АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/1493/17 Справа № 199/2615/16-ц Головуючий у 1 й інстанції - Якименко Л. Г. Доповідач - Пищида М.М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 березня 2017 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого: - Пищиди М.М.

суддів: - Ткаченко І.Ю., Петешенкової М.Ю.,

за участі секретаря:- Григор»євої В.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 21 листопада 2016 року за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6, третя особа Амур-Нижньодніпровський РВ у м. Дніпропетровську ГУ ДМС України в Дніпропетровській області, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та за зустрічним позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_5, про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням та вселення, -

В С Т А Н О В И Л А:

У квітні 2016 року позивач звернувся до суду із позовом, в якому посилався на те, що він є власником квартири АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право власності на житло НОМЕР_1 від 18.01.2000 року.

Сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська від 15.01.2015 року було розірвано.

Позивач зазначив, що в період шлюбу відповідачка була зареєстрована з 07.10.2010 року у квартирі АДРЕСА_1.

Після розірвання шлюбу відповідачка добровільно виселилась та переїхала до іншого місця проживання, з 06.10.2014 року в спірній квартирі не проживає, її особисті речі відсутні, за комунальні послуги не сплачує, про її фактичне місце перебування позивачу невідомо.

У зв'язку з вищевикладеним просив суд визнати ОСОБА_7 такою, що втратила право користування житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1.

Не погодившись із позовом, ОСОБА_6 звернулась до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_5, про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1 та її вселення, посилаючись на те, що вона є колишньою ОСОБА_5, який після розірвання шлюбу постійно чинить перешкоди у користуванні спірною квартирою АДРЕСА_1, позбавивши її можливості користуватися особистими речами, відібравши ключі від дверей та у подальшому змінивши замки на вхідних дверях квартири.

ОСОБА_6 зазначила, що вона заселилася в дану квартиру на правах члена сім'Ї, оскільки перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, та зі згоди власника 07.10.2010 року була зареєстрована в квартирі, яка на теперішній час є її єдиним житлом.

ОСОБА_5 чинить перешкоди у користуванні житлом - спірною квартирою АДРЕСА_1, примусово позбавив її житла, забрав ключі від квартири та позбавив можливості доступу до особистих речей, що знаходились в квартирі АДРЕСА_1, у зв'язку з чим 07.10.2014 року він був притягнутий до адміністративної відповідальності, однак від покарання був звільнений через малозначність скоєного ним правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 173-2 КУпАП, обмежившись усним попередженням за неправомірну поведінку у вигляді вчинення насильства у сім'ї по відношенню до ОСОБА_6.

Також ОСОБА_6 зазначила, що під час перебування у шлюбних відносинах із ОСОБА_5 вона продала власну квартиру АДРЕСА_2, кошти за яку були використані на ведення спільного сімейного господарства, зокрема на будівництво дачі позивача ОСОБА_8, проведення ремонту у квартирі АДРЕСА_1, придбання речей для сім'ї та на інші їхні спільні потреби.

Позивачка за зустрічним позовом вважає, що через вчинення перешкод з боку ОСОБА_5 у проживанні в спірній квартирі АДРЕСА_1, вона була неправомірно позбавлена можливості користування зазначеним житловим приміщенням та особистими речами, тому просить суд усунути перешкоди у користуванні спірною квартирою АДРЕСА_1 та вселити її в дане житлове приміщення.

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 21 листопада 2016 року ОСОБА_5 в позові до ОСОБА_6, третя особа Амур-Нижньодніпровський РВ у м.Дніпропетровську ГУ ДМС України в Дніпропетровській області, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, - відмовлено.

Позов ОСОБА_6 до ОСОБА_5, про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням та вселення, - задоволено.

Усунути ОСОБА_6 перешкоди у користуванні житловим приміщенням -квартирою АДРЕСА_1, зобов'язавши ОСОБА_5 надати ОСОБА_6 доступ до квартири та ключі від вхідних дверей квартири АДРЕСА_1.

Вселити ОСОБА_6 в квартиру АДРЕСА_1.

В апеляційній скарзі ОСОБА_5, ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового про задоволення його позову та відмовити у задоволені зустрічного позову, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно відхилити, а рішення суду залишити без змін з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_5 є власником квартири АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право власності на житло НОМЕР_1 від 18.01.2000 року.

Сторони з 28.07.2000 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська від 15.01.2015 року було розірвано.

Відповідно до ч.3 ст.47 Конституції України та ч.4 ст.9 ЖК України ніхто не може бути примусово позбавлений права користування житловим приміщенням інакше, як з підстав і в порядку, передбачених законом за відповідним рішенням суду.

За положеннями ч.ч.1,2 ст.71, ст.72 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім'ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом.

Визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Як роз'яснено у п.10 постанови Пленуму Верховного Суду "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України" №2 від 12 квітня 1985 року, у справах про визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст.71 ЖК), необхідно з'ясувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім'ї тощо), суд може продовжити пропущений строк.

Відповідно до ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього кодексу.

Як зазначив Пленум Верховного Суду України у п.11 постанови "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України" №2 від 12 квітня 1985 року, суд, на ствердження вибуття, може брати до уваги будь-які фактичні дані, які свідчать про обрання стороною іншого постійного місця проживання (повідомлення про це в листах, розписка, переадресовка кореспонденції, утворення сім'ї в іншому місці, перевезення майна в інше жиле приміщення, виїзд в інший населений пункт, укладення трудового договору на невизначений строк тощо).

Суд першої інстанції вірно врахував зазначені обставини та дійшов до вірного висновку ухваливши рішення про відмову у задоволенні позову, оскільки відповідача позбавляли права та можливості користуватися даною квартирою.

Стосовно зустрічного позову, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно дійшов до висновку задовольняючи позов, з наступних підстав.

Статтею 47 Конституції України визначено, що ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі закону за рішенням суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 405 ЦК України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 156 ЖК України, члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку(квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. За згодою власника будинку (квартири) член його сім'ї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сім'ї. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей згоди власника не потрібно.

Частиною 4 даної статті передбачено, що до членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням.

Відповідно до ч. 2 ст. 64 ЖК України, до членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

Порядок виселення із жилого приміщення без надання іншого жилого приміщення, визначено у ст. 116 ЖК України, а саме: якщо наймач, члени його сім'ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення.

Враховуючи вимоги права кожного громадянина України на житло, який не може бути примусово позбавлений його не інакше як на підставі закону за рішенням суду, враховуючи, що ОСОБА_6 іншого житла не має, квартира АДРЕСА_1 є її єдиним житлом та останнім місцем проживання, куди вона заселилася на правах члена сім'ї, будучи дружиною власника, та зважаючи на те, що в ході розгляду справи знайшов своє підтвердження факт вчинення перешкод ОСОБА_6 з боку ОСОБА_5 у користуванні житловим приміщенням, тому районний суд, застосовуючи один із способів судового захисту шляхом відновлення становища, яке існувало до порушення, вважає усунути ОСОБА_6 перешкоди у користуванні житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1, зобов'язавши ОСОБА_5 надати ОСОБА_6 доступ до квартири та ключі від вхідних дверей квартири АДРЕСА_1, та вселити ОСОБА_6 в квартиру АДРЕСА_1.

Доводів, які б спростували висновки суду чи доводили б порушення ним вимог матеріального та процесуального права, апеляційна скарга не містить, а тому колегія суддів не вбачає підстав для скасування судового рішення

З'ясувавши в достатньому повному об'ємі права та обов'язки сторін, обставини справи, перевіривши доводи та давши їм правову оцінки, суд постановив рішення, що відповідає вимогам закону. Висновки суду достатньо обґрунтовані і підтверджені наявними в матеріалах справи письмовими доказами до переоцінки доказів і не згоди з висновками суду по їх оцінці.

керуючись ст.ст. 209, 303, 307, 308 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 - відхилити.

Рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 21 листопада 2016 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду вступає в силу з моменту проголошення, але може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Судді: