РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 березня 2017 року м. Рівне

Рівненський міський суд Рівненської області в складі:

головуючого судді Першко О.О.,

з секретарем Корнійчук В.М.,

за участю представника позивача ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (далі - позивач), діючи через свого представника - ОСОБА_3, звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2 (далі - відповідач) про стягнення заборгованості за кредитним договором б/н від 23 квітня 2012 року в розмірі 52 320 грн. 01 коп.

Свої позовні вимоги мотивує тим, що відповідно до вказаного договору відповідач отримав від позивача кредит у розмірі 4 000 грн. у вигляді кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою 36% на рік за користування кредитом на суму залишку заборгованості. Станом на 30 вересня 2016 року відповідач свої зобов'язання за кредитним договором не виконує, у результаті чого виникла прострочена заборгованість у розмірі 52 320 грн. 01 коп., з яких: 3 664 грн. 23 коп. заборгованість за кредитом, 41 801 грн. 52 коп. заборгованість зі сплати процентів за користування кредитом, 3 886 грн. 64 коп. заборгованість за пенею та комісією, 500 грн. 00 коп. фіксована частина штрафу та 2 467 грн. 62 коп. процентна складова штрафу за порушення грошового зобов'язання.

В судовому засіданні представник позивача підтримав заявлений позов, просив його задовольнити. Окрім того, вказав, що відповідач користувався кредитним лімітом наданим за договором б/н від 23 квітня 2012 року, останній платіж на погашення заборгованості здійснив 02 вересня 2013 року. Підстави для застосування судом позовної давності відсутні, оскільки перебіг позовної давності розпочинається зі спливом дії картки, яка діє до останнього дня вересня 2015 року, тобто з 01 жовтня 2015 року. Позовна заява подана в межах строку позовної давності.

Відповідач в судовому засіданні просив відмовити в задоволенні позову посилаючись на пропущення позивачем строку позовної давності, зазначаючи, що останній платіж за договором він здійснив 02 вересня 2013 року, а позов подано до суду 02 листопада 2016 року, позивачу було відомо про порушення його прав з вересня 2013 року, однак протягом трьох років він жодного разу не подавав позову до суду про стягнення заборгованості і тому ним пропущено строк позовної давності. Також, позивачем в односторонньому порядку змінена відсоткова ставка по договору, що суперечить ст. 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» та розрахунок заборгованості по договору є необґрунтованим.

Заслухавши представника позивача, відповідача, дослідивши матеріали справи та наявні в них докази, суд приходить до наступних висновків.

Як встановлено, 23 квітня 2012 року між Публічним акціонерним товариством комерційний банк «ПРИВАТБАНК» та відповідачем було укладено договір шляхом подання останнім анкети-заяви на відкриття карткового рахунку, відповідно до якої відповідач отримав кредит у розмірі 4 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 36,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

При укладенні цього договору сторони керувалися положенням частини першої статті 634 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), відповідно до якого договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно пункту 2.1.1.2.1. Умов та правил надання банківських послуг (далі - Умови), що визначають умови укладеного сторонами договору, Банк видає Клієнту картку, її вид визначається в пам'ятці Клієнта/довідці про умови кредитування і заяві, підписанням якого Клієнт та Банк укладають Договір про надання банківських послуг. Датою укладення Договору є дата отримання картки, вказана в заяві. Зі змісту анкети-заяви, поданої відповідачем про приєднання до умов та правил надання банківських послуг вбачається, що остання датована 23 квітня 2012 року.

Отже відповідач, подавши відповідну анкету-заяву, підтвердив свою згоду на те, що підписана ним анкета-заява разом з Памяткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складають укладений між ним та позивачем договір про надання банківських послуг.

З доданого до позовної заяви розрахунку та виписки по рахунку вбачається, що після укладення договору відповідач користувався кредитними коштами, отриманими ним за договором, що і не заперечує сам відповідач.

Отже, позивач належним чином виконав свої зобов'язання за кредитним договором, укладеним з відповідачем.

Згідно з пунктом 1.1.7.12 Умов договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього терміну жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії Договору, він автоматично лонгується на такий же термін.

На час розгляду справи суду не надано жодних доказів, які б свідчили про інформування однією зі сторін зазначеного вище договору іншу сторону про його припинення, відповідно цей договір з моменту його укладення автоматично лонгувався на кожні наступні 12 місяців після укладення.

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу.

Згідно пункту 2.1.1.5.5 Умов позичальник зобов'язується погашати заборгованість за Кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим Договором.

Відповідно до пункту 2.1.1.5.6 Умов клієнт зобов'язаний у разі невиконання зобов'язань за Договором, на вимогу Банку виконати зобов'язання з повернення Кредиту (у тому числі простроченого кредиту та Овердрафту) та оплатити Винагороду Банку.

Згідно частини другої статті 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

З наданого суду позивачем розрахунку заборгованості за договором, укладеним з відповідачем 22 грудня 2011 року, вбачається, що останній свої зобов'язання за договором належним чином не виконує, у результаті чого станом на 30 вересня 2016 року заборгованість відповідача перед позивачем становить 52 320 грн. 01 коп., зокрема тіло кредиту 3 664 грн. 23 коп., заборгованість за процентами 41 801 грн. 52 коп., заборгованість за пенею та комісією за користуванням кредитом становить 3 886 грн. 64 коп., заборгованість зі сплати штрафів становить 2 967 грн. 62 коп. Даний розрахунок суд визнає обґрунтованим і таким, що відповідає умовам договору, укладеного між позивачем та відповідачем.

Разом з тим, у матеріалах справи наявна заява відповідача про застосування строків давності, у якій він посилаючись на статті 257, 258, 267 ЦК України зазначає про сплив строку позовної давності, та просить застосувати позовну давність.

