Справа № 161/9182/17
Провадження № 2/161/3018/17
ЛУЦЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 вересня 2017 року Луцький міськрайонний суд Волинської області у складі :

головуючого - судді Кирилюк В.Ф.

при секретарі Турук І.Р.

з участю: представників позивача ОСОБА_1, ОСОБА_2,

представника відповідача Піц М.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Луцьку справу за позовом ОСОБА_4 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Птахокомплекс "Губин" про визнання недійсним договору поставки від 31.10.2016 року,-

в с т а н о в и в:

ОСОБА_4 звернувся в суд з позовом до ТзОВ "Птахокомплекс "Губин" про визнання недійсним договору поставки від 31.10.2016 року.

Позов обґрунтовує тим, що у провадженні Луцького міськрайонного суду перебуває справа за позовом ТзОВ «Птахокомплекс» Губин» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості в сумі 67456,38 грн. З матеріалів даної справи вбачається, що відповідач просить стягнути з нього заборгованість, яка нібито виникла з господарських відносин з поставки товару, шляхом укладення договору у спрощений спосіб, а саме погодження та підписання видаткової накладної №ПОБГУ043656 від 31.10.2016 року.

Позивач вказує, що з 13.10.2010 року по 13.12.2016 рік він працював на різних посадах в агропромисловій групі «Пан Курчак», зокрема на підприємствах ТзОВ «Агротехніка» та ТзОВ «Птахокомплекс «Губин»(останнє місце роботи керівник з експертної логістики). В вересні-жовтні 2016 року проводилася інвентаризація складів, де, як йому вказали, виявилась певна недостача товару, хоча інвентаризаційного опису йому ніхто не надавав. Згодом, в кінці жовтня 2016 року до нього передзвонив власник підприємства та вказав, що якщо він хоче продовжувати працювати на роботі у ТзОВ "Птахокомплекс "Губин", слід підписати документи для перекриття недостачі по бухгалтерії. В листопаді 2016 року йому була надана на підпис видаткова накладна №ПОБГУ043656 від 31.10.2016 року про те, що він нібито купив у відповідача товар та запропоновано надати заяву про утримання цієї суми з його заробітної плати. При цьому власник та в.о. директора товариства запевнили його, що ці документи будуть знаходитись в бухгалтерії товариства та відрахування по них проводитися не буде. Позивач погодився на вказані умови та підписав видаткову накладну та заяву. Однак, 13.12.2016 року його було звільнено за п. 3 ст. 40 КЗпП України.

Позивач вказує також, що зі змісту видаткової накладної вбачається, що відповідач ніби то відвантажив йому 11 найменувань товарів в кількості 1782,21 кг на загальну суму 67456,38 грн., в тому числі ПДВ - 11242,73 грн. Відповідальною особою за доставку був ОСОБА_5, відповідальною за здійснення господарської операції і правильність її оформлення - ОСОБА_6, які фактично йому нічого не поставляли. Також зі змісту накладної слідує, що від позивача було замовлення №Р-2-1/2012 від 25.11.2015 року, товар мали доставити на адресу АДРЕСА_1. Однак, замовлення він ніколи не подавав і не підписував, жодної будівлі чи складу в нього немає, підприємцем він не був і не є на даний час. Крім того, за вказаною адресою знаходяться фірми, що входять в агропромислову групу «Пан Курчак».

З огляду на вищевикладене, зазначає, що жодних фактичних дій, які б свідчили про те, що між ТзОВ «Птахокомплекс «Губин» та ОСОБА_4 було укладено договір поставки від 31.10.2016 року немає та жодними доказами це не підтверджується (зокрема відсутній письмовий договір поставки, належним чином оформлені первинні бухгалтерські документи, які підтверджували укладення та виконання договору поставки, здійснення фактичного відпуску товарів, товарно-транспортні документи; відсутні документи, які свідчать про визнання (прийняття) договору до виконання з обох сторін, тощо).

Покликаючись на викладені обставини, позивач просить визнати недійсним договір поставки від 31.10.2016 року, підписаний між ТзОВ «Птахокомплекс «Губин» та ОСОБА_4, судові витрати по справі покласти на відповідача.

Представники позивача в судовому засіданні заявлені вимоги підтримали із підстав, зазначених у позовній заяві, просили позов задовольнити.

В судовому засіданні представник відповідача у задоволенні позову просив відмовити.

Заслухавши пояснення сторін, з'ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав.

З пояснень представників сторін, матеріалів справи судом встановлено, що ОСОБА_4 з 13.10.2010 року по 13.12.2016 року працював на різних посадах в агропромисловій групі «Пан Курчак», зокрема на підприємствах - ТзОВ «Агротехніка» та ТзОВ «Птахокомплекс «Губин»»(останнє місце роботи керівник з експертної логістики).

Згідно видаткової накладної №ПОБГУ043656 від 31.10.2016 року ОСОБА_4 отримав від ТзОВ «Птахокомплекс «Губин» продукцію - курятину на загальну суму 67456,38 грн. (а.с. 8).

15 листопада 2016 року ОСОБА_4 подав на ім'я в.о. директора ТзОВ «Птахокомплекс «Губин» заяву про утримання із його заробітної плати щомісячно 5621,37 грн. за придбану продукцію згідно видаткової накладної №ПОБГУ043656 від 31.10.2016 року (а.с. 11).

13 грудня 2016 року ОСОБА_4 було звільнено з ТзОВ «Птахокомплекс «Губин» на підставі п.3 ст.40 КЗпП України.

Покликаючись на те, що ОСОБА_4 придбану продукцію не оплатив, ТзОВ «Птахокомплекс «Губин» 17.05.2017 року звернулося до Луцького міськрайонного суду з позовом до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості в розмірі 67456,38 грн.(а.с.40).

Покликаючись на те, що продукцію від товариства не отримував, видаткову накладну та заяву про утримання вартості продукції з його заробітної плати підписав, боячись бути звільненим з роботи, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Загальні підстави визнання договору недійсним та застосування правових наслідків визнання його недійсним передбачені ст.ст.203, 215 ЦК України, відповідно до яких підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Згідно положень статей 626-640 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.

Виходячи з положень ст. 712 ЦК України, договір поставки - це такий різновид договору купівлі-продажу, за яким продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Договір поставки є двостороннім (правами та обов'язками наділені як постачальник, так і покупець), консенсуальним (вважається укладеним з моменту досягнення згоди між сторонами щодо всіх істотних умов) і відплатним (постачальник передає товар покупцю за відповідну плату).

У ч. 2 ст. 712 ЦК України наголошується на застосуванні до договору поставки загальних положень про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Разом з тим договору поставки властиві ознаки, що виокремлюють його серед інших договорів і дають підстави розглядати його як договір, якому властиве особливе правове регулювання:

1)до обсягу прав і обов'язків сторін входить не тільки продаж товару, що поставляється, а і його доставка;

2)передача товарів продавцем (постачальником) покупцеві повинна здійснюватися в обумовлений договором строк або строки;

3)у договорі поставки момент укладання договору віддалений у часі від моменту виконання, тому що товару, який є предметом договору поставки, може і не бути на момент укладання договору;

4)має істотне значення, з якою метою покупець хоче придбати товар у постачальника, тому що за договором поставки покупцеві передається товар для використання його у підприємницькій діяльності або з іншою метою, що не пов'язана з особистим, сімейним, домашнім та іншим подібним використанням;

5)система договірних зв'язків при укладанні договору поставки зазвичай є складною. Тому постачальником не завжди виступає власник (виробник) майна, що є предметом поставки, ним може бути і посередник, який реалізує покупцеві товар з метою одержання прибутку.

Крім зазначених ознак, договір поставки має й інші істотні особливості.

Сторонами в договорі поставки є постачальник і покупець, до яких законодавець висуває певні вимоги. Так, постачальник має обов'язково займатися підприємницькою діяльністю. Що ж до покупця, то він може використовувати придбаний ним товар як у підприємницькій діяльності, так і з іншою метою, але така мета має бути відмінною від особистого (сімейного, домашнього та ін.) використання.

Предметом договору поставки є товар, призначений для підприємницької діяльності, а також інших цілей, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім та іншим споживанням. Ним може виступати продукція виробничого призначення, товари, призначені для продажу на ринку, продукція, призначена для промислової переробки, тощо.

Істотними умовами договору поставки є також: кількість та якість товару, умови про порядок і строки поставки товару, тара або упаковка товару, маркування, строки поставки, умова про ціну і порядок розрахунків за поставлені товари.

Позивач та його представники в судовому засіданні просять визнати недійсним укладений між сторонами 31.10.2016 року самедоговір поставки, на підтвердження якого надають видаткову накладну за цією датою, однак на думку суду, ця видаткова накладна може за певних обставин підтверджувати лише факт отримання 31.10.2016 року фізичною особою ОСОБА_4 від ТзОВ «Птахокомплекс «Губин» вказаної у видатковій накладній продукції, але аж ніяк не факт наявності договірних відносин, які випливають із договору поставки, сторонами якого є постачальник та покупець.

В даній справі відсутні будь-які докази, відповідно до яких можливо було б встановити та перевірити, що 31.10.2016 року між позивачем та відповідачем, із врахуванням вищевказаних положень чинного законодавства України, дійсно мало місце укладення договору поставки товару, а також перевірити та встановити істотні умови цього договору, а саме: мета придбання товару у постачальника, які саме, в якій кількості та якості, звідки і куди, в який строк, якою вартістю, за яку винагороду відповідач мав поставити позивачу товар і яка була передбачена відповідальність кожної із сторін за невиконання своїх зобов'язань.

Позивач у позовній заяві та представники позивача в судовому засіданні вказують на те, що що жодних фактичних дій, які б свідчили про те, що між ТзОВ «Птахокомплекс «Губин» та ОСОБА_4 було укладено договір поставки від 31.10.2016 року немає та жодними доказами це не підтверджується (зокрема відсутній письмовий договір поставки, належним чином оформлені первинні бухгалтерські документи, які підтверджували укладення та виконання договору поставки, здійснення фактичного відпуску товарів, товарно-транспортні документи; відсутні документи, які свідчать про визнання (прийняття) договору до виконання з обох сторін, тощо).

Із змісту роз'яснень, які містяться у пункті 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» N 9 від 06.11.2009 року вбачається, що відповідно до частини першої статті 215 ЦК підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК, саме на момент вчинення правочину. Не може бути визнаний недійсним правочин, який не вчинено.

Крім того, статті 509, 526, 530 ЦК визначають, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Таким чином, на думку суду, позивач не довів належними та допустимими доказами, що між ним та ТзОВ «Птахокомплекс «Губин» 31.10.2016 року у встановленому чинним законодавством України порядку було укладено договір поставки товару і, так само, наявність підстав для визнання такого договору недійсним.

Частиною 2 ст. 59 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

На основі викладеного суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити.

На підставі ст.ст.11, 203, 215, 509, 526, 530, 626-640, 712 ЦК України, керуючись ст.ст.10, 11, 57- 60, 88, 212-215, 218 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

У задоволені позову ОСОБА_4 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Птахокомплекс "Губин" про визнання недійсним договору поставки від 31.10.2016 року - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Волинської області через Луцький міськрайонний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Cуддя Луцького міськрайонного суду В.Ф.Кирилюк