту, акти тероризму, диверсії, руйнування електромереж на території Луганської області для ТОВ СП «Укрзовніштрейдінвест», місцезнаходження якого: вул. Пивоварова, буд. 5, м. Сєвєродонецьк, обл. Луганська, 93403, Україна; , щодо зобовязання виготовити та поставити діоксид вуглецю рідкого вищого ґатунку у кількості 3850 тон у термін до 31 грудня 2014 року за контрактом № 16-КОМ-12-13 від 23.12.2013 року, укладеним з ТОВ «Трейдінвест», які унеможливили його виконання в зазначений термін. Період дії форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили): дата настання - 30 квітня 2014 року та дата закінчення - тривають на 26.05.2017 року, дату встановити неможливо.

У заяві про засвідчення форс-мажорних обставин, із якою ТОВ СП «Укрзовніштрейдінвест» зверталося до Луганської регіональної Торгово-промислової платати, товариство просило засвідчити форс-мажорні обставини щодо зобовязання виготовити та поставити діоксид вуглецю рідкого вищого ґатунку у кількості 3850 тон у термін до 31 грудня 2014 року за контрактом № 16-КОМ-12-13 від 23.12.2013 року, укладеними з ТОВ «Трейдінвест», які унеможливили його виконання у кількості 2750 тон у період з травня по 31 грудня 2014 року.

Зазначені вище обставини свідчать про те, що сертифікат засвідчує лише форс-мажорні обставини про неможливість ТОВ СП «Укрзовніштрейдінвест» виконати зобовязання з виготовлення та поставити діоксид вуглецю рідкого вищого ґатунку у кількості 3850 тон у термін до 31 грудня 2014 року за контрактом № 16-КОМ-12-13 від 23.12.2013 року, укладеними з ТОВ «Трейдінвест».

Згідно довідки ТОВ СП «Укрзовніштрейдінвест» від 09 серпня 2017 року, крім зобовязання за контрактом № 16-КОМ-12-13 від 23.12.2013 року укладеними з ТОВ «Трейдінвест», ТОВ СП «Укрзовніштрейдінвест» має договори щодо виготовлення та поставки продукції з іншими підприємствами.

У сертифікаті № 7566 Луганської регіональної Торгово-промислової палати України про форс-мажорні обставини не містяться обставини непереборної сили для ТОВ СП «Укрзовніштрейдінвест» під час здійснення господарської діяльності та дотримання законодавства щодо справляння і сплати податків та обов'язкових платежів, виплати заробітної плати, тому він не може вважатися доказом підтвердження дії обставини непереборної сили як підстави для звільнення відповідача щодо невиплати позивачу заробітної плати при звільненні.

Під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції представник відповідача зазначив, що Торгово-промисловою палатою видавався ТОВ СП «Укрзовніштрейдінвест» лише сертифікат № 7566, інші не видавалися.

Отже, на підтвердження відсутності вини ТОВ СП «Укрзовніштрейдінвест» в затримці розрахунку при звільненні позивача, відповідачем належних та допустимих доказів суду надано не було.

Так, відповідачем не було надано до суду сертифікат Торгово-промислової палати України, який би засвідчував форс-мажорні обставини для ТОВ СП «Укрзовніштрейдінвест» при здійсненні господарської діяльності на території Луганської області та дотримання законодавчих актів України, які стосуються справляння та сплати податків і обовязкових платежів, виплати заробітної плати, який є єдиним належним доказом, підтверджуючим настання обставин непереборної сили (форс-мажорні), що мали місце на території проведення антитерористичної операції для звільнення від відповідальності.

Посилання відповідача на постанову Верховного Суду України від 23.03.2017 року № 6-365цс16 не заслуговує на увагу, оскільки обставини, які зазначені у постанові Верховного Суду України, та обставини у цій справі є різними.

Згідно статті 117 КЗпП України при наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Верховним Судом України у постанові від 13 березня 2017 року за № 6-259цс16, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів, висловлена правова позиція, яка полягає у тому, що суд може зменшити розмір середнього заробітку, що має сплатити роботодавець працівникові за час затримки виплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 КЗпП України, за таких умов: наявність спору між працівником та роботодавцем з приводу розміру належних до виплати працівникові сум за трудовим договором на день звільнення; виникнення спору між роботодавцем та працівником після того, як належні до виплати працівникові суми за трудовим договором у звязку з його звільненням повинні бути сплачені роботодавцем; прийняття судом рішення щодо часткового задоволення вимог працівника про виплату належних йому при звільненні сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу.

