Справа № 131/1423/15-ц Провадження № 22-ц/772/379/2017Головуючий в суді першої інстанції Стадник С. І.
Категорія 47Доповідач Шемета Т. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 березня 2017 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Вінницької області у складі:

Головуючої: Шемети Т. М.,

суддів: Панасюка О. С., Рибчинського В. П.

за участі: секретаря судового засідання Куленко О. В.,

позивача ОСОБА_2 та її представника адвоката Токарчука М.В.,

відповідача ОСОБА_4 та його представника ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 2 Апеляційного суду Вінницької області цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_6 про встановлення земельного сервітуту

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Липовецького районного суду Вінницької області від 21 грудня 2016 року,-

в с т а н о в и л а :

В липні 2015 року позивач ОСОБА_2 звернулася до суду з вказаним позовом, уточнивши позовні вимоги, просила: встановити їй та членам сім`ї, які проживають в будинку по АДРЕСА_1, а також іншим особам, в разі необхідності їх проходу до земельної ділянки позивача, безстроковий та безоплатний земельний сервітут на право вільного проходу та проїзду велосипедом, право проїзду на транспортних засобах, під'їзду іншого транспорту в разі необхідності по наявному шляху, який проходить від АДРЕСА_2, по південно-східній частині земельної ділянки АДРЕСА_2 яка належить на праві приватної власності ОСОБА_4, шириною 3,5 метри, площею 0,0186 гектарів визначеною у висновку експерта, в напрямку до належної ОСОБА_2 на праві приватної власності земельної ділянки, що знаходиться по АДРЕСА_1, зобов'язавши ОСОБА_4 не псувати площу земельної ділянки відведеної під сервітут, залишивши її в стані твердого покриття для проїзду та проходу у вигляді дороги без будь-яких перешкод для руху.

В обґрунтування позову посилалася на те, що вона є власником жилого будинку по АДРЕСА_1, для обслуговування якого їй було виділено земельну ділянку площею 0,1017 гектарів. До земельної ділянки позивачу було відведено проїзд, який проходить від центральної АДРЕСА_2, іншого доступу не було та не має на даний час, оскільки АДРЕСА_1, яка проходить поза будинком позивача, не межує з ним, їх розділяє рівчак засипаний сміттям, в якому часто збираються стічні води, в результаті чого там утворилась калюжа, яка унеможливлює прохід чи проїзд до будинку позивача з АДРЕСА_1. В 2010 році Іллінецькою міською радою було прийнято рішення на підставі якого ОСОБА_4 розробив проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки безкоштовно у власність для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, який було затверджено рішенням Іллінецької міської ради в грудні 2011 року. В лютому 2012 року на його ім'я було видано Державний акт серії НОМЕР_1 на право власності на земельну ділянку для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,1000 гектарів (кадастровий номер НОМЕР_2), яка розташована за адресою: АДРЕСА_2. Таким чином, існуючий проїзд до земельної ділянки позивача проходить по земельній ділянці ОСОБА_4 ОСОБА_2 неодноразово зверталась до нього з проханням надання їй право вільного проходу та проїзду через його земельну ділянку, однак відповідач не дає користуватись проїздом, внаслідок чого вона позбавлена можливості пройти до своєї земельної ділянки.

Рішенням Липовецького районного суду Вінницької області від 21 грудня 2016 року відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_2 про встановлення земельного сервітуту.

Не погодившись з таким рішенням суду, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, за результатами розгляду якої, посилаючись на порушення судом норм матеріального права, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи та недоведеність обставин, які суд вважав встановленими, просить скасувати прийняте рішення та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Доводи апеляційної скарги полягають в тому, що суд не взяв до уваги необхідність встановлення земельного сервітуту, оскільки немає альтернативних варіантів проходу та проїзду до її інакше як через земельну ділянку ОСОБА_4 Вважає також що судом безпідставно не взято до уваги висновок судової земельно-технічної експертизи № 009/16 від 26.04.2016 року. В рішенні суду вказано, що сервітут є вкрай обтяжливим для земельної ділянки ОСОБА_4, всупереч висновкам експертизи, якою було визначено найменш обтяжливий спосіб встановлення земельного сервітуту. Стверджує, що суд не повинен був брати до уваги акти Іллінецької міської ради про начебто наявність альтернативного проїзду до її земельної ділянки з АДРЕСА_1, оскільки вони суперечать висновкам земельно-технічної експертизи, даним генерального та опорного планів, які вказували про відсутність такого проїзду, та фрагментами з публічної кадастрової карти, з якої вбачається наявність проїзду від її земельної ділянки до АДРЕСА_2.

