Справа №1519/2-572/11
Провадження №2/521/461/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 квітня 2017 року місто Одеса

Малиновський районний суд міста Одеси в складі:

головуючого судді Плавича І.В.,

при секретарі Дукіній Д.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради до ОСОБА_1 про зобовязання вчинити певні дії, за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про встановлення порядку користування земельною ділянкою, третя особа ОСОБА_3,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні суду знаходиться на розгляді цивільна справа за позовом Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради до ОСОБА_1 про зобовязання вчинити певні дії, за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про встановлення порядку користування земельною ділянкою, третя особа ОСОБА_3.

В обґрунтування власної позиції та пояснюючи підстави звернення до суду первісно представник адміністрації посилався на ті обставини, що відповідачем ОСОБА_1 без оформлення дозвільних документів самочинно збудовані прибудови літ. «а1», «а2», будинок літ. «Д», вбиральня літ. «З», гараж літ. «Л» за адресою: місто Одеса, вул. Подільська, 30. У звязку з ігноруванням приписів про приведення домоволодіння у первісний стан згідно технічних документів або надання до адміністрації дозвільних документів, Малиновська районна адміністрація Одеської міської ради звернулась з позовом в суд, в якому, неодноразово уточнивши первісні вимоги, просила суд зобовязати ОСОБА_1 за власний рахунок привести самовільно реконструйоване домоволодіння за адресою: місто Одеса, вулиця Подільська, 30 до попереднього стану згідно із технічним паспортом від 27 травня 2014 року, а також встановити порядок виконання рішення, за яким у разі невиконання рішення суду в добровільному порядку застосувати вимоги ст. 75 ч.2 Закону України «Про виконавче провадження» щодо примусової організації виконавчих дій, спрямованих на знесення самочинно збудованих обєктів за адресою: місто Одеса, вулиця Подільська, 30.

В процесі розгляду цивільної справи із самостійним позовом до ОСОБА_1 звернувся ОСОБА_2 В обґрунтування заявлених вимог заявник посилався на ті обставини, що домоволодіння за адресою: місто Одеса, вулиця Подільська, 30 знаходиться у спільній частковій власності ОСОБА_2 та ОСОБА_1, з 1970-х років між сторонами склався порядок користування земельною ділянкою. Але відповідачем ОСОБА_1 без оформлення дозвільних документів були самочинно збудовані певні будівлі за рахунок землі спільного користування, що викликало перешкоди ОСОБА_2 в належному і повному користуванні власністю. Ураховуючи викладене, ОСОБА_2, неодноразово уточнивши первісні вимоги, остаточно просив суд встановити порядок користування земельною ділянкою площею 566кв.м., розташованою за адресою: місто Одеса, вулиця Подільська, 30, згідно якого в користування ОСОБА_2 виділити ізольовану земельну ділянку площею 274кв.м. відповідно графічного додатку №2 до висновку судової експертизи з наступними межами: - з відступом від фасадної сторони земельної ділянки (вулиця Подільська) з відрізків довжиною: 5,49м. + 0,85м. + 4,34м., поворот наліво до перетину з житловим будинком літ. «А» на відстань 1,17м. і далі по міжквартирним перегородкам до зовнішньої стіни; - уздовж зовнішньої стіни прибудови літ. «а1» і далі довжиною 9,27м.; - поворот наліво довжиною 1,41м.; - поворот направо довжиною 6,22м.; - поворот наліво до перетину з фасадною стороною земельної ділянки (вулиця Подільська) з відрізків довжиною: 3,22м. + 4,51м. + 1,25м.; а також виділити в користування ОСОБА_1 ізольовану земельну ділянку площею 283кв.м. з вищезазначеними межами; а також зобовязати ОСОБА_1 не перешкоджати ОСОБА_2 в огороджені виділеної в користування частини земельної ділянки площею 274кв.м. металевою огорожею.

Представник Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради у відкрите судове засідання не зявився, але від представника адміністрації надходила заява про підтримання заявлених вимог з клопотанням про розгляд справи за відсутності сторони в порядку ст.158 ч.2 ЦПК України.

ОСОБА_2 у відкрите судове засідання не зявився, але від особи надходила заява про підтримання заявлених вимог з клопотанням про розгляд справи за відсутності сторони в порядку ст.158 ч.2 ЦПК України.

Представник ОСОБА_1 у відкрите судове засідання не зявилась, але сторона брала участь у засіданнях по справі, представник особи заперечувала проти задоволення вимог Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради та ОСОБА_2, від представника особи надходила заява про розгляд справи за відсутності сторони в порядку ст. 158 ч.2 ЦПК України.

