У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 березня 2017 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Рівненської області в складі:

головуючий суддя: Хилевич С.В.

судді: Ковальчук Н.М, Шеремет А.М.

секретар судового засідання: Деркач І.М.

за участі: сторін,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Рівненського міського суду від 27 грудня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини,

в с т а н о в и л а:

Рішенням Рівненського міського суду від 27 грудня 2016 року зазначений позов задоволено частково: стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1/3 частки всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно до досягнення нею повноліття, починаючи з 21 вересня 2016 року.

Стягнуто з відповідача на користь держави 551, 20 гривень судового збору.

На рішення суду ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, де покликався на його незаконність і необґрунтованість, що фактично полягає у невідповідності висновків суду, що потягло неправильне застосування норм матеріального права.

На її обґрунтування зазначав про неврахування судом того, що з червня 2016 року з дружиною не проживає. Однак на утримання сина надає систематичну матеріальну допомогу, зокрема гроші, купує продукти харчування, несе витрати на шкільні та навчальні потреби, а на прохання позивача надав гроші і їй.

Він був позбавлений можливості надати пояснення по суті, оскільки був відсутній в судовому засіданні, хоча наполягав на розгляді справи за його участі.

Вважав, що позивач не надала доказів про те, що її витрати на сина становлять 2 500 гривень щомісячно, а також доводив, що не спроможний сплачувати аліменти у визначеному судом розмірі. Крім утримання дитини, він надає допомогу батькам, що становить близько 400-500 гривень щомісяця, з якими проживає разом. При цьому просив взяти до уваги, що батько не працює, а матір отримує пенсію в розмірі 1 400 гривень, з них кожного місяця сплачує 730 гривень кредитних коштів та 460 гривень комунальних послуг.

З цих підстав просив рішення суду першої інстанції скасувати, призначивши повторний розгляд справи.

У поданих запереченнях на апеляційну скаргу позивач, вважаючи оскаржуване рішення законним і обґрунтованим, просила залишити його без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, думку осіб, які беруть участь в справі і з'явилися в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи відповідача, колегія суддів прийшла до висновку про відхилення апеляційної скарги.

Частково задовольняючи вимоги позивача про стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини, суд першої інстанції правильно виходив із того, що ОСОБА_2, будучи батьком неповнолітнього сина, зобов'язаний утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Оскільки платник аліментів має регулярний стабільний дохід та отримує заробітну плату, обґрунтовано визначено розмір аліментів на дитину у частці від його доходу. При цьому враховано розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, матеріальне становище платника аліментів та дитини, їхній стан здоров'я, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Як правильно встановлено судом, і ці обставини сторонами не заперечуються, вони мешкають окремо і не ведуть спільного побуту. Від зареєстрованого шлюбу мають сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 Ця обставина також стверджується свідоцтвом про його народження серії НОМЕР_1 (а.с. 4). Не оспорюється і той факт, що дитина проживає з матір'ю та знаходиться на її утриманні.

Спірні відносини виникли з факту невиконання ОСОБА_2 своїх обов'язків як батька, які ґрунтуються на законі, щодо утримання дитини, народженої від шлюбу з позивачем.

Відповідач працює водієм автотранспортних засобів на Приватному підприємстві - фірмі "АвтоТрансКом" та отримує щомісяця 2 165 гривень заробітної платні, про що свідчить довідка про доходи від 07/11-1 від 7 листопада 2016 року (а.с. 20).

Згідно із вимогами ст. 180, ч. 1 ст. 183 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Повно і правильно з'ясувавши обставини справи та встановивши, що суб'єктивні права дитини на утримання їх батьком є порушеними, суд першої інстанції застосував норми матеріального права, які підлягали застосуванню, і обґрунтовано визначив розмір аліментів на малолітнього сина у частці від всіх видів доходу (заробітку) платника аліментів.

Місцевим судом вірно враховано положення ст. 182 СК щодо обставин, які беруться до уваги при визначенні розміру аліментів, а саме стан здоров'я та матеріальне становище дитини й ОСОБА_2, відсутність у відповідача інших дітей та непрацездатних дружини, батьків, дочки, сина, те, що він має постійне місце роботи та стабільний дохід, а також інші обставини, що мають істотне значення для правильного вирішення справи.

За наведеного розмір частки, яка підлягає стягненню зі всіх видів доходів платника аліментів на користь позивача на утримання спільної малолітньої дитини судом обґрунтовано визначено в 1/3 частину, але не менше як 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Будь-яких фактичних даних про неможливість сплачувати аліменти у визначеному судом розмірі відповідач не надав, а судом їх не було здобуто.

Щодо доводів апеляційної скарги про те, що на утриманні ОСОБА_2 перебувають його батьки, то вони не заслуговують на увагу і спростовуються відсутністю відповідних доказів на їх підтвердження.

Та обставина, що відповідач був відсутній у засіданні місцевого суду, а тому, на його переконання, його позбавлено надавати пояснення та докази у справі, не перешкоджають йому скористатися своїми відповідними процесуальними правами в суді апеляційної інстанції.

Так, згідно із ч. 2 ст. 303 ЦПК України апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами.

Забезпечення дитини можливістю здійснювати свої права, які встановлені Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними правовими актами, визнаними в Україні, максимально можливе урахування інтересів дитини при регулюванні сімейних відносин, а також справедливість, добросовісність і розумність відповідно до ст. 7 СК України є одними із загальних засад регулювання сімейних відносин.

Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абз. десятий п. 9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року №3-рп/2003).

Тому доводи особи, що подала апеляційну скаргу, про необхідність та вимушеність захисту її прав, порушуючи тим самим права малолітньої дитини, є неприйнятними для апеляційного суду.

Підставою для залишення оскаржуваного рішення без змін відповідно до ч. 1 ст. 308 ЦПК України є ухвалення його судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 324-325 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити, а рішення Рівненського міського суду від 27 грудня 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий:

Судді: