Справа № 161/1168/17
Провадження № 4-с/161/48/17
У Х В А Л А

22 лютого 2017 року Луцький міськрайонний суд Волинської області

в складі:

головуючого - судді Рудської С.М.

при секретарі Марчак Е.Є.

за участю:

представника заявника ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Луцьку справу за скаргою Волинського обласного управління АТ «Ощадбанк» на дії головного державного виконавця Другого відділу державної виконавчої служби міста ОСОБА_2 територіального управління юстиції у Волинській області ОСОБА_3 про повернення виконавчого документа стягувачу,-

В С Т А Н О В И В:

Волинське обласне управління АТ «Ощадбанк» звернулося до суду з даною скаргою на обґрунтування вказавши, що на виконання рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області по справі № 161/2319/13-ц від 07.03.2013 року було видано виконавчий лист про стягнення з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 солідарно в користь АТ «Державний ощадний банк України» в особі Волинського обласного управління АТ «Ощадбанк» заборгованості за договором кредитної лінії в сумі 88064,60 грн. та судових витрат по справі в сумі 880,65 грн. по 440,32 грн. з кожного, що був поданий до Другого ВДВС м. Луцьк ГТУЮ. По даному виконавчому листу 16.07.2013 року було відкрито виконавче провадження № 38846898. 24.06.2016 року державним виконавцем Денисюк В.С. було винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачу відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження». З даною постановою банк не погоджується, вважає її незаконною, такою, що порушує його права як стягувача. Так, в порушення вимог ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» державним виконавцем не вжито всіх необхідних заходів щодо пошуку майна та коштів належних боржнику. Крім того, постанову про повернення виконавчого документу стягувачу Банком було отримано лише 19.01.2017 року, а тому вважають, що строк на оскарження не є пропущений. На підставі наведеного, просить суд визнати постанову головного державного виконавця Другого ВДВС м. Луцьк ГТУЮ у Волинській області ОСОБА_3 від 24.06.2016 року про повернення виконавчого документу незаконною; скасувати постанову про повернення виконавчого документа стягувачу від 24.06.2016 року; зобовязати Другий ВДВС м. Луцьк ГТУЮ у Волинській області відновити виконавче провадження № 38846898, відповідно до ч. 1 ст. 41 Закону України «Про виконавче провадження».

В судовому засіданні представник заявника скаргу підтримав, надав пояснення аналогічні до викладених у письмовій скарзі.

Представник субєкта оскарження Другого ВДВС м. Луцьк ГТУЮ в судове засідання не зявився, причину неявки суду не повідомив, про день, час, місце слухання справи повідомлявся належним чином, заперечення на скаргу суду не надав.

Таким чином, суд вважає, що неявка представника Другого ВДВС м. Луцьк ГТУЮ не є поважною.

За таких обставин суд вважає можливим розглянути справу за відсутності представника суб»єкта оскарження, оскільки його неявка не перешкоджає розгляду справи по суті.

Вислухавши пояснення представника заявника, лослідивши письмові докази по справі, суд приходить до наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 383 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Частинами 1, 3 ст. 6 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб. Рішення, дії або бездіяльність державного виконавця можуть бути оскаржені в порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно ч. 1 ст. 82 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби можуть бути оскаржені стягувачем та іншими учасниками виконавчого провадження (крім боржника) до начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, або до керівника відповідного органу державної виконавчої служби вищого рівня чи до суду.

Виконання судового рішення є невід'ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, визначені у законі дії, спрямовані на захист і поновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (абзац третій пункту 2 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 13 грудня 2012 року № 18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (абзац другий пункту 3 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 25 квітня 2012 року № 11-рп/2012). Відповідно до практики Європейського суду з прав людини право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як невід'ємна частина судового розгляду (пункт 43 Рішення у справі «Шмалько проти України» від 20 липня 2004 року).

З матеріалів справи вбачається, що на виконання рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області по справі № 161/2319/13-ц від 07.03.2013 року було видано виконавчий лист про стягнення з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 солідарно в користь АТ «Державний ощадний банк України» в особі Волинського обласного управління АТ «Ощадбанк» заборгованості за договором кредитної лінії в сумі 88064,60 грн. та судових витрат по справі в сумі 880,65 грн. по 440,32 грн. з кожного (а.с. 4-5).

Вказаний виконавчий лист знаходився на примусовому виконанні в Другому відділі державної виконавчої служби міста ОСОБА_2 територіального управління юстиції у Волинській області.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на обґрунтування своїх вимог та заперечень. Докази надаються сторонами та іншими особами, що приймають участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для прийняття рішення по справі і за якими у сторін та інших осіб, які приймають участь у справі, виникає спір.

Відповідно до ч. 2 ст. 30 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний провести виконавчі дії з виконання рішення протягом шести місяців з дня винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, а з виконання рішення немайнового характеру - у двомісячний строк. Строк здійснення виконавчого провадження не включає час відкладення провадження виконавчих дій або зупинення виконавчого провадження на період проведення експертизи чи оцінки майна, виготовлення технічної документації на майно, реалізації майна боржника, час перебування виконавчого документа на виконанні в адміністрації підприємства, установи чи організації, фізичної особи, фізичної особи - підприємця, які здійснюють відрахування із заробітної плати (заробітку), пенсії та інших доходів боржника. Строк здійснення зведеного виконавчого провадження обчислюється з моменту приєднання до такого провадження останнього виконавчого документа.