Інші учасники цивільного процесу у відкрите судове засідання не зявились, повідомлялись судом про розгляд даної цивільної справи, причини неявки суду не відомі.

Вивчивши матеріали справи у їх сукупності, прийнявши до уваги пояснення сторін, дослідивши представлені письмові докази, надавши правовідносинам, що виникли між сторонами по справі, належну правову оцінку, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради належить відмовити, а заявлені позовні вимоги ОСОБА_2 підлягають задоволенню з наступних підстав.

Під час судового розгляду справи було встановлено, що чоловік ОСОБА_1 ОСОБА_4 був власником 1/2 частини незакінченого будівництвом домоволодіння за адресою: місто Одеса, район Першої Застави, 47 лінія, ділянка №324 (в теперішній час місто Одеса, вулиця Подільська, 30), що підтверджується договором купівлі-продажу від 04 грудня 1958 року, посвідчений нотаріусом Державної нотаріальної контори міста Одеси, реєстровий №10194.

ОСОБА_4 помер 29 серпня 1991 року, про що свідчить свідоцтво про смерть серії ІІІ-ЖД №416844 від 30 серпня 1991 року.

Як свідчить ОСОБА_1, в процесі користування майном ОСОБА_4 було збудовано 1/2 частину житлового будинку літ. «А» з прибудовами літ. «а1», «а2», житловий будинок літ. «Д» з прибудовами літ. «д», «д1», сарай літ. «Е», гараж літ. «Л», вбиральня літ. «З», сарай літ. «Ж». Матеріали справи свідчать, що вказані споруди побудовані до 1983 року, що сторонами по справі не заперечувалось.

За життя ОСОБА_4 вживались заходи для оформлення документів на відповідну частину домоволодіння та здачі будівель до експлуатації. Так, в період з грудня 1991 року до лютого 1992 року добудована ОСОБА_5 частина будинку прийнята до експлуатації комісією Іллічівського райвиконкому міста Одеси, на підставі заяви дружини померлого ОСОБА_1 Рішенням №364 від 20 лютого 1992 року Іллічівський райвиконком затвердив акт приймальної комісії про прийомку в експлуатацію частину будинку, яка належала ОСОБА_5 Рішенням №1961 від 01 грудня 1992 року Іллічівський міськвиконком затвердив перерахунок ідеальних часток зазначеного домоволодіння, згідно якого, доля ОСОБА_5 склала 65/100 частин домоволодіння. Також цим рішенням було визначено оформити право власності на 65/100 частини домоволодіння по вулиці Подільській, 30 за ОСОБА_4 та видати свідоцтво про право власності. На підставі цього рішення зокрема ОСОБА_1 отримала свідоцтва про право власності на імя ОСОБА_5 В свою чергу, на підставі наведених документів, ОСОБА_1 отримала свідоцтво про право на спадщину за законом від 14 травня 1993 року, посвідчене державним нотаріусом Пятої одеської державної нотаріальної контори, під реєстровим №120/93, на 65/100 частин домоволодіння за адресою: місто Одеса, вулиця Подільська, 30, що складається з двох камяних житлових будинків (1/2 частина літ. «А» та літ. «Д»), жилою площею 85,4кв.м., сарай літ. «Е», гараж літ. «Л», вбиральня літ. «З», сарай літ. «Ж». Викладені обставини підтверджуються рішенням Малиновського районного суду міста Одеси від 30 листопада 2006 року по цивільній справі №2-912/2006.

Суд враховує, що вказаним судовим рішенням було визнано недійсними акт державної приймальної комісії Іллічівського району міста Одеси про прийняття експлуатацію 1/2 частини спірного будинку; рішення Іллічівського райвиконкому міста Одеси №364 від 20 лютого 1992 року в частині затвердження акту приймальної комісії та оформлення права приватної власності на 1/2 частину спірного домоволодіння за ОСОБА_4; рішення Іллічівського райвиконкому міста Одеси №1961 від 01 грудня 1992 року; свідоцтво про право власності на імя ОСОБА_5 від 28 січня 1993 року; свідоцтво про право на спадщину на імя ОСОБА_1 від 14 травня 1993 року.

Визнаючи в 2006 році недійсними низку правовстановлюючих документів, суд виходив з того, що будівництво спірних будівель та подальше їх прийняття до експлуатації в 1991-1993 роках здійснювалось ОСОБА_4 без узгодження із співвласниками домоволодіння.