В судовому засіданні ОСОБА_2 та її представник адвокат Токарчук М.В. подану апеляційну скаргу підтримали з викладених у ній підстав. Відповідач ОСОБА_4 та його представник ОСОБА_5 заперечили проти доводів апеляційної скарги, вважають рішення суду вірним та обґрунтованим, просили звернути увагу на те, що навіть при будівництві будинку ОСОБА_2 було визначено проїзд в бік АДРЕСА_1, а не в бік АДРЕСА_2 як вона про те стверджує.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, з огляду на наступне.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що у позивача є можливість організації вільного проїзду на АДРЕСА_1, тобто є можливість задовольнити свої потреби в інший спосіб ніж встановлення земельного сервітуту, який для власника земельної ділянки ОСОБА_4 буде вкрай обтяжливим.

Такий висновок суду є цілком вірним, ґрунтується на нормах закону та відповідає встановленим обставинам по справі.

Так, судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини:

ОСОБА_2 є власником житлового будинку, який розташований в АДРЕСА_1 ( копія свідоцтва № НОМЕР_3 про право власності на житловий будинок від 01.12.1998 року на а.с. 5), для обслуговування якого їй було виділено земельну ділянку площею 0,1017 гектарів, про що свідчить Державний акт на право приватної власності на землю серії НОМЕР_4 (а.с. 135).

Рішенням Іллінецької міської ради Іллінецького району Вінницької області від 06.12.2011 року, земельна ділянка по АДРЕСА_2 передана у власність ОСОБА_4 та 15.02.2012 року на його ім'я видано Державний акт серії НОМЕР_1 (а.с. 11) на право власності на вказану земельну ділянку з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,1000 гектарів (кадастровий номер НОМЕР_2).

Зі змісту висновку експерта ТОВ "Експертно-юридична фірма Соломон" № 009/16 від 26.04.2016 року (а.с. 48-55), вбачається, що вихід (виїзд) із земельної ділянки (через ворота або хвіртку) ОСОБА_2, що знаходиться по АДРЕСА_1, відбувається на територію земельної ділянки загального користування, яка розташована між земельними ділянками ОСОБА_7, ОСОБА_4, ОСОБА_2, ОСОБА_8 та земельної ділянки Іллінецької міської ради. Дана ділянка загального користування використовується для вигулу домашніх тварин (птахів) та для проходу до АДРЕСА_1, але проїзд автотранспортом чи іншими транспортними засобами відсутній, єдиний проїзд до автодоріг та вулиць відбувається по влаштованому проїзду через земельну ділянку ОСОБА_4 на вулицю Кірова, що також підтверджується фрагментом топоплану (а.с. 174). Проїзд з АДРЕСА_2 до земельної ділянки громадянки ОСОБА_2 здійснюється через праву (південно-східну) частину земельної ділянки ОСОБА_4, розташовану за адресою: АДРЕСА_2, а також через частину земель загального користування, що знаходиться між цими ділянками.

Отже, позивач здійснювала заїзд до своєї земельної ділянки через землі загального користування з боку АДРЕСА_2. Однак генеральним планом міста Іллінці (а.с.169) не передбачено облаштування на цих землях проїзду, проходу, вулиці, провулку, тощо, - що вірно було встановлено судом першої інстанції.

Відповідно до статті 401 ЦК України право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом. Сервітут може належати власникові (володільцеві) сусідньої земельної ділянки, а також іншій, конкретно визначеній особі (особистий сервітут). Таким чином, сервітут це право обмеженого користування чужим майном.

Потреба встановлення сервітуту виникає у тих випадках, коли власник майна не може задовольнити свої потреби будь-яким іншим способом. Отже, підставою встановлення сервітуту є відсутність у будь-якої особи, у тому числі і у власника майна, можливості задовольнити свої потреби іншим способом, як встановлення права користування чужим майном - сервітуту.

Згідно ст. 98 Земельного кодексу України зміст права земельного сервітуту полягає у тому, що власник (користувач) однієї земельної ділянки має право на обмежене користування суміжною земельною ділянкою з метою усунення недоліків своєї ділянки.

Як уже зазначалося вище, суд першої інстанції вірно встановив, що існуючий проїзд з земельної ділянки позивачки на АДРЕСА_2, а.с. 172), який проходить через земельну ділянку ОСОБА_4, що також підтверджується фрагментом топоплану (а.с. 174), не передбачений генеральним планом міста Іллінці (а.с. 169).

Доводи апелянта що суд першої інстанції не врахував, що ще при забудові нею ділянки їй було визначено проїзд в бік АДРЕСА_2, в підтвердження чого вона надала Акт забудови земельної ділянки індивідуального забудовника (а.с.148), спростовуються наступним: в наданому позивачі акті забудови зазначено, що проїзд знаходиться з заходу. Зважаючи на сторони світу та план меж земельної ділянки ОСОБА_2 (а.с.8 на звороті), Схему розміщення присадибних земельних ділянок громадян по АДРЕСА_2 та АДРЕСА_1 (а.с.12), з заходу від земельної ділянки ОСОБА_2 розташована АДРЕСА_1, а АДРЕСА_2 знаходиться на півдні. Отже, ще з моменту забудови було передбачено під'їзд до землі позивача з боку АДРЕСА_1.

Актом складеним 07.11.2016 року комісією Іллінецької міської ради Іллінецького району Вінницької області на предмет можливості під'їзду до садиби ОСОБА_2, в результаті обстеження встановлено, що в громадянки ОСОБА_2 є вільний проїзд з АДРЕСА_2 через земельну ділянку ОСОБА_4 ( а.с. 153).

При розгляді спорів щодо встановлення земельного сервітуту суд має встановити, чи можливе нормальне господарське використання земельної ділянки, яка належить позивачеві, без обтяження сервітутом.

Отже, не зважаючи на те, що експертним висновком (а.с.48 - 67) визначено можливість встановлення земельного сервітуту через належну на праві приватної власності ОСОБА_4 земельну ділянку, суд першої інстанції вірно встановив, що в ОСОБА_2 є вільний проїзд з АДРЕСА_1 через землі Іллінецької міської ради як то передбачено генеральним планом міста, а тому потреби в встановленні сервітут немає та з цих підстав відмовив у задоволенні позову.

Посилання позивача на те, що з боку АДРЕСА_1 немає облаштованого належним чином заїзду, не дає підстави для встановлення їй земельного сервітуту через чужу земельну ділянку:

Благоустрій території житлової та громадської забудови здійснюється міськими радами та їх виконавчими органами з урахуванням вимог використання цієї території відповідно до затвердженої містобудівної документації, правил благоустрою території населеного пункту, а також установлених будівельних норм, державних стандартів, норм і правил (ст. 22, 23, 40 Закону України "Про благоустрій населених пунктів").

З зазначеного слідує, що обов'язок забезпечити організації вільного проїзду з земельної ділянки по АДРЕСА_1 на АДРЕСА_1 через земельну ділянку загального користування, яка знаходяться у віданні Іллінецької міської ради, покладається на орган місцевого самоврядування. Отже, водовідведення цієї території відповідно до вимог нормативних документів у галузі будівництва має здійснити Іллінецька міська рада, а невиконання покладених на орган місцевого самоврядування обов'язків може бути предметом оскарження до суду.

Таким чином, розглядаючи справу за апеляційною скаргою на оскаржуване рішення, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції повно та всебічно дослідив і оцінив фактичні обставини у справі, подані сторонами докази, вірно визначився з характером правовідносин. Судом першої інстанції виконані вимоги ст. 212 ЦПК України, судове рішення мотивовано, наведене в апеляційній скарзі висновків суду першої інстанції не спростовує, а тому підстав для задоволення апеляційної скарги немає.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 307, 308, 313-315, 317, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів, - у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Липовецького районного суду Вінницької області від 21 грудня 2016 рокуу цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_6 про встановлення земельного сервітуту - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, на ухвалу може бути подана касаційна скарга до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуюча: /підпис/ Т. М. Шемета

Судді: /підпис/ О. С. Панасюк

/підпис/ В. П. Рибчинський

З оригіналом згідно: Т. М. Шемета