АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Справа № 623/1216/17 Головуючий суддя І інстанції Одарюк М. П.
Провадження № 22-ц/790/5507/17 Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: Спори, що виникають із сімейних правовідносин про стягнення аліментів
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 вересня 2017 року м. Харків.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області в складі:

Головуючого судді - Яцини В.Б.

суддів: - Кругової С.С., Карімової Л.В.,

за участю секретаря - Баранкової В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 03 серпня 2017 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про зміну виду стягнення аліментів та зменшення їх розміру,

В С Т А Н О В И Л А :

У червні 2017 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 про зміну виду стягнення аліментів та зменшення їх розміру. В обґрунтування позову вказав, що 03.10.2009 уклав шлюб з відповідачем у справі. У шлюбі у них народилась дочка ОСОБА_5, а 18.09.2014 шлюб було розірвано, після розірвання шлюбу дочка залишилась проживати разом з матір'ю. Рішенням Ізюмського міськрайонного суду від 25.02.2015 з позивача стягнуто аліменти на утримання доньки ОСОБА_5 у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку, щомісячно до повноліття дитини. Оскільки він ніде не працює, не зміг працевлаштуватися через центр зайнятості, а розмір середнього заробітку у межах Харківської області складає 5893,00 грн., просить суд зменшити розмір аліментів, які він сплачує на користь відповідачки, змінивши вид стягнення з 1/4 частини заробітку (доходу) щомісячно, на тверду грошову суму в розмірі 1000,00 грн. до повноліття дитини щомісячно.

Рішенням Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 03 серпня 2017 року відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про зміну виду стягнення аліментів та зменшення їх розміру.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_3 в апеляційній скарзі просить вказане рішення скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

В обґрунтування скарги зазначено, що оскаржуване рішення ухвалено за невідповідності висновків суду обставинам справи. Вказав, що судом безпідставно не було надано належної оцінки зміні його матеріальному становищу як безробітному.

Колегія суддів, вислухавши суддю доповідача, пояснення осіб, що з'явились, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено, що рішенням Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 25 лютого 2015 року з позивача на користь відповідачки стягнуто аліменти на утримання доньки ОСОБА_5 у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції дійшов висновку, що позивач є працездатною особою, будь-яких обмежень у працевлаштуванні не має, на обліку у центрі зайнятості як безробітний не перебуває, доказів того, що його майновий стан погіршився, що унеможливлює сплату аліментів у раніше визначеному розмірі, суду не надав.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Положеннями ч. 3 ст. 181 СК України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Згідно ч. 1 ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

При цьому підстави визначення розміру аліментів у частках до заробітку (доходу) або у твердій сумі визначаються з урахуванням як положень ст. 182 СК України, так і положень ст.ст. 183, 184 СК України.

Так, районним судом вірно було застосовано правовий висновок, викладеній у Постанові судової палати у цивільних справах Верховного суду України від 05 лютого 2014 року, прийнятої за наслідками розгляду справи № 6-143-цс13, за якою, з огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки). При розгляді позовів, заявлених з зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки ст. 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов'язку батьків утримувати своїх дітей (ст. 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст. 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст. 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»).

Проте, у справі, що розглядається, позивач не довів зазначені у законі підстави для зміну способу стягнення аліментів, що пов'язані зі змістом його, платника аліментів, або отримувача аліментів чи дитини, матеріального становища, належних і допустимих доказів з цього приводу до суду не було надано. Позивач під час апеляційного розгляду визнав, що з дня ухвалення рішення Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 25 лютого 2015 року про стягнення аліментів, його майновий стан не змінився, він продовжує бути безробітним. Посилання позивача на те, що районний суд не зважаючи на мінливий характер його доходів безпідставно призначив до стягнення аліменти у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку, а не у твердій сумі, є безпідставним, оскільки такі доводи стосуються законності вказаного рішення районного суду, яке позивачем не було оскаржене, набрало чинності і тому є обов'язковим для виконання.

Якщо рішення суду є незрозумілим для осіб, які брали участь у справі, або для державного виконавця, приватного виконавця, у тому числі стосовно його виконання, то відповідно до ст. 221 ЦПК України вони не позбавлені права звернутися до суду із відповідною заявою про роз'яснення свого рішення.

З огляду на те, що судом першої інстанції ухвалено рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, та керуючись ч. 1 ст. 308 ЦПК України, колегія суддів відхиляє апеляційну скаргу та залишає оскаржуване рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п. 1 ч. 1 ст. 307, ст.ст. 313, 314, 315, 317, 319, 324, 325, 327 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 03 серпня 2017 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, і протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий -

Судді -