Однак при цьому викладене не спростовує факту здачі померлим ОСОБА_4 спірних будівель до експлуатації та свідчить про відсутність на теперішній час правовстановлюючих документів на спірні будівлі у ОСОБА_1 не з власної недбалості та не внаслідок ігнорування вимог закону.

Згідно ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Як наводить ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

При цьому в силу ст. 1258 ЦК Україна, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Як регламентує ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Викладене підтверджує, що ОСОБА_1 є спадкоємцем першої черги померлого ОСОБА_6

Відповідно до ст. 1268 ч.ч.1,3,5 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. При цьому, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Разом з тим, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Згідно матеріалів спадкової справи №120/93, відкриту за заявами спадкоємців ОСОБА_4, померлого 29 серпня 1991 року, ОСОБА_6 спадщину у вигляді відповідного нерухомого майна прийняла.

Матеріали справи вказують, що житловий будинок індивідуального житлового фонду за адресою: місто Одеса, вулиця Подольська, 30, збудовано до набрання чинності постановою Кабінету Міністрів України №449 від 05 серпня 1992 року, якою затверджено Положення про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом обєктів державного замовлення.

У звязку з цим та згідно положень п. 3 Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації обєктів нерухомого майна, затвердженої наказом Держбуду України №127 від 24 травня 2001 року, не зважаючи на відсутність належних правовстановлюючих документів обєкт нерухомого майна не може вважатись самочинним будівництвом в розумінні ст. 376 ЦК України.

Технічна характеристика домоволодіння наводиться в технічному паспорті, складеному КП «БТІ» Одеської міської ради від 27 жовтня 2016 року.

Ухвалою Малиновського районного суду міста Одеси від 19 липня 2016 року за заявою представника ОСОБА_1 було призначено судову будівельно-технічну експертизу, на вирішення якої були поставлені питання, повязані із інженерно-технічним станом будинку, зокрема збільшення прибудови літ. «д1» на 16,5кв.м.

Згідно висновку №137/2016 від 25 жовтня 2016 року, складеного судовим експертом ОСОБА_7 (ПП «Одеській науково-дослідний центр експертних досліджень ім. Скибінського С.С.»), співставляючи результати візуально-інструментального обстеження прибудови літ. «д1» на 16,5кв.м. по вулиці Подольська, 30 у місті Одесі з вимогами діючої будівельної нормативної документації, експерт встановив, що обєкт дослідження відповідає наступним вимогам: по площі реконструйованого приміщення кухні №3-2 п. 2.24 ДБН В.2.2-15-2005 «Будинки і споруди. Житлові будинки. Основні положення» із змінами; по ширині реконструйованого приміщення кухні №3-2 п. 2.30 ДБН В.2.2-15-2005 «Будинки і споруди. Житлові будинки. Основні положення» із змінами; по забезпеченню кухні №3-2 припливом повітря через віконні створи п. 2.31 ДБН В.2.2-15-2005 «Будинки і споруди. Житлові будинки. Основні положення» із змінами; по задовільному технічному стану приміщень Правила утримання будинків та прибудинкових територій; по влаштуванню газового обладнання (монтаж) ДБН В.2.5-20-2001 «Інженерне обладнання будинків і споруд. Зовнішні мережі споруди. Газопостачання»; по наявності опалення та вентиляції у приміщенні кухні №3-2 п. 5.23 ДБН В.2.2-15-2005 «Будинки і споруди. Житлові будинки. Основні положення» із змінами; ДБН В.2.5-67:2013 «Опалення, вентиляція та кондиціонування»; по забезпеченню приміщень природним та штучним освітленням ДБН «Природне і штучне освітлення» із змінами; по влаштуванню холодного та гарячого водопостачання (монтажно-складальні роботи) п. 26.2.2 ДБН В.2.5-64:2012 «Внутрішній водопровід та каналізація. Частина І Проектування. Частина ІІ Будівництво»; по влаштуванню входу у приміщення санвузла №3-9 з приміщення коридору №3-7 п. 8.10 ДБН В.3.2-2-2009 «Житлові будинки. Реконструкція та капітальний ремонт»; по наявності вентиляції у приміщенні санвузла №3-2 п. 5.31 ДБН В.2.2-15-2005 «Будинки і споруди. Житлові будинки. Основні положення» із змінами; по протипожежним заходам п. 5.9, 5.16, 5.18 ДБН В. 1.1.7-2002 «Захист від пожежі. Пожежна безпека обєктів будівництва»; по відстані від огорожі суміжної земельної ділянки №32 по вулиці Подольська у місті Одесі п. 3.25* ДБН 360-92** «Містобудування. Планування та забудова міських і сільських поселень». Водночас, обєкт не відповідає деяким вимогам, зокрема: по відсутності проекту реконструкції будівлі, дозволу на реконструкцію Порядок виконання підготовчих та будівельних робіт, ДБН В.3.2-2-2009 «Житлові будинки. Реконструкція та капітальний ремонт», Закон України «Про регулювання містобудівної діяльності»; по відсутності необхідних інженерно-технічних заходів, що запобігатимуть стіканню атмосферних опадів з покрівель та карнизів будівель на територію суміжної ділянки п. 3.25* ДБН 360-92** «Містобудування. Планування та забудова міських і сільських поселень».

