Справа № 754/2151/17
У Х В А Л А

Іменем України

17 лютого 2017 року суддя Деснянського районного суду міста Києва Таран Н.Г., розглянувши заяву ОСОБА_1, про зняття арешту з майна,

ВСТАНОВИВ:

В провадження Деснянського районного суду міста Києва надійшла заява ОСОБА_1, про зняття арешту з майна.

У вказаній заяві заявник просить зняти арешт з квартир АДРЕСА_1. При цьому заявник зазначає, що ВДВС Деснянського РУЮ в м. Києві за виконавчим листом №2-264/2003 по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення збитків було відкрите виконавче провадження. Боржники по справі є свекром та чоловіком заявниці, однак вони померли та зараз виникла необхідність зняти арешт з квартири. Також заявник вказує на те, що вона та її дочка, яка зокрема зареєстрована в квартирі та на яку накладено арешт не є стороною виконавчого провадження.

Відповідно до ч. 2 ст. 114 Цивільного процесуального кодексу України, позови про зняття арешту з майна пред'являються за місцезнаходженням цього майна або основної його частини.

Відповідно до п.п. 2, 3, 5, 6 ч. 2 ст. 119 Цивільного процесуального кодексу України, в позовній заяві повинні бути зазначені: ім'я (найменування) позивача і відповідача, а також ім'я представника позивача, якщо позовна заява подається представником, їх місце проживання (перебування) або місцезнаходження, поштовий індекс, номери засобів зв'язку, якщо такі відомі; зміст позовних вимог; виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначені докази, що підтверджують кожну обставину, якою позивач обґрунтовує свої вимоги, наявність підстав для звільнення від доказування. Відповідно до частини четвертою цієї ж статті, позовна заява повинна відповідати іншим вимогам, встановленим законом.

В порушення вимог ст.ст. 119 - 120 ЦПК України позивачка не виклала обставини, якими обґрунтовує свої вимоги, звертаючи з позовною заявою до суду не зазначила відомостей про відповідача, місце його знаходження, обставини, що слугували підставою для накладення арешту, які виникли підстави для зняття арешту, найменування справи, в порядку розгляду якої було накладено арешт. Не зазначила докази, що підтверджують кожну обставину, якою позивачка обґрунтовує свої вимоги, зокрема щодо належності їй майна, не визначилася з позовом, а саме те, чи звертається вона до суду з позовом про визнання права власності та знаття арешту з майна, чи зі скаргою на дії державного виконавця.

Відповідно до ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Виконавець зобов'язаний зняти арешт з коштів на рахунку боржника не пізніше наступного робочого дня з дня надходження від банку документів, які підтверджують, що на кошти, які знаходяться на рахунку, заборонено звертати стягнення згідно із цим Законом, а також у випадку, передбаченому пунктом 10 частини першої статті 34 цього Закону. У разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець. Підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб'єкта оціночної діяльності - суб'єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв'язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову. У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

Разом з тим, ст. 383 ЦПК України передбачено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутись до суду зі скаргою, якщо вважають, що рішенням дією чи бездіяльністю державного виконавця порушено їх права.

У випадку, коли боржник оскаржує дії державного виконавця щодо підставності та обґрунтованості арешту накладеного на майно, таке звернення підлягає розгляду шляхом подачі боржником скарги на дії державного виконавця (ст. 383 ЦПК України)

Подана заява не відповідає вимогам ст.119 ЦПК України, оскільки позивачка звертаючись до суду з позовом у порядку цивільного судочинства позовні вимоги про визнання за нею права власності на спірне майно не заявляє, зазначає, що державний виконавець не може зняти арешт з майна. Не надає жодного доказу самого предмету спору а саме доказів того, що дійсно було рішення районного суду (копія рішення), що рішення виконано, не вказує чи закінчено виконавче провадження в межах якого накладався арешт на майно, тобто, встановити чи фактично позивач звертається з позовною заявою до суду або оскаржує дії державного виконавця під час виконання судового рішення, що в залежності від суб'єкта звернення відноситься до компетенції адміністративних судів або розглядається в порядку, передбаченому ст. 383 ЦПК України не можливо.

Вище викладене дає підстави для висновку, що заява не відповідає вимогам закону, а тому підлягає залишенню без руху з наданням строку на усунення недоліків.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 119, 120, 121 ЦПК України, -

У Х В А Л И В:

Заяву ОСОБА_1, про зняття арешту з майна - залишити без руху.

Запропонувати заявнику не пізніше двох днів з дня отримання копії ухвали усунути вказані в ухвалі недоліки, шляхом надання до канцелярії суду (м. Київ, пр. Маяковського, 5-В) належним чином оформленої позовної заяви, інакше позовна заява буде вважатися неподаною та повернута.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Деснянського районного

суду м. Києва Н.Г. Таран