Справа № 455/1077/16-ц
Провадження № 2/455/115/2017
РІШЕННЯ

Іменем України

10 травня 2017 року м.Старий Самбір

Старосамбірський районний суд Львівської області

у складі: головуючого судді Бонецького Л.Й.,

при секретарі Борковській Н.М.,

з участю представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Старий Самбір справу за позовом ОСОБА_3 до ДП «ПрикарпатЗахідтранс», третьої особи Лінійної виробничо диспетчерської станції 1 К (ЛВДС) про скасування наказу Лінійної виробничо диспетчерської станції 1 К №16-3В від 20.07.2016 року, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування судових витрат,

В С Т А Н О В И В:

19.08.2016 року представник позивача ОСОБА_3 - ОСОБА_1 звернувся до суду із цим позовом посилаючись на те, що 25.10.2004 року ОСОБА_3 була прийнята на посаду машиніста по пранню спец.одягу у Лінійну виробничо-диспетчерську станцію 1К з розташуванням у с. Страшевичі Старосамбірського району. З 01.10.2009 року переведена на посаду діловода, а з 01.01.2010 року переведена на посаду діловода у підрозділ керівництва ЛВДС 1К. 20.05.2016 року в усній формі була повідомлена про скорочення посади діловода без будь - яких пропозицій обійняти іншу вакантну посаду у цьому підрозділі. Під час перебування у відпустці (з 22.06. по 20.07.2016 року), 20.07.2016 року наказом ДП «ПрикарпатЗахідтранс» звільнена з роботи на підставі п.1 ст. 40 КЗпП України. 29.07.2016 року їй вручена трудова книжка та проведена виплата всіх сум, що їй належали.

Вважає звільнення незаконним, оскільки всупереч ч. 1, 3 ст. 40 КЗпП України звільнена в останній день відпустки, без пропозиції іншої роботи, хоч така була, що підтверджується штатним розписом, а тому просив наказ №16-3В від 20.07.2016 року, яким припинено трудовий договір скасувати, поновити ОСОБА_3 на роботі, стягнувши з відповідача заробіток за час вимушеного прогулу.

Представник позивача ОСОБА_1 неодноразово уточняв позовні вимоги, а 04.05.2017 року остаточно подав суду уточнену позовну заяву, в якій просив стягнути з Дочірнього підприємства «ПрикарпатЗахідтранс» Південно-Західного ВАТ трубопровідного транспорту нафтопродуктів, в користь ОСОБА_3 середній заробіток за весь час вимушеного прогулу в сумі 12285.90 гривень, за надання правової допомоги адвокатом в сумі 17850 гривень.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_3 ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав з підстав, викладених у позовній заяві та заяві про уточнення позовних вимог.

В попередніх судових засіданнях позивач ОСОБА_3 позовні вимоги підтримала та додатково пояснила, що про те, що буде звільнена, її повідомляли, перед звільненням взяла невикористану відпустку, щоб не пропала.

Представник відповідача ОСОБА_2 проти позову заперечив, посилаючись на те, що при звільненні позивача ОСОБА_3 за скороченням штату були дотримані всі вимоги законодавства, ОСОБА_3 була письмово попереджена за два місяці про звільнення, відповідач не мав можливості перевести її на іншу роботу, так як вакансій не було, трудова книжка була видана позивачці 29.07.2016 року, бо ні в день звільнення, ні в наступні дні до 29.07.2016 року вона не прибула за трудовою книжкою, в той час вона знаходилася за межами України, з позивачкою проведено відповідний остаточний розрахунок. Що стосується звільнення у період перебування у відпустці, дії підприємства є правомірними, оскільки їй була надана за її заявою невикористана відпустка, і датою звільнення відповідно до Закону України «Про відпустки» є останній день відпустки. Просив у позові відмовити.

Заслухавши пояснення сторін, перевіривши матеріали справи та дослідивши надані сторонами докази, суд не знаходить підстав для задоволення позову, мотивуючи це наступним.

Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини.

Відповідно до диплому ІВ ВЕ№002240 ОСОБА_3 закінчила Вишнянський радгосп технікум за спеціальністю правознавство, рішенням державної кваліфікаційної комісії від 26.06.1997 року ОСОБА_3 присвоєно кваліфікацію юрист.

Із трудової книжки ОСОБА_3 вбачається, що наказом №71-к від 25.10.2004 року вона прийнята на посаду машиніста по пранню спецодягу у Лінійну виробничо диспетчерську станцію 1 К (ЛВДС), з 01.10.2009 року переведена на посаду діловода, а з 01.01.2010 року переведена на посаду діловода у підрозділ керівництва ЛВДС 1К.

Наказом ДП «ПрикарпатЗахідтранс» №16-ЗВ вд 20.07.2016 року, ОСОБА_3 звільнена з посади діловода за п.1 ст. 40 КЗпП України.

Пунктом 1 статті 40 КЗпП визначено, що трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Згідно ч.2 ст. 40 КЗпП України, звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Постановою №9 від 06.11.1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів», Пленум Верховного Суду України, звернув увагу на необхідність неухильного додержання при розгляді трудових спорів Конституції України, КЗпП і інших актів законодавства України. Діяльність судів по розгляду справ цієї категорії повинна спрямовуватися на всемірну охорону конституційного права кожного на працю, яке включає можливість заробляти собі на життя працею, яку особа вільно обирає або на яку вільно погоджується, а також на охорону прав і законних інтересів підприємств, установ, організацій, на зміцнення трудової та виробничої дисципліни, на виховання працівників у дусі свідомого й сумлінного ставлення до праці.

Згідно розяснень, викладених у абзаці першому п. 19 цієї постанови, суди розглядаючи трудові спори, повязані із звільненням за п. 1 ст. 40 КЗпП, зобовязані зясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва та праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджався він за два місяці про наступне вивільнення.

Судом встановлено, що наказом директора Дочірнього підприємства «ПрикарпатЗахідтранс» Південно - Західного відкритого акціонерного товариства трубопровідного транспорту нафтопродуктів ДП «ПрикарпатЗахідтранс» ОСОБА_4 від 12.05.2016 року №99, «Про внесення змін до штатного розпису та скорочення чисельності працівників ДП «ПрикарпатЗахідтранс»», у звязку з відсутністю обсягу виробництва, довготривалим перебуванням підприємства в режимі простою, з відсутністю завантаженості окремих працівників та з потребою скорочення витрат на утримання апарату управління ДП «ПрикарпатЗахідтранс», вирішено:

1.З 12.07.2016 року, скоротити та вивести зі штатного розпису апарату управління ДП «ПрикарпатЗахідтранс» наступні посади: - інженер 1 категорії відділу АСУТП; - бухгалтер 2 категорії.

2. З 18.07.2016 року скоротити та вивести зі штатного розпису апарату управління ДП «ПрикарпатЗахідтранс» наступні посади: - диспетчера диспетчерської групи товарно транспортного відділу 5 одиниць;

3. З 21.07.2016 року скоротити та вивести зі штатного розпису ЛВДС 1К ДП «ПрикарпатЗахідтранс» посаду - діловод.

Начальнику відділу кадрів ОСОБА_5 запропоновано всім працівникам, що підпадають під скорочення, переведення за їх згодою на вакантні посади та професії. У разі відмови від переведення або відсутністю вільних посад підготувати документи для скорочення відповідних працівників та вивільнити їх за п.1 ст. 40 КЗпП України.

Відповідно до ст. 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці.

Із долученого до справи попередження вбачається, що ОСОБА_3 повідомлена, що у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці в структурному підрозділі ЛВДС 1К ДП «ПрикарпатЗахідтранс», відповідно до наказу №99 від 12 травня 2016 року, буде звільнена 20.07.2016 року з посади діловода на підставі п.1 ст. 40 КЗпП України. Разом з тим повідомлена про відсутність на даний час вакантних посад в апараті управління, ЛВДС ДП «ПрикарпатЗахідтранс».

Із штатного розпису ЛВДС -1К, вбачається, що станом на 20.07.2017 року міститься посада діловода, однак згідно штатного розпису станом на 01.09.2016 року дана посада відсутня.

Згідно інформації про вакансії на ЛВДС 1К ДП «ПрикарпатЗахідтранс» станом на 20.07.2017 року, тобто на момент звільнення позивачки були вакантні чотири посади: машиніст екскаватора 6 розряду, оператор котельні 3 розряду 3 робочі, електромонтер з обслуговування та ремонту установок захисту від корозії підземних трубопроводів 5 розряду, тобто посади на яку б могла претендувати позивачка відповідно до кваліфікації не було.

Отже, відповідно до норм чинного законодавства позивачка була належним чином, під підпис, 20.05.2016 року попереджена про скорочення посади діловода та про відсутність вакантних посад, які могли б бути їй запропоновані.

Посилання позивача про те, що звільнення відбулося в період перебування у відпустці, суд не бере до уваги, оскільки відповідно до Наказу №193 - ОТ ОСОБА_3 була надана невикористана щорічна відпустка тривалістю 28 календарних днів з 22.06. по 20.07.2016 року, таким чином, останній день відпустки 20.07.2017 року і був датою її звільнення, відповідно до Закону України «Про відпустки» та з додержанням строку попередження про звільнення.

Відповідно до статті 47 КЗпП в день звільнення власник або уповноважений ним орган зобов'язаний видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 КЗпП. У разі звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу він зобов'язаний також у день звільнення видати йому копію наказу про звільнення з роботи. В інших випадках звільнення копія наказу видається на вимогу працівника.

Згідно з частиною першою статті 116 КЗпП при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Із оглянутих в судовому засіданні документів, а саме розрахункового листа за липень 2016 року встановлено, що позивачу ОСОБА_3 була нарахована вихідна допомога у звязку з скороченням штату, оплата відпустки, компенсація відпустки, тобто проведено їй остаточні розрахунки та проведено виплати.

Щодо посилання позивачки про те, що трудова книжка їй видана лише 29 липня 2017 року, то відповідно до витягу з бази даних «Відомості про осіб, які перетнули державний кордон України», ОСОБА_3 18.06.2016 року виїхала, а 28.07.2016 року вїхала в Україну, тобто на час звільнення ОСОБА_3 перебувала за межами України, а пересилання трудової книжки поштою з доставкою на зазначену адресу допускається тільки за письмовою згодою працівника (п. 4.2 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України і Міністерства соціального захисту населення України N 58 від 29.07.1993 року).

Отже, при звільненні позивача відповідачем в повній мірі дотримано законодавчий порядок вивільнення працівників за п. 1 ст. 40 КЗпП України, а саме: у підприємстві дійсно мали місце скорочення чисельності та штату працівників; позивач була вчасно попереджена за 2 місяці про майбутнє звільнення; позивачці не пропонувалось інша робота, так як вільних посад на які б вона могла претендувати не було.

Виходячи з вищенаведеного, наказ про звільнення відповідає вимогам КЗпП України і підстав для його скасування не вбачається, а тому відсутні підстави для задоволення позову в цій частині і відповідно немає підстав для задоволення позовних вимог про поновлення на роботі, стягнення заробітку за час вимушеного прогулу. Враховуючи, що судом відмовлено в задоволенні позову, відсутні підстави для задоволення клопотання представника позивача щодо відшкодування за рахунок відповідача витрат на правову допомогу, які були понесені позивачем.

Керуючись ст.10,11,209,212,214-215,218 ЦПК України,

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ДП «ПрикарпатЗахідтранс», третьої особи Лінійної виробничо диспетчерської станції 1 К (ЛВДС) про скасування наказу лінійної виробничо диспетчерської станції 1 К №16-3В від 20.07.2016 року, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування судових витрат - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Львівської області через Старосамбірський районний суд на протязі 10 днів з часу його проголошення.

Суддя