Справа № 415/886/17
Провадження № 2-о/415/96/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.02.17 року м. Лисичанськ

Лисичанський міський суд Луганської області у складі:

головуючого судді Коваленко Н.В.,

за участю:секретаря судового засідання ОСОБА_1,

заявника ОСОБА_2,

представника заявника ОСОБА_3,

представника заінтересованої особи ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Лисичанську цивільну справу за заявою ОСОБА_2 про встановлення факту постійного проживання на час відкриття спадщини, заінтересована особа Лисичанська міська рада, -

ВСТАНОВИВ:

До Лисичанського міського суду Луганської області звернувся заявник, ОСОБА_2 із заявою про встановлення факту постійного проживання на час відкриття спадщини, заінтересована особа Лисичанська міська рада.

В обґрунтування своїх вимог заявник посилається на те, що 24 травня 2014 року помер його батько. 17 серпня 2014 року померла мати заявника, яка була зареєстрована на день смерті за адресою: АДРЕСА_1 .Після її смерті відкрилася спадщина, яка складається з квартири за адресою: АДРЕСА_2 . Після смерті батька у матері погіршився стан здоровя , мати була похилого віку, хворіла, потребувала стороннього догляду. Заявник забрав мати для постійного проживання до себе за адресою: м. Лисичанськ, вул. Дружби, буд.32 , де вони разом постійно мешкали до її смерті 17 серпня 2014 року. Заявник поховав матір, доглядає за квартирою за адресою: м. Лисичанськ, квартал Дружби народів. буд.26, кв.6, сплачує за комунальні послуги , отже вважає, що прийняв спадщину за законом. 04 жовтня 2016 року він звернувся до державного нотаріуса Другої Лисичанської державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після померлої ОСОБА_5, проте,йому було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом постановою від 04 жовтня 2016 року - у звязку з тим, що згідно ст. ст. 1270,1272 ЦК України він у відповідний строк не подав заяву про прийняття спадщини після померлої 17 серпня 2014 р. ОСОБА_5Заявник вважає, що оскільки він постійно проживав на час відкриття спадщини разом зі спадкоємцем, не повинен подавати заву про прийняття спадщини, а повинен встановити факт постійного проживання зі спадкодавцем для отримання свідоцтва про право на спадщину за законом.

Заявник ОСОБА_2 в судовому засіданні заяву підтримав, та просив задовольнити з підстав викладених в заяві.

Представник заявника ОСОБА_3, в судовому засіданні також заяву підтримала, та просила задовольнити з підстав викладених в заяві.

Представник заінтересованої особи Органу опіки та піклування Лисичанської міської ради ОСОБА_4, в судовому засіданні проти задоволення заяви не заперечувала.

Допитана в якості свідка в судовому засіданні ОСОБА_6 пояснила, що вона є цивільною дружиною заявника. Вона разом з чоловіком ОСОБА_2 доглядала його мати ОСОБА_5, після того як вона захворіла та у літку 2014 року чоловік привіз її до них до дому за адресою: м. Лисичанськ, вул. Дружби, б. 32. ОСОБА_5 померла 17 серпня 2014 року. Похованням займався ОСОБА_2 Спочатку транспорт для обслуговування поховання прибув до них до дому за адресою: м. Лисичанськ, вул. Артема (наразі Дружби), б. 32, а потім померлу повезли на адресу: м. Лисичанськ, квартал Дружби народів, б. 26, кв. 6, де ОСОБА_5 раніше мешкала, для того щоб сусіди попрощалися з нею.

Допитаний в якості свідка в судовому засіданні ОСОБА_7 пояснив, що він проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1 (наразі Дружби), б.9, та є сусідом та другом ОСОБА_2. Зазначив, що ОСОБА_6 разом з чоловіком ОСОБА_2 доглядали ОСОБА_5, яка була матірю ОСОБА_2. Коли він приходив до них у гості він бачив, що ОСОБА_5 проживала у них дома. У гості до них він часто заходив. Це було у літку 2014 року. На похоронах присутній не був.

Вислухавши пояснення учасників процесу, які прибули у судове засідання, дослідивши наявні у матеріалах справи докази, суд встановив наступне.

З матеріалів справи вбачається, що згідно із копією свідоцтва про одруження серії ІІ -ЯК №0136665, виданого 18 червня 1968 року Лисичанським міським бюро РАЦС Луганської області, ОСОБА_8 (російською) та ОСОБА_9 (російською) 18 червня 1968 року уклали шлюб, про що зроблено відповідний актовий запис № 467. Прізвище дружини після укладення шлюбу ОСОБА_8 (російською).

Згідно з копією свідоцтва про народження серії ІІ-АВ, виданого 15 січня 1971 року Ченухинським РАЦС Перевальського району Ворошиловградської області, ОСОБА_10 (російською) народився 13 серпня 1958 року, про що складено актовий запис № 278. Батьком вказаний ОСОБА_8 (російською), матірю ОСОБА_11 (російською).

ОСОБА_12 помер 24 травня 2014 року, у віці 75 років, про що 25 червня 2014 року складено відповідний актовий запис №846, згідно із копією свідоцтва про смерть серії І-ЕД №490902, виданого повторно 20 вересня 2016 року Лисичанським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Луганській області.

ОСОБА_5 померла 17 серпня 2014 року, у віці 76 років, про що 18 серпня 2014 року складено відповідний актовий запис №1112, згідно із копією свідоцтва про смерть серії І-ЕД №416962, виданого 18 серпня 2014 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Лисичанського міського управління юстиції у Луганській області.

З договору-замовлення №191 на організацію та проведення поховання від 17.08.2014 року вбачається, що ОСОБА_2 здійснив 18.08.2014 року, о 14-00 годині, поховання ОСОБА_5, яка померла 17 серпня 2014 року, вартість даних послуг склала 2310,00 грн.

Після смерті ОСОБА_5 залишилось спадкове майно.

Згідно із свідоцтвом про право власності на житло від 26.04.1993 року, виданого представництвом Фонду державного майна України в м. Лисичанську, квартира, яка знаходиться за адресою: м. Лисичанськ, квартал Дружби народів, б. 26, кв. 6, дійсно належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_12 та ОСОБА_5 - дружині. Свідоцтво видане згідно з розпорядженням (наказом) №3349 від 25.04.195 р.

Відповідно до постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії, прийнятої 04.10.2016 року державним нотаріусом Другої Лисичанської державної нотаріальної контори ОСОБА_13, ОСОБА_2 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після померлої 17.08.2014 року ОСОБА_5. Зазначену відмову нотаріус обґрунтовує тим, що згідно ст.ст. 1270, 1272 ЦК спадкоємець ОСОБА_2 у відповідний строк не подав заяву про прийняття спадщини після померлої 17.08.2014 року ОСОБА_5.

Згідно з довідкою №635/10-13 від 06.02.2017 року, наданою Відділом адміністративних послуг Лисичанської міської ради, за адресою: м. Лисичанськ, квартал Дружби народів, б. 26, кв. 6, зареєстровані ОСОБА_5 - дружина, ІНФОРМАЦІЯ_2, знята з реєстрації 28.08.2014 р. у звязку зі смертю.

Згідно з довідкою від 04.02.2016 р., засвідченою головою виличного комітету №115 та центром надання адміністративних послуг у м. Лисичанську, ОСОБА_2, який мешкає за адресою: м. Лисичанськ, вул. Дружби, б. 32, проживав і вів спільне господарство за адресою: м. Лисичанськ, вул. Дружби, б. 32, із померлою матірю ОСОБА_5 по день її смерті 17.08.2014 року і провів її поховання.

З паспорту заявника вбачається, що місце проживання зареєстроване за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3, б. 32. Також є відмітка про те, що відбулася зміна назви вулиці Артема.

В судовому засіданні встановлено, що на виконання вимог Закону України «Про засудження комуністичного та націонал-соціалістичного (нацистського) тоталітарних режимів в Україні та заборону пропаганди їхньої символіки» від 9 квітня 2015 року

№ 317-VIII , Лисичанська міська рада рішеннями від 24.12.2015 р. №4/43 та від 27.01.2016 р. №6/72 затвердила Перелік перейменованих вулиць, провулків, проспекту, назви яких містять символіку комуністичного тоталітарного режиму. Згідно якого вул. Артема перейменовано на вул. Дружби.

Вирішуючи справу по суті, суд враховує наступні норми закону.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 234 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Згідно з п. 5 ч. 1 ст. 256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім'єю.

Статтею 1261 ЦК України передбачено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини ( ст. 1270 ЦК України).

Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (ч.2 ст.1220 ЦК України).

Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця (ч.1 ст.1221 ЦК України).

Місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово (ч.1 ст.29 ЦК України ).

Відповідно ст.3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», місце проживання - житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає постійно або тимчасово.

Згідно з роз'ясненнями, що містяться в п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім'єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 1 січня 2004 року, тощо.

Відповідно до роз'яснень, що містяться в п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про спадкування» від 30.05.2008 року за №7, у разі якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв'язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини.

Листом від 16.05.2013 р. N 24-753/0/4-13 Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільний і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» звернув увагу судів на те, що місце проживання необхідно відрізняти від місця перебування фізичної особи, тобто того місця, де вона не проживає, а тимчасово знаходиться. Заяви про встановлення факту постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини в порядку окремого провадження підлягають задоволенню судом, якщо у паспорті спадкоємця відсутня відмітка про місце реєстрації особи.

Відповідно до ст. 1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Згідно ст. 1297 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Встановлення факту постійного проживання на час відкриття спадщини, має для заявника юридичне значення, оскільки дозволяє реалізувати своє право на отримання спадщини. Також суд враховує те, що законом не передбачено іншого порядку встановлення цього факту,

З оглянутих та досліджених в судовому засіданні квитанцій про сплату комунальних послуг за тепло за адресою: м. Лисичанськ, квартал Дружби народів, б. 26, кв. 6, вбачається, що з 2014 року послуги сплачуєОСОБА_2.

Суд зазначає, що факт постійного проживання заявника з померлою ОСОБА_5 в будинку за адресою: м. Лисичанськ, вул. Дружби, б. 32, достовірно підтверджується показаннями свідків, які не суперечать один одному.

Аналіз перевірених і оцінених судом доказів переконує суд, що заявником надані належні та допустимі докази на підтвердження заявлених вимог, які не викликають сумніву у їх достовірності та належності, що є підставою для задоволення заяви .

При цьому, до вказаного висновку суд прийшов, виходячи не тільки із вимог національного законодавства України, а і з висновків Європейського Суду з прав людини, викладених у рішенні у справі «Бочаров проти України» від 17.03.2011 року (остаточне - 17.06.2011 року), в пункті 45 якого зазначено, що «Суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом» (див. рішення від 18.01.1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства»). Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів (див. рішення у справі «Салман проти Туреччини»)».

Положеннями ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини, як джерело права. Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод ратифікована Україною Законом України і набрала чинності для України 11.09.1997 та є обовязковою.

Понесені заявником судові витрати в справі не відшкодовуються.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 208, 209, 212-215, 256-259, 294 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Заяву ОСОБА_2 про встановлення факту постійного проживання на час відкриття спадщини, заінтересована особа Лисичанська міська рада - задовольнити.

Встановити факт постійного проживання ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, код НОМЕР_1, разом з матірю ОСОБА_5, яка померла 17 серпня 2014 року, на час відкриття спадщини за адресою: Україна, Луганська область, м. Лисичанськ, вул. Дружби, буд 32.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення. Апеляційна скарга подається апеляційному суду через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст рішення виготовлений 06 березня 2017 року.

Суддя Н.В. Коваленко