У результаті проведеного обстеження експерт встановив, що прибудова літ. «д1» фактично розташована на внутрішній території в межах земельної ділянки №30 по вулиці Подольська у місті Одесі та будь-яким чином не впливає на забудову та благоустрій вулиці Подольська.

Експертом зроблено висновок, що обстежувана прибудова літ. «д1» конструктивно взаємоповязана з конструкціями основної частини житлового будинку літ. «Д». Основна частина житлового будинку літ. «Д» та прибудова літ. «д1» мають взаємоповязану конструкцію даху та покрівлі. Приміщення прибудови літ. «д1» та приміщення основної частини житлового будинку літ. «Д» утворюють комплекс взаємоповязаних між собою приміщень, які повинні входити до складу житлового будинку (квартири) згідно вимоги п. 2.22 ДБН В.2.2-15-2005 «Будинки і споруди. Житлові будинки. Основні положення» із змінами. Здійснити перебудову без порушення цілісності основних конструкцій житлового будинку літ. «Д», яке входить до складу домоволодіння №30 по вулиці Подольська у місті Одесі технічно не надається можливим. Також, у разі перебудови необхідно виконувати переобладнання інженерних комунікацій прибудови літ. «д1» та житлового будинку літ. «Д». У разі знесення приміщень прибудови літ. «д1», житловий будинок літ. «Д» не буде відповідати вимогам діючих державних будівельних норм.

Відповідно до ст. 376 ч.ч.1,2,7 ЦК України, житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Тобто, у разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобовязати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову. Якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво. Особа, яка здійснила самочинне будівництво, зобовязана відшкодувати витрати, повязані з приведенням земельної ділянки до попереднього стану.

Як розяснено в п. 5 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №6 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)», відповідно до вимог статті 376 ЦК право на звернення до суду з позовом про знесення або перебудову самочинно збудованого обєкта нерухомості мають як органи державної влади, так і органи місцевого самоврядування. У випадках порушення прав інших осіб право на звернення до суду належить і таким особам за умови, що вони доведуть наявність порушеного права (стаття 391 ЦК), а також власнику (користувачу) земельної ділянки, якщо він заперечує проти визнання за особою, яка здійснила самочинне будівництво на його земельній ділянці, права власності на самочинно збудоване нерухоме майно (частина четверта статті 376 та стаття 391 ЦК).

Перевіряючи обґрунтованість заявлених вимог, суд звертає увагу, що із набуттям майнових прав на спірне домоволодіння, чоловік ОСОБА_1 набув майнових прав і на відповідну земельну ділянку, що виділялась під забудову попередньому власнику, що було визнано сторонами по справі. З урахуванням експертного висновку, виявлені порушення вимог будівельних норм не можна вважати істотними та існує обєктивна інженерно-технічна можливість їх усунення без знесення відповідних приміщень, що є крайньою мірою. Звертаючись до суду із відповідними вимогами, суду не доведено наявності порушених прав будь-яких заінтересованих осіб, що повязані із прибудовою літ. «д1».

Виходячи з викладеного, суд не погоджується із обґрунтованістю відповідних вимог та відмовляє у задоволенні позову Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради.

Судом встановлено, що в процесі спільного користування домоволодіння за адресою: місто Одеса, вулиця Подільська, 30, що знаходиться у спільній частковій власності ОСОБА_2 та ОСОБА_1, виник спір стосовно порядку користування відповідною земельною ділянкою, що мало наслідком звернення заінтересованих осіб до суду з позовами.

На забезпечення всебічного і обєктивного вирішення справи судами неодноразово призначались судові експертизи з метою виявлення існуючого порядку користування спільною земельною ділянкою та можливих варіантів визначення порядку користування нею.

Як свідчать матеріали справи, висновком №6692 додаткової судової будівельно-технічної експертизи від 05 лютого 2008 року, складеного судовим експертом Одеського НДІСЕ, запропоновано три варіанти встановлення порядку користування земельною ділянкою виходячи з існуючих споруд та з урахуванням належності таких споруд кожному з співвласників.

Згідно ст. 355 ч.ч.1,2 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). При цьому, майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності.

Як вказує ст. 356 ч.1 ЦК України, власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Згідно з розясненнями, викладеними в п.21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року №7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», порядок користування спільною земельною ділянкою, у тому числі тією, на якій розташовані належні співвласникам жилий будинок, господарські будівлі та споруди, визначається насамперед їхньою угодою залежно від розміру їхніх часток у спільній власності на будинок, тому відповідно до статті 88 ЗК України слід брати до уваги цю угоду при вирішенні спорів як між ними самими, так і за участю осіб, котрі пізніше придбали відповідну частку в спільній власності на землю або на жилий будинок і для яких зазначена угода також є обовязковою.

Якщо до вирішення судом спору між співвласниками жилого будинку розмір часток у спільній власності на земельну ділянку, на якій розташовані будинок, господарські будівлі та споруди, не визначався або вона перебувала у користуванні співвласників і ними не було досягнуто угоди про порядок користування нею, суду при визначенні частини спільної ділянки, право на користування якою має позивач (позивачі), слід виходити з розміру його (їх) частки у вартості будинку, господарських будівель та споруд на час перетворення спільної сумісної власності на спільну часткову чи на час виникнення останньої.

Згідно ст. 358 ЦК України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Якщо договір між співвласниками про порядок володіння та користування спільним майном відповідно до їхніх часток у праві спільної часткової власності посвідчений нотаріально, він є обовязковим і для особи, яка придбає згодом частку в праві спільної часткової власності на це майно.

Згідно ст. 386 ч.ч.1,2 ЦК України, держава забезпечує рівний захист прав усіх субєктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Згідно ст. 395 ЦК України, речовими правами на чуже майно є: 1) право володіння; 2) право користування (сервітут); 3) право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис); 4) право забудови земельної ділянки (суперфіцій). Законом можуть бути встановлені інші речові права на чуже майно. В силу ст. 396 ЦК України, особа, яка має речове право на чуже майно, має право на захист цього права, у тому числі і від власника майна, відповідно до положень глави 29 цього Кодексу. Відтак, згідно ст. 391 ЦК України, власник (користувач) майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Оскільки позасудовим шляхом між сторонами питання щодо спільного користування нерухомим майном вирішено не було, суд вбачає обґрунтованим встановити сторонам порядок користування спільним майном за варіантом, що визначений під номером «першим» висновку №6692 додаткової судової будівельно-технічної експертизи від 05 лютого 2008 року, складеного судовим експертом Одеського НДІСЕ. Суд погоджується із тим, що цей варіант порядку користування відповідає майновим правам сторін на спільне майно та розмірам їх ідеальних часток.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 15, 57, 60, 61, 79, 88, 208, 209, 212, 213, 214, 215, 218 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради до ОСОБА_1 про зобовязання вчинити певні дії відмовити.

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про встановлення порядку користування земельною ділянкою задовольнити.

Встановити порядок користування земельною ділянкою за адресою: місто Одеса, вулиця Подольська, 30, згідно якого:

1. В користування ОСОБА_2 виділити ізольовану земельну ділянку площею 274кв.м. відповідно до графічного додатку №2 до висновку №6692 додаткової судової будівельно-технічної експертизи від 05 лютого 2008 року, складеного судовим експертом Одеського НДІСЕ з наступними межами: - з відступом від фасадної сторони земельної ділянки (вулиця Подільська) з відрізків довжиною: 5,49м. + 0,85м. + 4,34м., поворот наліво до перетину з житловим будинком літ. «А» на відстань 1,17м. і далі по міжквартирним перегородкам до зовнішньої стіни; - уздовж зовнішньої стіни прибудови літ. «а1» і далі довжиною 9,27м.; - поворот наліво довжиною 1,41м.; - поворот направо довжиною 6,22м.; - поворот наліво до перетину з фасадною стороною земельної ділянки (вулиця Подільська) з відрізків довжиною: 3,22м. + 4,51м. + 1,25м.;

2. В користування ОСОБА_1 виділити ізольовану земельну ділянку площею 283кв.м. відповідно до графічного додатку №2 до висновку №6692 додаткової судової будівельно-технічної експертизи від 05 лютого 2008 року, складеного судовим експертом Одеського НДІСЕ з вищезазначеними межами, зобовязавши при цьому не перешкоджати ОСОБА_2 в огороджені виділеної в користування частини земельної ділянки площею 274кв.м. металевою огорожею.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий: