НОВОМОСКОВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 183/7230/16
№ 2/183/1012/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 січня 2017 року м.Новомосковськ

Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі: головуючого судді Парфьонова Д.О., за участі: секретаря судового засідання Соловйової Т.Р., розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщені Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Новомосковської міської ради Дніпропетровської області, за участю третьої особи без самостійних вимог на предмет спору - Новомосковської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом,

встановив:

позивач звернулася до суду з позовом, в якому просила визнати за нею право власності на житловий будинок з надвірними побудовами, розташований за адресою: вул. Ювілейна, 20, м. Новомосковськ Дніпропетровської області в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_2, померлого 24 квітня 2005 року.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 24 квітня 2005 року помер ОСОБА_2, який за життя склав заповіт, за яким все своє майно заповів позивачу та після смерті якого відкрилася спадщина на житловий будинок з надвірними побудовами, розташований за адресою: вул. Ювілейна, 20, м. Новомосковськ Дніпропетровської області та грошові внески. Звернувшись до нотаріуса із заявами про прийняття спадщини та про видачу свідоцтва про право на спадщину, позивач отримала свідоцтво про право на спадщину на грошові внески після смерті ОСОБА_2 Постановою нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок позивачу відмовлено через відсутність державної реєстрації виниклого права власності. Означену відмову позивач вважає неправомірною та такою, що порушує його право власності.

Позивач, її представник до суду не з'явилися, позивач згідно з заявою, наданою суду просила розглянути справу за відсутності позивачів, наполягав на задоволенні позову.

Представники відповідача, третьої особи у судове засідання не з'явилися, надали суду заяви, згідно з якими просили розглянути справу за відсутності представників, не заперечили проти задоволення позову.

Вивчивши матеріали справи, суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги з огляду на наступні обставини.

Судом встановлено, що на підставі Договору про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку на праві особистої власності з числом кімнат від однієї до п`яти включно від 20 листопада 1961 року ОСОБА_2 надано на праві безстрокового користування земельною ділянкою, розташованою по вул. Кірова, 13-а в м. Новомосковську загальною площею 600 кв.м.

06 лютого 1965 року складено Акт про закінчення будівництва та ввід в експлуатацію індивідуального домоволодіння, у відповідності до якого комісією у складі завідуючого МКГ, міськсанінспекції, держпожежнагляду МВС, техніка БТІ в присутності забудовника ОСОБА_2 встановлено закінчення будівництва житлового будинку, що складається з 3 житлових кімнат, кухні, коридору, корисною площею 53,40 кв.м. житловою площею 31,6 кв.м. з надвірними побудовами сарай, погріб, колодязь, вбиральня. Акт складено техніком, представником інспекції держпожежнагляду. Стан виконання робіт задовільний. Відомостей про затвердження акту про закінчення будівництва та ввід домоволодіння в експлуатацію матеріали справи не містять.

27 липня 2004 року ОСОБА_2 склав заповіт, посвідчений державним нотаріусом Новомосковської державної нотаріальної контори ОСОБА_3 та зареєстрований в реєстрі за № 2-2596, у відповідності до якого заповів все належне йому майно ОСОБА_1

24 квітня 2005 року ОСОБА_2 помер.

24 жовтня 2005 року позивач звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини та про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_2

17 січня 2006 року державним нотаріусом позивачу видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_2 на належні померлому грошові кошти з належними до них відсотками, компенсацією та індексацією.

15 червня 2016 року КП «Новомосковським МБТІ» ДОР складено технічний паспорт на садибний (індивідуальний) житловий будинок, розташований за адресою: вул. Ювілейна 20, м. Новомосковськ Дніпропетровської області, у відповідності до якого будинок складається з: житлового будинку літ. А, загальна площа - 56,8 кв.м, житлова площа - 27,2 кв.м., рік побудови 1964; прибудови літ. а, рік побудови 1964; тамбуру літ. а1, рік побудови 1980; ганку, рік побудови 1980; козирку, рік побудови 1980; літньої кухні літ. Б, рік побудови 1968; прибудови літ. б, рік побудови 1980, сараю літ. В, рік побудови 1970; вбиральні літ. Г, рік побудови 1970; ганку, рік побудови 1970; сараю літ. Д, рік побудови 1970; входу до погрібу літ. Е, рік побудови 1970; свердловини, рік побудови 2011; літнього душу літ. Ж, рік побудови 1991; навісу літ. З, рік побудови 1991; зливної ями літ. я, рік побудови 1968; воріт №1, рік побудови 2006; огорожі № 2, рік побудови 1990; огорожі № 3, рік побудови 1990; замощення І, рік побудови 1990.

У відповідності до відповіді КП «Новомосковський МБТІ» ДОР № 487/16 від 13 липня 2016 року, відповідно до інвентаризаційної справи станом на 29 грудня 2012 будинок, розташований за адресою: вул. Ювілейна, № 20 (колишня адреса - вул. Кірова, № 13-а) в м. Новомосковську побудований ОСОБА_2 згідно з рішенням № 615 виконкому Новомосковської міської ради від 25 жовтня 1961 року (договір про надання у безстрокове користування земельної ділянки посвідчений 28 грудня 1961 року Новомосковською державною нотаріальною конторою за р.№ 5447). Право власності на будинок в БТІ - не зареєстроване.

Постановою нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 12 серпня 2016 року позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_2 на житловий будинок, розташований за адресою: вул. Ювілейна, 20, м. Новомосковськ Дніпропетровської області з підстав відсутності державної реєстрації права власності за померлим на нерухоме майно.

У відповідності до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, не заборонених законом.

Згідно з ч. 3 ст. 3 Закону України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Відповідно до ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав.

По об'єктах, що збудовані до 5 серпня 1992 року, тобто до прийняття постанови КМУ від 5 серпня 1992 року № 449, якою встановлено порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, при їх реєстрації для оформлення права власності одним із документів є висновок про технічний стан будинку (будівлі), що складається БТІ.

Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української PCP, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української PCP 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56. Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мін'юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами).

Відповідно до Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української PCP реєстрацію будинків із обслуговуючими будівлями і спорудами та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української PCP провадили бюро технічної інвентаризації виконкомів місцевих рад депутатів трудящих. Об'єктами реєстрації були будинки та домоволодіння з окремим порядковим номером на вулиці, провулку, площі. Реєстрації підлягали всі будинки і домоволодіння в межах міст і селищ міського типу Української PCP, що належали місцевим радам депутатів трудящих, державним, кооперативним і громадським установам, підприємствам і організаціям, а також ті будинки і домоволодіння, які належали громадянам на праві особистої власності. Інструкція втратила чинність згідно із наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 13 грудня 1995 року № 56.

Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Як розяснив Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ в Листі №24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 р. «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» адресованому головам апеляційних судів областей, міст Києва та Севастополя, Апеляційного суду Автономної Республіки Крим: коли перші власники не оформляли документи на належне їм нерухоме майно та не реєстрували його в органах БТІ, а тому спадкоємець не може отримати у нотаріуса свідоцтво про право на спадщину, то його право має бути визнано в судовому порядку.

Відповідно до ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно зі ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно зі ст.1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, зазначені в заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

У відповідності до ст.ст.1233, 1235, 1236 ЦК України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Заповідач має право охопити заповітом права та обов'язки, які йому належать на момент складення заповіту, а також ті права та обов'язки, які можуть йому належати у майбутньому.

Ст.1268 ЦК України передбачає, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Ч.1 ст.1269 ЦК України визначає, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

В зв'язку з наведеним, враховуючи підтвердження матеріалами справи факту надання померлому в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, підтвердження факту забудови означеної земельної ділянки та зведення на ній житлового будинку, прийняття означеного будинку в експлуатацію, відсутність реєстрації права власності на збудоване майно до 1992 року, враховуючи дані технічного паспорту, своєчасне звернення позивачів до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, наявність складеного померлим заповіту, відсутність доказів на підтвердження відчуження спадкодавцем, іншими особами нерухомого майна на користь третіх осіб, відсутність доказів наявності інших спадкоємців, які мають право на обов`язкову частку у спадщині, суд приходить до переконання, що за позивачем, як спадкоємцем ОСОБА_2 належить визнати право власності на житловий будинок, як спадкоємцем за заповітом.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 60, 213-215 ЦПК України, суд -

вирішив:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Новомосковської міської ради Дніпропетровської області, за участю третьої особи без самостійних вимог на предмет спору - Новомосковської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, РНОКПП НОМЕР_1, право власності на житловий будинок з надвірними побудовами, розташований за адресою: вул. Ювілейна, 20, м. Новомосковськ Дніпропетровської області, який в цілому складається з: житлового будинку літ. А, загальна площа - 56,8 кв.м, житлова площа - 27,2 кв.м.; прибудови літ. а; тамбуру літ. а1; ганку; козирку; літньої кухні літ. Б,; прибудови літ. б,; сараю літ. В; вбиральні літ. Г; ганку; сараю літ. Д,; входу до погрібу літ. Е; літнього душу літ. Ж; навісу літ. З; зливної ями літ. я; огорожі № 2; огорожі № 3; замощення літ. І в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_2, померлого 24 квітня 2005 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області через Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області шляхом подання в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Д.О. Парфьонов