Справа №591/5594/16-ц Головуючий у суді у 1 інстанції - Кривцова Г. В.
Номер провадження 22-ц/788/397/17 Суддя-доповідач - Криворотенко В. І.
УХВАЛА

і м е н е м У к р а ї н и

01 березня 2017 року м. Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Криворотенка В. І.,

суддів - Хвостика С. Г. , Собини О. І. ,

з участю секретаря судового засідання - Пархоменко А.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду Сумської області цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 та представника ОСОБА_6 - ОСОБА_7

на рішення Зарічного районного суду м. Суми від 24 січня 2017 року

в цивільній справі за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 до ОСОБА_8, ОСОБА_9, треті особи: ОСОБА_10, Управління Державної архітектурно-будівельної інспекції у Сумській області про визнання недійсним свідоцтва про право власності на квартиру, про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири, зобов'язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И Л А:

25 жовтня 2016 року позивачі звернулися до суду з вищезазначеним позовом, в якому просили: визнати недійсним свідоцтво про право власності на квартиру АДРЕСА_1, зареєстроване Реєстраційною службою Сумського міського управління юстиції Сумської області 27 липня 2016 року за номером 24654907 на ім'я ОСОБА_8; визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, укладений 07 червня 2016 року між ОСОБА_8 і ОСОБА_9 та посвідчений приватним нотаріусом Сумського міського нотаріального округу Бурбикою Т.А; зобов'язати ОСОБА_8 привести приміщення сміттєпроводу і сміттєпровід у первісний стан.

Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 24 січня 2017 року в задоволенні позову ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 - відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 та представник ОСОБА_6 - ОСОБА_8, посилаючись на незаконність оскаржуваного рішення, невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування судом норм матеріального права, просять рішення суду скасувати і ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Зазначають, що відповідач ОСОБА_8 отримала свідоцтво про право власності на квартиру від 24 липня 2014 року із суттєвим порушенням вимог закону. Позивачі вказують, що відповідач ОСОБА_8 внесла неправдиві відомості в декларацію про готовність об'єкта до експлуатації, що є підставою для визнання її незаконною. Також зазначають, що Управління ДАБІ у Сумській області всупереч вимогам Закону не здійснювало перевірку декларації про готовність об'єкта, а також не обстежило об'єкт на місці, який знаходиться в багатоквартирному будинку. Посилаючись на ч. 2 ст. 382 ЦПК України, позивачі вказують, що відповідач ОСОБА_8 самовільно привласнила підсобне приміщення сміттєпроводу, яке перебувало у спільній сумісній власності всіх власників квартир багатоквартирного будинку.

Крім того зазначають, що договір купівлі-продажу спірної квартири, укладений між відповідачами ОСОБА_8 та ОСОБА_9 не відповідає вимогам закону, тому такий правочин є незаконним і може бути визнаний судом недійсним, що передбачено ст. 215 ЦК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивачів - адвоката Сукач Л.С., пояснення представника позивача ОСОБА_6 - ОСОБА_8, які підтримали доводи скарги, пояснення представника відповідача ОСОБА_8 - адвоката Ковальової О.М., пояснення представників ОСОБА_9 - ОСОБА_14, Ковальової О.М., які проти задоволення скарги заперечують. Даючи пояснення ОСОБА_14 підтвердив, що ОСОБА_9 є його сином. Перед купівлею квартири на ім'я сина він оглядав квартиру, пройшов всі поверхи під'їзду, в якому знаходиться квартира, і виявив, що мусоропровід не працює і ніколи не працював. Частина приміщення мусоропроводу, що прилягає до квартир, приєднана власниками до квартир майже на всіх поверхах. Приміщення мусоропроводу на першому поверсі займає магазин. Вивчивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно зі ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачами не доведено порушення їх прав укладеним договором купівлі-продажу між ОСОБА_8 та ОСОБА_9, а також отриманням ОСОБА_8 нового свідоцтва на квартиру та вчиненням реконструкції квартири.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з таким висновком місцевого суду, так як він є обґрунтованим, відповідає фактичним обставинам і вимогам закону.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, відповідач ОСОБА_8 30 травня 2014 року, з метою реконструкції житлової квартири за адресою: АДРЕСА_1 (власником якої була на момент реконструкції), звернулася до Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю в Сумській області за отриманням декларації про початок виконання будівельних робіт. Дана декларація була зареєстрована в інспекції ДАБК у Сумській області (а.с. 131-132).

21 липня 2014 року в інспекції ДАБК у Сумській області було зареєстровано Декларацію про готовність об'єкта до експлуатації. Відповідно до копії Декларації про готовність об'єкта до експлуатації загальна площа двокімнатної квартири, в якій проведено реконструкцію, склала 56,09 кв. м, житлової - 30,0 кв. м (а.с. 133-135). До реконструкції загальна площа квартири складала 55,1 кв. м, житлова площа - 29,6 кв. м.

Як наслідок, ОСОБА_8 отримала свідоцтво про право власності на вказану квартиру загальною площею: 56,09 кв. м., житловою - 30,0 кв. м. (а.с. 24), яке зареєструвала у відповідності до діючого законодавства в Реєстраційній службі Сумського міського управління юстиції Сумської області 24 липня 2014 року (а.с. 25).

Відповідно до письмових доказів, які надані до суду першої інстанції, встановлено, що позивачі зверталися до Сумського міського голови Лисенка О.М. щодо законності реконструкції квартири та визнання недійсним свідоцтва про право власності на квартиру АДРЕСА_1, однак з документу не вбачається дати звернення, чи було дане звернення прийнято до розгляду Сумським міським головою та які результати його розгляду (а.с. 17).

Частиною 1 ст. 376 ЦК України передбачено, що житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Також судом встановлено, що 13.09.2016 року Управління державної архітектурно-будівельної інспекції у Сумській області на звернення ОСОБА_3 надало письмову відповідь про те, що роботи з реконструкції квартири за адресою: АДРЕСА_1 проводилися у період з 01 липня 2014 року по 21 липня 2014 року. Проведеною перевіркою було встановлено факт недотримання замовником ОСОБА_8 вимог чинного законодавства у сфері містобудівної діяльності, а саме: відсутність розробленого робочого проекту (а.с. 16).

У відповіді УДАБІ є посилання на відповідь проектувальника ФОП ОСОБА_16 на запит Управління ДАБІ, з якого вбачається, що на замовлення ОСОБА_8 проектувальником ФОП ОСОБА_16 розроблялася проектна документація, стадія ескізний проект. Робочий проект по даному об'єкту ним не розроблявся (а.с. 16 на звороті).

Відповідно до ч. 7 ст. 376 ЦК України, у разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов'язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову.

Пунктом 5 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 6 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» визначено, що відповідно до вимог статті 376 ЦК право на звернення до суду з позовом про знесення або перебудову самочинно збудованого об'єкта нерухомості мають як органи державної влади, так і органи місцевого самоврядування.

У випадках порушення прав інших осіб право на звернення до суду належить і таким особам за умови, що вони доведуть наявність порушеного права (стаття 391 ЦК).

Позивачі в даній справі не заявляли клопотань про призначення судово-будівельної експертизи для визначення істотного відхилення від проекту, істотного порушення будівельних норм і правил, а суд в силу положень діючого ЦПК України дане питання не може вирішувати за власною ініціативою.

Не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги щодо визнання недійсними договору купівлі-продажу квартири та свідоцтва про право власності на неї, оскільки з копії договору купівлі-продажу квартири, укладеного між ОСОБА_8 та ОСОБА_9 вбачається, що ОСОБА_9 набув право власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1. 07 червня 2016 року договір було укладено та посвідчено приватним нотаріусом (а.с. 21).

З договору вбачається, що квартира має наступні характеристики: загальна площа 56,09 кв. м, житлова площа 30,0 кв. м.

Частиною 3 ст. 215 ЦК України передбачено, що договір може бути визнаний недійсним за позовом особи, яка не була його учасником, за обов'язкової умови встановлення судом факту порушення цим договором прав та охоронюваних законом інтересів позивача. Саме по собі формальне порушення сторонами договору при його укладенні окремих вимог закону не може бути підставою для визнання його недійсним, якщо судом не буде встановлено, що укладеним договором порушено право чи законний інтерес позивача і воно може бути відновлене шляхом визнання договору недійсним.

Позивачі в даній справі не надали допустимих та належних доказів того, що їх право порушене укладеним між ОСОБА_8 та ОСОБА_9 договором купівлі-продажу квартири та свідоцтвом про право власності на квартиру, виданим ОСОБА_8, з підстав заявлених у позові.

Крім того, відповідно до ч. 2 ст 382 ЦК України, усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав.

Тобто, якщо відповідачка і втрутилась у спільну власність всіх власників квартир (мусоропровід) в будинку АДРЕСА_1, то з позовом до останньої на захист порушеного права повинні звертатися всі власники квартир, а не лише позивачі.

Колегія суддів не вбачає і порушення права на проживання ОСОБА_6, укладеним договором купівлі-продажу квартири. Остання хоча і прописалась в даній квартирі 14.06.2013 року, проте жодного дня в даній квартирі не проживала, так як понад 10 років проживає в Італії, про що підтвердили її представники в суді апеляційної інстанції. І метою звернення останньої з позовом до суду було оспорювання права власності на вказану квартиру ОСОБА_8, оскільки квартира за поясненнями представника, придбавалась за кошти їх матері ОСОБА_6 та з метою надання можливості проживати в цій квартирі та бути зареєстрованою в ній.

За таких обставин місцевий суд прийшов до правильного висновку щодо відсутності підстав для судового захисту та обґрунтовано відмовив у задоволенні позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Колегією суддів не виявлено неправильного застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які могли б бути підставою для зміни чи скасування рішення суду першої інстанції.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 та представника ОСОБА_6 - ОСОБА_7 відхилити.

Рішення Зарічного районного суду м. Суми від 24 січня 2017 року в даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий -

Судді -