Разом з тим за змістом пункту 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» у разі часткового задоволення позовних вимог працівника про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні суд визначає розмір такого відшкодування з урахуванням розміру спірної суми, на яку працівник мав право, частки, яку вона становила у заявлених вимогах, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком та інших конкретних обставин справи.

Тобто застосування принципу співмірності при визначенні розміру відшкодування працівникові середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні є правом суду. Відповідно до пункту 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 8 лютого 1995 року, середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата.

Якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи. Якщо і протягом цих місяців працівник не відпрацював жодного робочого дня, середня заробітна плата обчислюється відповідно до останнього абзацу пункту 4 цього Порядку.

В пункті 4 Порядку обчислення середньої заробітної плати зазначено, що у випадках, коли нарахування проводяться виходячи із середньої заробітної плати, працівник не мав заробітку, не з вини працівника, розрахунки проводяться виходячи з установлених йому в трудовому договорі тарифної ставки, посадового (місячного) окладу.

Відповідно до довідки ТОВ СП «Укрзовніштрейдінвест» від 16 квітня 2015 року ОСОБА_2 з 14 квітня 2014 року по 16 квітня 2015 року перебував у відпустці без збереження заробітної плати у звязку з зупиненням підприємства через припинення поставок сировини. Обставини перебування позивача у відпустці без збереження заробітної плати підтверджуються Індивідуальною відомістю про застраховано особу, надані управлінням Пенсійного Фонду України стосовно позивача (а.с. 19) та не заперечувалися представником відповідача під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції.

Відповідно до пункту 5 розділу IV Порядку нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

Згідно з абзацом першим пункту 8 розділу IV Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні 2 місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком.

Середньоденна (середньогодинна) заробітна визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів за цей період.

З огляду на викладене при обчисленні розміру середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку слід використовувати формулу, за якою обрахуванню підлягає період затримки за робочі дні виходячи із середньоденного заробітку, обчисленого відповідно до положень Порядку.

Зазначений правовий висновок міститься в постанові Верховного Суду України від 21 січня 2015 року та постанові від 01 березня 2017 року № 6-2807цс16.

Оскільки позивач рік перебував у відпустці без збереження заробітної плати, то розрахунок середнього заробітку необхідно проводити виходячи із встановленого позивачу посадового окладу.

Середньоденна заробітна плата позивача, виходячи із встановленого йому у штатному розписі, посадового окладу у розмірі 3315 грн., становить 165,75 грн. (3315 грн. + 3315 грн. (посадовий оклад)/ 40 кількість робочих днів).

Під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції представник відповідача не заперечував, що середньомісячна заробітна плата позивача становить 3315 грн., виходячи із окладу.

Відповідно до п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» від 24.12.1999 року справляння та сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обовязком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обовязкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення.

З урахуванням наведеного, оскільки між позивачем та відповідачем не існувало спору про суми заборгованості, належні позивачу при звільненні, тому середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 01 травня 2015 року по 28 лютого 2017 року, з урахуванням заявлених позовних вимог, становить 72930 грн., виходячи із наступного розрахунку: (165,75 грн. середньоденна заробітна плата х 460 робочих днів), при цьому питання вирішення сплати з цієї суми обовязкових платежів у вигаді податку, зборів та інших обовязкових платежів є обовязком сторін при виплаті вказаної суми.

Проаналізувавши зазначені вище обставини по справі у їх сукупності, апеляційний суд вважає, що рішення суду в оскаржуваній частині слід скасувати та в цій частині ухвалити нове рішення, яким стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю спільне підприємство «Укрзовніштрейдінвест» на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 72930 грн. без утримання податку й інших обовязкових платежів.

Оскільки апеляційна скарга підлягає задоволенню, то у відповідності до вимог ст. 88 ЦПК України з товариства з обмеженою відповідальністю спільне підприємство «Укрзовніштрейдінвест» на користь ОСОБА_2підлягає стягненню судовий збір в сумі 802,23 грн., сплачений при поданні апеляційної скарги.

Керуючись, ст.ст. 303, 307, 309, 319 ЦПК України, ст. 116,117 КЗпП України, Законом України «Про оплату праці», колегія суддів,

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, від імені якого діє представник ОСОБА_3, задовольнити.

Рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 29 травня 2017 року в оскаржуваній частині щодо відмови у стягненні середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні скасувати та в цій частині ухвалити нове рішення.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю спільне підприємство «Укрзовніштрейдінвест» () на користь ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 72930 грн. без утримання податку й інших обовязкових платежів, судовий збір в сумі 802,23 грн.

Рішення суду набирає законної сили негайно після його проголошення, але може бути оскаржене безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів після його проголошення у касаційному порядку.

Головуючий

Судді: