Справа № 212/188/17-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 лютого 2017 року м. Кривий Ріг

Жовтневий районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі головуючого судді Дехта Р.В., за участю секретаря судового засідання Більченко Ю.О., представника відповідача ОСОБА_1, розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» про стягнення моральної шкоди, -

в с т а н о в и в:

12 січня 2017 року ОСОБА_2 звернувся до Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області з позовом до Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» про відшкодування моральної шкоди, в звязку з втратою працездатності. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що працював на підприємстві відповідача тривалий час (з 1977 року по 1989 рік) а саме на шахті Гвардійській РУ ім. Леніна ВО «Кривбасруда» правонаступником якої на теперішній час є ПАТ «КЗРК». 08.06.1987 р. під час виконання трудових обовязків з ним трапився нещасний випадок пов'язаний з виробництвом за результатами розслідування якого складено Акт про нещасний випадок на виробництві № 38 від 25.09.1987р. Зазначений нещасний випадок спричинив компресійні переломи 7-8 хребців. За висновком МСЕК ОСОБА_2 01.09.2005 року було безстроково встановлено стійку втрату працездатності у розмірі 25%. В позовній заяві ОСОБА_2 зазначив, що згодом, після звільнення з підприємства йому стало відомо, що окрім трудового каліцтва внаслідок тривалої праці на підприємстві в умовах шкідливих факторів викликло два професійні захворювання Коніотуберкульоз: Сидиросилікоз легень І ст.(множинні вогнища). Емфізема легень І ст. згідно акту розслідування хронічного професійного захворювання № 34 від 14.10.2008р. Внаслідок професійних захворювань ОСОБА_2 безстроково встановлено 40 % втрати професійної працездатності. Отже, при повторному огляді медико-соціальної експертної комісії від 27.10.2016р. йому було безстроково встановлено загалом 65% втрати професійної працездатності із яких : 40%- коніотуберкульоз, 25% - трудове каліцтво та III група інвалідності. Вважає, що професійне захворювання виникло внаслідок тривалої роботи в умовах перевищення гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу. Внаслідок захворювання ОСОБА_2 відчуває як фізичні так і моральні страждання які полягають в наступному . Зазначив , що через професійне захворювання та трудове каліцтво йому доводиться постійно зазнавати моральних та фізичних страждань, так як постійно непокоїть: біль у спині, оніміння пальців рук, важкість у грудях, задуха. Постійні приступи, вологого кашлю не дають відчути себе повноцінною людиною, дратує навколишніх. Задишка навіть при незначному фізичному навантаженні значно обмежує мої фізичні здібності. Зазначені обставини позбавляють позивача можливості вести звичний спосіб життя, допомагати дружині вести господарство, проводити час з онуками, радіти звичним для здорових людей речам. З огляду на викладене, почуває себе зовсім виснаженим, знаходжусь у постійному нервовому стані. Задля підтримання хоча б задовільного стану здоров'я доводиться витрачати купу грошей на медикаменти, і це не враховуючи поїздки у місця оздоровчого призначення. Зазначив, що факт ушкодження здоровя ставить його в дуже скрутне матеріальне становище, через це, він та його рідні змушені позичати кошти у своїх знайомих для покриття незапланованих витрат на лікування та взагалі для того, щоб зводити кінці з кінцями, що призводить до погіршення стосунків між ними, внаслідок чого позивач відчуває себе пригніченим та неповноцінним як особистість. ОСОБА_2 втратив домашній затишок і звичні нормальні життєві зв'язки. Все це призводить до вимушених змін і порушень його життєвих, особистих, побутових відносинах. На підставі зазначеного просить суд стягнути з відповідача на його користь 640 000 грн. в порядку відшкодування моральної шкоди .

На розгляд справи, який відбувся 21.02.2017 року позивач ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_3 не зявились . Про дату та час розгляду справи повідомлялись належним чином. В попередніх судових засіданнях представник позивача ОСОБА_2 ОСОБА_3 позовні вимоги підтримувала та просила їх задовольнити. Зазначила, що внаслідок професійних захворювань та травми на виробництві він переживає моральні та фізичні страждання і тому просить суд відшкодувати йому моральну шкоду оскільки ушкодження здоровя виникло внаслідок недотримання відповідачем законодавства про охорону праці та не створення йому безпечних умов праці.

В судовому засіданні представник відповідача ПАТ «КЗРК» ОСОБА_4 просила суд відмовити в задоволенні позову, послалась на обставини, що зазначенні в запереченнях проти позову.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Рішення суду повинно відповідати вимогам ст. 213 та ст.215 ЦПК України, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, про що також зазначено в п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі».

Відповідно до статті 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Судом було роз'яснено представнику позивача право заявляти клопотання про витребування судом доказів, якщо у сторін існують складності в їх отриманні, подавати відповідні докази, заявляти клопотання про витребування документів та призначення експертиз по справі.

Представник позивача судових засіданнях відмовилися надати судові додаткові докази, просив суд розглянути справу на підставі доказів, що є в матеріалах справи.

Представник відповідача в судових засіданнях відмовився надати судові додаткові докази, просив суд розглянути справу на підставі доказів, що є в матеріалах справи.

Судом встановлено, що відповідно записів в трудовій книжці яка міститься в матеріалах справи позивач ОСОБА_2 у періоди з 10.01.1977 по 05.05.1989р. працював за різними професіями, остання з яких, підземний прохідник на шахті Гвардійській РУ ім.. Леніна ВО «Кривбасруда», правонаступником якої на теперішній час є ПАТ «Кривбасзалізрудком» (далі за текстом ПАТ «КЗРК» та був звільнений з підприємства за власним бажанням на підставі ст.. 38 КЗпП УРСР.

08.06.1987 р. під час роботи на підприємстві відповідача з ОСОБА_2 трапився нещасний випадок пов'язаний з виробництвом за результатами розслідування якого складено Акт про нещасний випадок на виробництві № 38 від 25.09.1987р. Зазначений нещасний випадок спричинив компресійні переломи 7-8 хребців.

Відповідно до п. 15.1 Акту нещасний випадок трапився у результаті недоліків в навчанні та інструктуванні працівників безпечним засобам праці. Первинно позивачу було встановлено 25% втрати професійної працездатності за травмою що було підтверджено з 01.09.2005 року при повторному огляді що відбувся 07.09.2005 року (Довідка Сакса ганської МСЕК ДНА 02 № 02867).

Згодом, після звільнення з підприємства Відповідача, ОСОБА_2 стало відомо, що окрім трудового каліцтва через тривалу працю на підприємстві Відповідача в умовах шкідливих факторів в нього викликало виникнення двох професійних захворювань:

1. Коніотуберкульоз: Сидиросилікоз легень Іст.(множинні вогнища).

2. Емфізема легень І ст.

Комісією з розслідування причин виникнення хронічних професійних захворювань складено Акт розслідування хронічного професійного захворювання №34 від14.10.2008р. за формою П-4 (далі Акт) та дійшла наступних висновків:Професійне захворювання виникло в наслідок тривалої роботи протягом 24 років 4 місяців, серед яких 12 років. 4 міс. на підприємстві Відповідача в умовах запиленості повітря робочої зони, в тому числі вміст вільного двоокису кремнію, що перевищують ГДК в наслідок недосконалості технологічних процесів та конструктивних недоліків обладнання, а саме:

2.7 мг/м3 при ГДК 2.0 мг/м3 (Si02 від 10 до 70%) 7,2 мг/м3 при ГДК 4,0 мг/мЗ (Si02 від 2 до 10%) 6.3 мг/м3 при ГДК 6,0 мг/м3 (SiO2 до 2%)

За висновком медико-соціальної експертної комісії 29.10.2008 року ОСОБА_2 встановлено первинно 55% втрати професійної працездатності: 30% первинно - коніотуберкульоз; 25-трудове каліцтво, що доводиться довідкою МСЕК сер. ДНА-02 № 028218 .

При повторному огляді медико-соціальної експертної комісії від 27.10.2016р. ОСОБА_5 безстроково встановлено 65% втрати професійної працездатності із яких : 40%- коніотуберкульоз, 25% - трудове каліцтво та встановлена III група інвалідності, що підтверджується довідкою МСЕК сер. 12 ААА № 043280 . .

Пунктом 17 Акту встановлено, що причиною виникнення зазначених професійних захворювань стала тривала робота в умовах запиленості повітря робочої зони, що перевищує ГДК.

Відповідно до Санітарно - гігієнічної характеристики умов праці № 2-2-2262 від 14.11.2007 року виданої головним державним санітарним лікарем Дзержинського району, під час роботи на підприємстві відповідача, я підпадав під дію шкідливих чинників, які згодом стали підставою виникнення у мене професійних захворювань (копія додається).

Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Згідно ст. 173 КЗпП України шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя, повязаним з виконанням трудових обовязків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку.

Частиною першої ст. 237-1 КЗпП Українипередбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Статтею 237-1 КЗпП України передбачає відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають він нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Відповідно до ч.1 ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод і практику Європейського суду з прав людини, як джерело права.

З огляду на правову позицію Європейського суду з прав людини, висловлену у рішенні від 08.11.2005 року "Кечко проти України" у випадках, коли з набуттям чинності певного закону його нормами призупиняється дія положень закону, що був прийнятий раніше, до спірних правовідносин застосовується закон, що діяв на момент виникнення у особи відповідного права. При цьому рішенням Конституційного Суду України № 20-рп/2008 від 08.10.2008 року, абз.9 п.5 встановлено, що саме право громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки статтею 1167 Цивільного кодексу України та статтею 237-1 Кодексу законів про працю України їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця).

Як зазначено у Рішенні Конституційного Суду №20-рп/2008 від 08.10.2008року, положеннями пункту 1, абзацу третього пункту 5, пункту 9, абзацу третього пункту 10, пункту 11 розділу I Закону № 717-V скасовано право застрахованих громадян, що потерпіли на виробництві від нещасного випадку або професійного захворювання, на відшкодування моральної шкоди за рахунок Фонду, яке вони мали відповідно до приписів первинної редакції Закону № 1105-XIV. Проте Конституційний Суд України вважає, що саме право цих громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки статтею 1167 Цивільного кодексу України та статтею 237-1 Кодексу законів про працю України їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця). Встановлений законодавцем розподіл обов'язків щодо відшкодування моральної шкоди потерпілим на виробництві від нещасного випадку та професійного захворювання не суперечить вимогам статті 22 Конституції України.

У п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз'яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Враховуючи викладене й те, що право на відшкодування моральної шкоди у звязку із професійним захворюванням позивача повязано з виконанням трудових обовязків, виникло у позивача з 16.06.2015 року, тобто з моменту встановлення йому стійкої втрати професійної працездатності за захворюванням хронічне обструктивне захворювання легень, радикулопатія, вібраційна хвороба, питання про відшкодування працівнику такої шкоди слід вирішувати на загальних підставах, передбачених нормами КЗпП України та Закону України «Про охорону праці».

Повне відшкодування шкоди полягає у праві особи на відшкодування як матеріальної, так і моральної шкоди, а тому фактичне позбавлення позивача права на відшкодування моральної шкоди суперечить проголошеному принципу державної політики. Адже ст..4 Закону України «Про охорону праці» передбачає, що державна політика в галузі охорони праці базується, зокрема, на принципах пріоритету життя і здоровя працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці; соціального захисту працівників, повного відшкодування шкоди особам, які потерпіли від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань.

Спростовуються й доводи відповідача ПАТ «Кривбасзалізрудком» щодо відсутності підстав відшкодування ОСОБА_2 моральної шкоди, оскільки факт заподіяння такої шкоди, у звязку із професійним захворюванням, встановлений в судовому засіданні. Позивач змушений проходити курс медикаментозного лікування, переносить фізичні страждання, позбавлений нормальних життєвих звязків, що вимагає додаткових зусиль для організації його життя.

Відповідно до розяснень п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995р., з подальшими змінами, Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди, відповідно до якого, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, стан здоровя потерпілого, характер отриманого позивачем професійного захворювання, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, конкретних обставин по справі і наслідків, що наступили.

Суд беручи до уваги значний проміжок часу роботи позивача на підприємстві відповідача за період з 1977 року по 1989 року в шкідливих умовах, з урахуванням загального стажу роботи на інших підприємствах, що не відносяться до відповідача по справі, з урахуванням відсотку втрати професійної працездатності ОСОБА_2 який згідно Довідки МСЕК становить 65 %, з урахуванням конкретних обставин по справі, суд, виходячи із засад розумності та справедливості, беручи до уваги конкретні обставини по справі, вважає необхідним стягнути моральну шкоду з відповідача на користь позивача з в розмірі 8 500 тисяч гривень 00 копійок

Відповідно до ст. 88 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір в сумі 640 гривень 00 копійок.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 212, 213, 215, 218, 367 ЦПК України,

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства "Криворізький залізорудний комбінат" про відшкодування моральної шкоди заподіяної ушкодженням здоровя задовольнити частково.

Стягнути з публічного акціонерного товариства "Криворізький залізорудний комбінат" (Ідентифікаційний код юридичної особи 00191307) на користь ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 8500 (вісім тисяч пятсот) гривень 00 копійок на відшкодування моральної шкоди, заподіяної ушкодженням здоров'я.

Стягнути з публічного акціонерного товариства "Криворізький залізорудний комбінат" (Ідентифікаційний код юридичної особи 00191307) на користь держави судовий збір в розмірі 640 гривень 00 копійок.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення усіма учасниками процесу в Апеляційний суд Дніпропетровської області через Жовтневий районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Повний текст рішення виготовлено 26 лютого 2017 року.

Суддя: Р. В. Дехта