До теперішнього часу рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 07.03.2013 року не виконано.

Доказів того, що виконавчі дії з примусового виконання рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 07.03.2013 року були проведені у строки, встановлені ч. 2 ст. 30 Закону України «Про виконавче провадження», Другим ВДВС м. Луцьк ГТУЮ суду не надано.

24.06.2016 р. державним виконавцем Другому відділі державної виконавчої служби міста ОСОБА_2 територіального управління юстиції у Волинській області ОСОБА_3 винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві на підставі п. 7 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» (а.с. 6).

П. 7 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо боржник - фізична особа (крім випадків, коли виконанню підлягають виконавчі документи про стягнення аліментів, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом чи іншим ушкодженням здоров'я, у зв'язку з втратою годувальника, а також виконавчі документи про відібрання дитини) чи майно боржника, розшук яких здійснювався органами Національної поліції, не виявлені протягом року з дня оголошення розшуку.

Відповідно до вимог статті 32 Закону України "Про виконавче провадження" заходами примусового виконання є: 1) звернення стягнення на кошти та інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб; 2) звернення стягнення на заробітну плату (заробіток), доходи, пенсію, стипендію боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу певних предметів, зазначених в рішенні; 4) інші заходи, передбачені рішенням.

Згідно з п. 8 ст. 52 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець проводить перевірку майнового стану боржника не пізніше наступного для після закінчення строку для самостійного виконання. У подальшому така перевірка проводиться державним виконавцем кожні два тижні щодо виявлення рахунків боржника, кожні три місяця щодо виявлення нерухомого та рухомого майна боржника та його майнових прав, отримання інформації про доходи боржника.

Другим відділом державної виконавчої служби міста ОСОБА_2 територіального управління юстиції у Волинській області не надано жодних доказів на підтвердження того, що державним виконавцем Денисюк В.С. були вжиті заходи примусового виконання, передбачені ст. 32 Закону України «Про виконавче провадження», а також проведено дії щодо розшуку постійного місця роботи боржника, здійснення заходів у відповідності до ст. ст. 68-70 Закону України "Про виконавче провадження" щодо звернення стягнення на його заробітну плату, як і не надано доказів того, що ним вживалися систематичні заходи по виявленню рухомого та нерухомого майна боржника.

За таких обставин суд вважає, що державний виконавець не обґрунтував належними доказами того, що ним в повній мірі використані надані йому права, передбачені ч. 3 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» та вжито всі передбачені законом заходи примусового виконання рішення суду.

Згідно з ч 1 ст. 31 Закону України «Про виконавче провадження» копії постанов державного виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі документи виконавчого провадження), що державний виконавець зобов'язаний довести до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам із супровідними листами простою кореспонденцією, крім постанов про відкриття виконавчого провадження або відмову у відкритті виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу відповідно до статті 47 цього Закону, що надсилаються рекомендованим листом з повідомленням про вручення. Боржник вважається повідомленим про відкриття виконавчого провадження, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

Докази того, що постанова про повернення виконавчого документа стягувачу АТ «Ощадбанк» була направлена на його адресу у відповідності до вимог ч. 1 ст. 31 Закону України «Про виконавче провадження» субєктом оскарження суду не надані.

Відповідно до статті 385 ЦПК України скаргу на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби може бути подано до суду у десятиденний строк, а при оскарженні постанови про відкладення провадження виконавчих дій - у триденний строк, які обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав чи свобод.

Із матеріалів справи вбачається, що заявник АТ «Ощадбанк» оскаржувану постанову отримав 19.01.2016 р., що підтверджується вхідним штемпелем АТ «Ощадбанк» та зареєстровано за № 235 (а.с. 6). Зі скаргою на вказану постанову до суду звернувся 25.01.2017 р., тобто скаргу заявником було подано у передбачений законом строк.

За таких обставин суд вважає, що скарга Волинського обласного управління АТ «Ощадбанк» є обґрунтованою та такою, що підлягає до задоволення.

Керуючись ст.ст. 383-387 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Скаргу Волинського обласного управління АТ «Ощадбанк» на дії головного державного виконавця Другого відділу державної виконавчої служби міста ОСОБА_2 територіального управління юстиції у Волинській області ОСОБА_3 про повернення виконавчого документа стягувачу- задовольнити.

Визнати постанову головного державного виконавця Другого відділу державної виконавчої служби міста ОСОБА_2 територіального управління юстиції у Волинській області ОСОБА_3 від 24.06.2016 року про повернення виконавчого документа стягувачу неправомірною.

Скасувати постанову головного державного виконавця Другого відділу державної виконавчої служби міста ОСОБА_2 територіального управління юстиції у Волинській області ОСОБА_3 від 24.06.2016 року про повернення виконавчого документа стягувачу.

Зобовязати Другий відділ державної виконавчої служби міста ОСОБА_2 територіального управління юстиції у Волинській області відновити виконавче провадження № 38846898.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Волинської області через Луцький міськрайонний суд шляхом подання апеляційної скарги на ухвалу суду протягом пяти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги на ухвалу суду. У разі подання апеляційної скарги, ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Луцького міськрайонного

суду Волинської області ОСОБА_6