Справа № 509/4637/16-ц
27 лютого 2017 року Овідіопольський районний суд Одеської області у складі:
головуючого судді Кочко В.К.,
при секретарі Савченко М.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Овідіополі цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Фідобанк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про звільнення майна з-під арешту, -
Представник позивача в судове засідання не зявився, надав до суду заяву, у якій позовні вимоги підтримав у повному обсязі, та просив розглянути справу за його відсутністю, проти винесення заочного рішення не заперечував.
Відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в судове засідання не зявилися, про час, дату та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, про що свідчить відмітка в матеріалах справи.
Дослідивши письмові докази справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що 30.06.2012 року начальником відділу державної виконавчої служби Овідіопольського районного управління юстиції Одеської області було затверджено акт передачі майна стягувану.
ПУАТ «ФІДОБАНК має намір зареєструвати за собою право власності на земельну ділянку, однак, як вбачається з Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 27 жовтня 2016 року, на вищевказану земельну ділянку та житловий будинок були накладені наступний арешти на підставі Ухвали Київського районного суду м. Одеси по спр. № 520/6286/16-ц від 13.06.2016 року в інтересах ОСОБА_2.
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.
Згідно ч. 6 ст. 3 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення боржником основного зобов'язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Якщо пріоритет окремого права чи вимоги на передане в іпотеку нерухоме майно виникає відповідно до закону, таке право чи вимога має пріоритет над вимогою іпотекодержателя лише у разі його/її виникнення та реєстрації до моменту державної реєстрації іпотеки.
Відповідно до ч. 7 ст. З зазначеного Закону пріоритет права іпотекодержателя на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки відносно зареєстрованих у встановленому законом порядку прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації іпотеки. Зареєстровані права та вимоги на нерухоме майно підлягають задоволенню згідно з їх пріоритетом - у черговості їх державної реєстрації.
Відповідно до ст. 572 ЦК України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).
За ст. 575 ЦК України іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи.
Відповідно до ст. 12 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення іпотекодавцем обов'язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки.
Згідно ст. 14 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», пріоритет зареєстрованих обтяжень визначається у черговості їх реєстрації.
Обтяжувач з вищим пріоритетом має переважне право на звернення стягнення на предмет обтяження.
Тобто не має правових підстав для звернення стягнення на заставлене майно на користь стягувачів, які не є заставодержателями.
Відповідно до ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.
Відповідно до ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.
Відповідно до ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Відповідно до ст.54 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено право заставодержателя звернутись до суду з позовом про звільнення заставленого майна з-під арешту.
Згідно п. 2 Постанови № 5 Пленуму ВССУ з розгляду цивільних та кримінальних справ від 03.06.2016 року «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» позов про зняття арешту з майна може бути предявлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Відповідачами в справі є боржник, особа, в інтересах якої накладено арешт на майно, а в окремих випадках - особа, якій передано майно, якщо воно було реалізоване. Як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, має бути залучено відповідний орган державної виконавчої служби, а також відповідний орган доходів і зборів, банк та іншу фінансову установу, які у випадках, передбачених законом, виконують судові рішення (стаття 3 Закону України від 21 квітня 1999 року № 606-ХІV «Про виконавче провадження» (у редакції Закону України від 04 листопада 2010 року№2677-VІ) (далі - Закон про виконавче провадження).
Як вбачається з інформаційної довідки, доданої до позовної заяви, арешт, який просить скасувати позивач накладався на майно, власником якого на той час була ОСОБА_1.
Суд, дослідивши повно та всебічно матеріали справи, вважає, позов таким що підлягає задоволенню.
Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 209, 212, 213, 214-215, 218, 223, 224-226 ЦПК України, ст.317,319,321,572,575 ЦК України, ст.ст. 54,60 Закону України «Провиконавче провадження», -
Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Фідобанк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про звільнення майна з-під арешту задовольнити.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги, з подачею її копій до апеляційної інстанції або в порядку ч.4 ст.295 ЦПК України.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя: ОСОБА_4