Провадження №2/592/371/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 лютого 2017 року м.Суми

Ковпаківський районний суд м. Суми у складі: головуючого - судді Хитрова Б.В., за участю секретаря судового засідання Чайки Т.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Суми цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до візового центру «NRGi group» в особі ФОП ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої невиконання договору, -

встановив:

Позивач 06.12.2016 року звернувся до суду з позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 09 грудня 2015 року між ним та Візовим центром «NRGi group», в особі ФОП ОСОБА_2 укладено договір-доручення на надання візової підтримки і інформаційних послуг, а саме отримання річної робочої візи для виїзду до Польщі. Ціна послуг, яку позивачу запропонував відповідач становила 400 євро. 09 грудня 2015 року позивач віддав відповідачу 200 євро (попередня оплата). Згідно умов вищевказаного договору, залишок коштів в розмірі 200 євро, мали бути сплачені після виконання відповідачем взятих на себе зобов'язань. За домовленістю сторін строк виконання зобов'язання за договором складав до 01 березня 2016 року. Проте, послуги з підготовки пакета документів для виїзду до Польщі не були виконанні, хоча зі сторони позивача всі зобов'язання за договором були виконані. Позивач зателефонував відповідачеві у лютому 2016 р. - він відповів, що документи ще не готові. Наступного разу зателефонував 01 березня 2016 р. (останній строк виконання послуги) і відповідач відповів, що візи не буде. Окрім того, позивач ще декілька разів телефонував відповідачу. 15 березня 2016 р. на дзвінок позивача відповідач відповів, що не знає, коли документи для виїзду до Польщі будуть готові. Після цього відповідач на дзвінки не відповідав. Після численних спроб телефоном дізнатися про виконання відповідачем своїх зобов'язань за договором, позивач відвідав офіс візового центру «NRGi group», де секретар в приймальні відповіла, що його документами займається директор (відповідач), а він знаходиться у відрядженні. 18 березня 2016 року позивач звернувся до Управління у справах захисту споживачів, де написав заяву, щодо невиконанням відповідачем своїх зобов'язань, та вимогою повернути аванс в розмірі 200 євро. 14 квітня 2016 р. ФОП ОСОБА_3 повернув позивачу 100 євро, про що є акт прийому-передачі. Але позивач змушений звернутись до суду, адже відповідач не здійснює жодних дій, щодо виконання умов договору, або ж повернення залишку заборгованості в розмірі 100 євро, у зв'язку з цим позивач зазнає грошових збитків, оскільки на даний час міг би працювати в Польщі, та заробляти кошти. Тому позивач просить стягнути з відповідача - Візового центру «NRGi group», в особі ФОП ОСОБА_3 (ідентифікаційний номер:НОМЕР_1) на користь ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер: НОМЕР_2) суму авансу у розмірі 100 (сто) евро., що еквівалентно 2796 грн. 16 коп. відповідно до курсу НБУ на день подачі позовної заяви, за договором від 09 грудня 2015 року, та стягнути з відповідача - Візового центру «NRGi group», в особі ФОП ОСОБА_3 (ідентифікаційний номер:НОМЕР_1) на користь ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер: НОМЕР_2) кошти, понесені при оплаті судового збору у розмірі 551 грн. 20 коп., а також кошти, затрачені на правову допомогу у розмірі 2000 (дві тисячі) грн.

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі із зазначених вищее підстав, просив їх задовольнити. Додатково пояснив, що він уклав договір з ФОП ОСОБА_2 за яким останній пообіцяв оформити йому візу для виїзду до Польщі, хоча ці обставини і не зазначені в письмовому договорі з останнім.

Для оформлення візи потрібен виклик юридичної особи йому, тобто ОСОБА_1, до Польщі який нібито взявся оформити для нього відповідач, але своєї обіцянки не дотримався. Доказів вказаних обставин він. тобто позивач, не має. Не може надати суду доказів, що відповідач не надав йому послуг відповідно до пункту 1.1. договору про надання візової підтримки та інформаційних послуг ( а.с. 9-10)

Відповідача, повідомлений належним чином про час а місце розгляду справи, в судове засідання не з'явився, надав суду письмове заперечення проти позову в якому зазначив, що позивач вже був два роки тому їх клієнтом, про що свідчіть наявність річної візи в його паспорті та умови на виконання послуг. Цей факт дає зрозуміти відсутність шахрайских дій з його боку. Процедура підготовки пакета документів для польської національної візі з можливістю знаходження безперервно на території Польщі один рік, передбачає складну процедуру отримання запрошення від польської юридичної особи термін видачі якого по польським нормам законодавства передбачав від 45 і більше (термін розгляду може тривати і 60 днів в залежності від завантаження інспектора). Про ці терміни позивач був попереджений і на тій підставі терміни виконання не були прописані в умові. На той час коли документи перебували на розгляді позивач звернувся до нас з проханням повернути аванс в зв'язку з тим що вже не потребує візи. Відповідачем була повернена частина авансу в розмірі 100 євро, про що свідчіть розписка про отримання. В поверненні залишку авансу в розмірі 2790 грн. було відмовлено в зв'язку з тим, що позивачем були понесені збитки пов'язані з підготовкою та замовленням документів. Також заперечує проти судових витрат на підставі того, що позивач не надав доказів того що ОСОБА_4 надає юридичні послуги.

Перевіривши матеріали справи та дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позовні вимоги не обґрунтовані та задоволенню не підлягають.

Судом встановлено, що 09 грудня 2015 року між ОСОБА_1 та Візовим центром «NRGi group», в особі ФОП ОСОБА_2 укладено договір-доручення на надання візової підтримки і інформаційних послуг, а саме отримання річної робочої візи для виїзду до Польщі.

Ціна послуг, яку позивач запропонував відповідач становила 400 євро. 09 грудня 2015 року позивач віддав відповідачу 200 євро (попередня оплата). Згідно умов вищевказаного договору, залишок коштів в розмірі 200 євро, мали бути сплачені позивачем після виконання відповідачем взятих на себе зобов'язань.

За домовленістю сторін строк виконання зобов'язання за договором складав до 01 березня 2016 року.

Позивач вважає, що відповідачем послуги з підготовки пакета документів для виїзду до Польщі не були виконанні, хоча з його сторони всі зобов'язання за договором були виконані.

З версією позивача він зателефонував відповідачеві у лютому 2016 р. - він відповів, що документи ще не готові. Наступного разу зателефонував 01 березня 2016 р. (останній строк виконання послуги) і відповідач відповів, що візи не буде. Окрім того, позивач ще декілька разів телефонував відповідачу. 15 березня 2016 р. на дзвінок позивача відповідач відповів, що не знає, коли документи для виїзду до Польщі будуть готові. Після цього відповідач на дзвінки не відповідав. Після численних спроб телефоном дізнатися про виконання відповідачем своїх зобов'язань за договором, позивач відвідав офіс візового центру «NRGi group», де секретар в приймальні відповіла, що його документами займається директор (відповідач), а він знаходиться у відрядженні.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. У відповідності зі статтею 11 цього Кодексу зобов'язання виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

18 березня 2016 року позивач звернувся до Управління у справах захисту споживачів, де написав заяву, щодо невиконанням відповідачем своїх зобов'язань, та вимогою повернути аванс в розмірі 200 євро. 14 квітня 2016 р. ФОП ОСОБА_3 повернув позивачу 100 євро, про що є акт прийому-передачі. Але позивач змушений звернутись до суду, адже відповідач не здійснює жодних дій, щодо виконання умов договору, або ж повернення залишку заборгованості в розмірі 100 євро, у зв'язку з цим позивач зазнає грошових збитків, оскільки на даний час міг би працювати в Польщі, та заробляти кошти.

Судом встановлено, що предметом договору-доручення про надання візової підтримки та інформаційних послуг, укладеним між сторонами 09.12.2015 р. є надання інформаційних послуг для отримання візи в Польщу.

Відповідно до наданого відповідачем заперечення позивач, на час коли документи перебували на розгляді звернувся до відповідача з проханням повернути аванс в зв'язку з тим що вже не потребує візи. Відповідачем була повернена частина авансу в розмірі 100 євро, про що свідчіть розписка про отримання. Дані обставини позивачем підтвердив в судовому засіданні, крім того зазначив, що відповідач, по спірному договору, зобов'язався зробити йому візу в Польщу, однак дана вимога не є предметом договору.

Відповідно до п.п.5.2 договору-доручення про надання візової підтримки та інформаційних послуг від 09.12.2015 р. Виконавець не несе відповідальності перед Клієнтом за дії третіх осіб (Посольств, консульств), але повертає повну або часткову вартість послуг по даному договору при відмові в візі.

Судом встановлено, що відповідач фактично виконав умови договору-доручення про надання візової підтримки та інформаційних послуг від 09.12.2015 р. та надав позивачу відповідні інформаційні послуги в зв'язку з чим поніс збитки пов'язані з підготовкою та замовленням документів, які оцінює в сумі неповернутих коштів в розмірі 100 євро.

У відповідях від 29.04.2016 року ( а.с. 11, 12) відповідних органів, що займаються захистом прав споживачів не зазначено про наявність будь-яких порушень з боку відповідача вимог ЗУ « Про захист прав споживачів.

Суд вважає, що позивач всупереч вимог ст.ст. 10, 60 ЦПК України не надав суду доказів тих обставин, що відповідач своєчасно не приступив до виконання зобов'язань за договором, або іншим чином порушив вимоги ст. 10 ЗУ «Про захист прав споживачів» посилання на який позивач обрав способом захисту своїх прав.

Суд також констатує, що позивачем не надано доказів, що укладений між сторонами спору договір передбачав саме оформлення візи позивачу, а не надання консультативних послуг з її оформлення та супроводження підготовки документів до відповідних органів іноземної держави для отримання права на в'їзд до країни та перебування в ній протягом бажаного терміну.

Таким чином між сторонами склались цивільно-правові правовідносини, які регулюються загальними положеннями про зобов'язальне право, виконання зобов'язань, правові наслідки порушення зобов'язання та оскільки відповідач фактично виконав свої зобов'язання перед позивачем по справі, по укладеному договору, тобто надав йому інформаційні послуги по отриманню візи, в зв'язку з чим поніс збитки, які оцінює в 100 євро, що і є неповернутою частиною коштів, сплачених позивачем, то позовні вимоги позивача є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 509, 526, 527, 530, 533, 534, 553, 554 ЦК України, ст.ст. 10, 60, 88, 174, 212, 213 ЦПК України, ст. 10 ЗУ «Про захист прав споживачів», суд -

вирішив:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до візового центру «NRGi group» в особі ФОП ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої невиконання договору відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення до Апеляційного суду Сумської області через Ковпаківський районний суд м. Суми. Особи які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Повний текст судового рішення виготовлено 21.02.2017 р.

Суддя Б.В. Хитров