Як вбачається із довідки ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» ОСОБА_2 була надана кредитна картка №30688 з терміном дії по вересень 2015 року включно.

Відповідно до виписки по особовому рахунку ОСОБА_2 останній платіж, а саме, надходження готівки за карткою надійшов в банк 02 вересня 2013 року.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові від 19 березня 2014 року у справі № 6-14цс14, згідно з правилами користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі - зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору.

Зважаючи на викладене, з врахуванням того, що кредитна картка №30688 мала термін дії по 30 вересня 2015 року включно, а позивач до суду з вимогою про захист свого права звернувся 01 листопада 2016 року, суд приходить до висновку про стягнення заборгованості по тілу кредиту в розмірі 3 664 грн. 23 коп. та заборгованості по процентам в розмірі 41 801 грн. 52 коп.

Аналізуючи доводи відповідача щодо застосування норми ч.2 ст.258 ЦК України при визначені спеціальної позовної давності суд виходить із такого.

Підставою, яка породжує обов'язок сплатити неустойку, є порушення боржником зобов'язання, яке визначається ст.610 ЦК України.

За загальним правилом, що випливає із Цивільного кодексу України, період, за який нараховується пеня за прострочення виконання зобов'язання, не обмежується.

Відповідно до ч. 2 ст. 258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік.

Статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За правилами ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Тобто, пеня - це санкція, яка нараховується з першого дня прострочення й до тих пір поки зобов'язання не буде виконано. Її розмір збільшується залежно від продовження правопорушення.

Правова природа пені така, що позовна давність до вимог про її стягнення обчислюється по кожному дню (місяцю), за яким нараховується пеня, окремо. Право на позов про стягнення пені за кожен день (місяць) виникає щодня (щомісяця) на відповідну суму, а позовна давність обчислюється з того дня (місяця), коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення права.

Стаття 266 ЦК України передбачає, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).

За таких обставин, включення для обрахування пені прострочених платежів, які мали місце поза межами позовної давності до основної вимоги, не ґрунтується на вимогах закону.

Отже, аналіз норм ст. 266, ч. 2 ст. 258 ЦК України дає підстави для висновку про те, що стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, та починається з дня (місяця), з якого вона нараховується, у межах строку позовної давності за основною вимогою.

Таким чином, підлягає стягненню пеня в межах останніх 12 місяців перед зверненням позивача до суду, у зв'язку з чим з відповідача необхідно стягнути пеню в розмірі 1 100 грн. за період з 01 листопада 2015 року, так як позивач звернувся до суду 01 листопада 2016 року, по 30 вересня 2016 року день по який позивачем здійснений розрахунок заборгованості (11 місяцівх100 грн. = 1 100грн.).

Що стосується стягнення штрафу то, пунктом 2.1.1.7.6 Умов передбачено, що при порушенні позичальником строків платежів по кожному з грошових зобов'язань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобов'язаний сплатити Банку штраф у розмірі 500 грн. + 5% від суми заборгованості по кредиту.

Як встановлено останній платіж відповідачем було внесено 02 вересня 2013 року та з'ясовано факт неповернення кредиту до цієї дати, внаслідок чого після збігу 30 днів банк отримав право на стягнення штрафу, однак з позовом про його стягнення звернувся 01 листопада 2016 року, таким чином позивач пропустив строк спеціальної позовної давності.

Крім того, як вбачається із кредитного договору стягнення штрафу та пені передбачені за порушення строків повернення платежів, а саме кредиту та процентів,тобто має місце подвійне нарахування неустойки (штрафу й пені) за один і той же період.

Згідно зі ст. 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Доводи відповідача про безпідставне одностороннє збільшення позивачем відсотків за користування кредитом на увагу не заслуговують, оскільки пунктом 1.1.3.2.3 Умов та правил надання банківських послуг передбачено можливість односторонньої зміни тарифів та інших невід'ємних частин договору, таким чином, розмір відсоткової ставки за кредитом може змінюватись банком за умови інформування позичальника шляхом надання виписки по картковому рахунку на умовах, зазначених в п. 1.1.3.1.9.Умов та правил надання банківських послуг. З огляду на викладене суд дійшов висновку про безпідставність заперечень відповідача, адже Умовами та правилами передбачено зміну розміру відсоткової ставки за кредитом банком за умови інформування позичальника шляхом надання виписки по картковому рахунку.

За таких обставин, враховуючи встановлений факт неналежного виконання відповідачем свого грошового зобов'язання, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню частково.

Оскільки позов підлягає задоволенню частково, відповідно до частини першої статті 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача необхідно стягнути понесені ним судові витрати на сплату судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, у розмірі 1 226 грн. 44 коп.

Керуючись статтями 526, 530, 610, 611, 634, 1054 Цивільного кодексу України, статтями 2, 10, 11, 60, 88, 209, 212-215, 218, 294 Цивільного процесуального кодексу України, суд

В И Р I Ш И В:

Позов Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» заборгованість за кредитним договором, без номеру, від 23 квітня 2012 року у розмірі 46 565 (сорок шість тисяч пятсот шістдесят п'ять) гривень 75 копійок, яка складається з тіла кредиту у розмірі 3 664 (три тисячі шістсот шістдесят чотири) гривні 23 копійки, заборгованості за процентами у розмірі 41 801 (сорок одна тисяча вісімсот одна) гривня 52 копійки, заборгованості зі сплати пені та комісії у розмірі 1 100 (одна тисяча сто) гривень 00 копійок.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» судові витрати у розмірі 1 226 (одна тисяча двісті двадцять шість) гривень 44 копійки.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Рівненської області через Рівненський міський суд Рівненської області шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутніми у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Повний текст рішення суду виготовлено 02 березня 2017 року.

Суддя О.О. Першко