АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/1858/17Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 19 Прилуцький В. О.
Доповідач в апеляційній інстанції
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 вересня 2017 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоХрапка В. Д.
суддівБондаренка С. І., Новікова О. М.
при секретаріВинник І. М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Еталон» на рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 06 липня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_6 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Еталон» про захист прав споживачів, -

в с т а н о в и л а :

В січні 2017 року ОСОБА_7 пред'явила позов до ТОВ «Лізингова компанія «Еталон» про захист прав споживачів, посилаючись на те, що 23 листопада 2016 року між ОСОБА_6 та ТОВ «Лізингова компанія «Еталон» було укладено договір фінансового лізингу №004852, відповідно до умов якого відповідач зобов'язався придбати та передати на умовах фінансового лізингу у її користування автомобіль Renault Fluence 1.6, а вона зобов'язувалася сплачувати лізингові та інші платежі по договору, позивач зобов'язалася прийняти предмет лізингу та сплачувати лізингові платежі та інші платежі згідно з умовами цього договору.

Цього ж дня 23.11.2016 року ОСОБА_6 було здійснено перерахування коштів на рахунок відповідача в розмірі 40 00 грн., як вона вважала, є складовою вартості автомобіля.

Детально ознайомившись із умовами договору вона зрозуміла, що її ввели в оману під час укладення договору щодо ціни предмета лізингу і запропоновано замість ринкової ціни 426 000 грн. ціну автомобіля за якою відповідач не зможе його реалізувати, оскільки за умовами договору непрямого лізингу відповідач є лише посередником між продавцем і кінцевим споживачем та не має у власності будь-яких транспортних засобів.

Позивач зазначає, що договір фінансового лізингу укладений з порушенням Закону України «Про захист прав споживачів». ТОВ «Лізингова компанія «Еталон» не надала їй предмет договору та не повернула сплачені кошти, чим порушила її права та вимоги чинного законодавства. З таких підстав ОСОБА_6 просила суд визнати договір фінансового лізингу № 004852 від 23.11.2016 року недійсним та стягнути з ТОВ «Лізингова компанія «Еталон» сплачені кошти в розмірі 40 000 грн.

Рішенням Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 06 липня 2017 року позов задоволено.

Визнано недійсним договір фінансового лізингу № 004852 від 23 листопада 2016 року укладений між ОСОБА_6 та ТОВ «Лізингова компанія «Еталон».

Стягнуто з ТОВ «Лізингова компанія «Еталон» на користь ОСОБА_6 40 000 грн., одержаних на виконання договору фінансового лізингу № 004852 від 23 листопада 2016 року та 1 280 грн. судових витрат, а всього 41 280 грн.

В апеляційній скарзі ТОВ «Лізингова компанія «Еталон» просить рішення суду скасувати, як незаконне, постановлене з порушенням норм матеріального і процесуального права, а по справі ухвалити нове рішення, яким позов залишити без задоволення.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, судова колегія приходить до висновку про відхилення апеляційної скарги по наступних підставах.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як вбачається із матеріалів справи, 23 листопада 2016 року між сторонами було укладено договір фінансового лізингу N 004852 з додатками, згідно п. 1.1 якого відповідач лізингодавець зобов'язується придбати та передати на умовах фінансового лізингу в користування предмет лізингу, визначений у п. 3.1 договору, а позивач лізингоодержувач зобов'язується прийняти предмет лізингу та сплачувати лізингові платежі та інші платежі згідно з умовами цього договору (а. с. 4 - 12).

Предметом даного договору згідно п. 3.1. є автомобіль Renault Fluence 1.6 Відповідно до додатку N 1 до договору вартість предмета лізингу становить 226 000 грн. щомісячний платіж 9 416 грн. 67 коп., комісія за організацію (10 %) 22 600 грн., комісія за передачу (3%) - 6 780 грн. та авансовий платіж 113 000 грн.

На виконання умов названого договору 23 листопада 2016 року було здійснено перерахування коштів на рахунок ТОВ «Лізингова компанія «Еталон» в сумі 40 000 грн.

Відповідно до положень ч. ч. 1, 2, 3 ст. 18 Закону України "Про захист прав споживачів" продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими, тобто якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язку на шкоду споживача, виключення або обмеження прав споживача стосовно продавця (виконавця, виробника) або третьої особи у разі повного або часткового невиконання чи неналежного виконання продавцем (виконавцем, виробником) договірних зобов'язань, включаючи умови про взаємозалік, зобов'язання споживача з оплати та його вимог у разі порушення договору з боку продавця (виконавця, виробника); надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв'язку з розірванням або невиконанням ним договору.

Аналізуючи зміст укладеного між сторонами договору фінансового лізингу, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що значна частина його умов є несправедливими відносно споживача та суперечать загальним принципам, зазначеним в ч. 1 ст. 808 ЦК України, а також положенням Закону України "Про захист прав споживачів", оскільки фактично всю відповідальність та всі ризики покладено на споживача (лізингоодержувача) та виключення такої для лізингодаця.

Так, згідно п. 12.13 договору фінансового лізингу у випадку розірвання договору лізингоодержувачем до підписання акта приймання-передачі предмета лізингу у зв'язку з збільшенням вартості предмета лізингу, відповідно до п. 5.4. цього Договору, лізингодавець повертає 100 % коштів від сплаченої суми авансового платежу. У такому випадку комісія за організацію договору лізингоодержувачу не повертається. При цьому в разі збільшення вартості предмета лізингу лізингоодержувач повинен одноразово сплатити різницю такої вартості до моменту купівлі предмета лізингу лізингодавцем для відповідності відсоткового розміру авансового платежу фактичній вартості предмета лізингу на момент його купівлі у продавця, а також одноразово сплатити різницю комісії за організацію до моменту купівлі предмета лізингу лізингодавцем. У разі зменшення вартості предмета лізингу в момент його передачі лізингоодержувачу різниця комісії за організацію поверненню не підлягає (пункт 5.4 договору).

Також, умовами договору передбачено право лізингодавця розірвати договір в односторонньому порядку за умови невиконання лізингоодержувачем його положень, однак таке право у лізингоодержувача умовами договору не передбачено (пункти 4.3.5 договору).

Вказані положення Договору підпадають під положення ст. 18 Закону України "Про захист прав споживачів", оскільки цією нормою до несправедливих умов договору віднесено надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв'язку з розірванням або невиконанням ним договору, а вище вказаними пунктами договору передбачено право лізингодавця не повертати лізингоодержувачу комісію за організацію договору, що порушує принцип добросовісності, призводить до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків і завдає шкоди споживачеві.

Крім того, згідно пункту 4 частини першої статті 34 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг" діяльність з надання будь-яких фінансових послуг, що передбачають пряме або опосередковане залучення фінансових активів від фізичних осіб може здійснюватись лише фінансовими установами після отримання відповідної ліцензії.

Послуга з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах є фінансовою послугою (пункт 11-1 статті 4 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг").

Відповідно до частини першої статті 227 ЦК України правочин юридичної особи, вчинений нею без відповідного дозволу (ліцензії), може бути визнаний судом недійсним.

Суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про визнання недійсним оспорюваного договору відповідно до положень ст. ст. 227, 220 ЦК України.

Також колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що договір між сторонами є змішаний (ч. 2 ст. 628 ЦК України), оскільки стосується транспортного засобу, який наймає фізична особа на умовах лізингу і вважає необхідним зазначити, що положення про лізинг відносяться до різновиду договорів найму, про що прямо вказано у ст. 806 ЦК України, це один з випадків найму у рамках Глави 58 Цивільного кодексу України. Форма договору положеннями Параграфу 6 ЦК України про лізинг не врегульована, зате вона прямо визначена нормами щодо найму транспортного засобу фізичною собою. У даному випадку є і спеціальний предмет (транспортний засіб) і спеціальні суб'єкти (юридична та фізична особи) і визначені нормативні умови (найм), щодо яких обов'язкова нотаріальна форма. Тому доводи апеляційної скарги щодо необов'язковості нотаріальної форми через особливість лізингу колегія суддів відхиляє, оскільки таке тлумачення не випливає з системного розуміння норм та їх зв'язку з загальними принципами цивільного права.

Вказана правова позиція викладена у постанові ВСУ при розгляді справ NN 6-1551цс16, 6-65цс16, 6-3020цс15, 6-2766цс15.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України не може бути взято до уваги.

Таким чином, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 314, 315 ЦПК України, судова колегія, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Еталон» на рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 06 липня 2017 року відхилити, а рішення суду залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з часу проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів до суду касаційної інстанції.

Головуючий :

Судді :