Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 березня 2017 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Рівненської області в складі суддів: Бондаренко Н.В., Григоренка М.П., Шимківа С.С.

секретар судового засідання: Москалик Т.В.

розглянула у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Сбербанк" на рішення Кузнецовського міського суду Рівненської області від 29 грудня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства "Сбербанк" про визнання недійсним умов договору,

заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, колегія суддів

в с т а н о в и л а :

12 січня 2016року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ПАТ «Сбербанк» про визнання недійсним п.6.13 розділу 1 Умов банківського обслуговування фізичних осіб в АТ "Сбербанк Росії", затв. наказом Голови Правління АТ "Сбербанк Росії" №37 від 16.01.2012 року (із змінами і доповненнями, внесеними наказом № 951 від 27.11.2013 року. Нова редакція діє з 9.12.2013 року).

В обґрунтування позову вказує, що 23.03.2015року він уклав з відповідачем договір про відкриття та обслуговування поточного (мультивалютного) рахунку з метою зарахування (отримання) стягнутих коштів з ПАТ КБ «Фінансова ініціатива» відповідно до судового рішення.

Після укладення вказаного договору він дізнався, що пункт 6.13 розділу 1 Умов банківського обслуговування фізичних осіб в АТ "Сбербанк Росії" суперечить п.32.2 ст.32 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні»

Позивач вважає, що умови договору, викладені в п.6.13 розділу 1 Умов банківського обслуговування фізичних осіб в АТ "Сбербанк Росії" порушують його права, як споживача банківської послуги, яку мав надати йому відповідач. Вказаний пункт порівняно з іншими пунктами цих Умов є несправедливим та має ознаки нечесної підприємницької практики банку. Просив визнати недійсними п.6.13 розділу 1 Умов банківського обслуговування фізичних осіб в АТ "Сбербанк Росії".

Рішенням Кузнецовського міського суду Рівненської області від 29 грудня 2016 року визнано недійсним пункт 6.13 Розділу І Умов банківського обслуговування фізичних осіб в АТ "Сбербанк Росії", затв. наказом Голови Правління АТ "Сбербанк Росії" №37 від 16.01.2012 року (із змінами і доповненнями, внесеними наказом № 951 від 27.11.2013 року. Нова редакція діє з 9.12.2013 року).

Стягнуто з ПАТ "Сбербанк" в дохід держави 551 грн. 20 коп. судового збору.

В поданій на вказане рішення суду апеляційній скарзі ПАТ "Сбербанк" покликається на його незаконність в зв'язку з порушенням норм процесуального та матеріального права.

Вважає, що положення договору та Умов не порушують принцип добросовісності та не призводять до дисбалансу прав та обов'язків сторін, оскільки права та обов'язки передбачені у рівному ступені як для клієнта, так і для банку.

Висновок суду про те, що положення п.6.13 Умов є такими, що не відповідають вимогам п.32.2 ст.32 ЗУ "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" є необґрунтованим, оскільки вказана норма встановлює розмір відповідальності в тому випадку, якщо інший розмір відповідальності не обумовлений сторонами у договорі.

Сторони скористались своїм правом та встановили у договорі інший розмір пені, ніж передбачений законом.

Крім того, рішення не містить правових обґрунтувань висновку суду про те, що вказана умова щодо надання фінансових послуг банком порушує права позивача, як клієнта банку і споживача фінансових послуг.

Просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.

В запереченнях на апеляційну скаргу ОСОБА_1 вказує, що рішення судом першої інстанції постановлено з дотриманням вимог матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, просить її відхилити.

В судове засідання сторони не зявилися, хоча належним чином повідомлені про день та час розгляду справи. ОСОБА_1 причини неявки не повідомив, представник відповідача надіслав клопотання про розгляд справи у його відсутності.

Апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції - скасуванню, виходячи з наступних підстав.

Встановлено, що 23 березня 2015 року між ОСОБА_1 та ПАТ "Сбербанк Росії" укладений договір №3132/840/Р про відкриття та обслуговування поточного (мультивалютного) рахунку в рамках договору щодо банківського обслуговування.

Згідно умов вказаного договору банк відкрив позивачу поточний рахунок №313 та здійснює розрахунково-касове обслуговування клієнта на умовах та в порядку, передбаченому цим договором та Умов банківського обслуговування фізичних осіб в АТ "Сбербанк Росії", затвердженими. наказом Голови Правління АТ "Сбербанк Росії" №37 від 16.01.2012 року (з усіма змінами та доповненнями).

При цьому в договорі щодо банківського обслуговування, згідно з його пунктами 1 та 2 вказано, що на підставі заяви фізичної особи про відкриття рахунку, банк відкриває клієнту поточний рахунок та здійснює розрахунково - касове обслуговування клієнта на умовах та в порядку, передбаченому цим договором та Умовами банківського обслуговування фізичних осіб в АТ «Сберббанк Росії», затвердженими наказом Голови правління банку №37 від 16.01.2012року (з усіма змінами та доповненнями) або Умовами, що затверджені на зміну зазначеним. Підписанням цього договору клієнт виражає своє повне та безумовне прийняття публічної пропозиції банку укласти договір щодо банківського обслуговування на умовах, що встановлені банком в Умовах(акцепт), які є не невідємною частиною цього договору і розміщені на сайті банку.

У Договорі про відкриття та обслуговування поточного (мультивалютного) рахунку в рамках договору щодо банківського обслуговування після розділу «Адреса, банківські реквізити та підписи Сторін» визначено та засвідчено особистим підписом позивача, у тому числі, але не виключно: „...З текстом відповідних підрозділів, пунктів, підпунктів Умов, в тому числі з Тарифами, перед укладенням цього Договору ознайомлений, повністю зрозумів їхній зміст та погоджуюсь з усім, викладеним у них…».

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що пункт 6.13 Розділу І Умов банківського обслуговування фізичних осіб в АТ "Сбербанк Росії не відповідає вимогам ст. 32 ЗУ "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні", а тому є недійсним.

Проте погодитися з такими висновками суду першої інстанції не можна з огляду на таке.

Відповідно до ст. ст. 213, 214 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Визнаючи недійсним пункт Умов банківського обслуговування фізичних осіб, суд першої інстанції не звернув уваги на те, що застосовані ним норми ЗУ "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" не встановлюють недійсності умов договорів, у випадку їх невідповідності цьому закону та в рішенні не вказав якій саме правовій нормі вказаний пункт не відповідає, яка є підставою для задоволення вимог.

Звертаючись із позовом, позивач покликався на норми ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів», так як вважав пункт 6.13 Умов несправедливим та таким, що має ознаки нечесної підприємницької практики банку.

Дослідивши Умови банківського обслуговування фізичних осіб в АТ "Сбербанк Росії", затв. наказом Голови Правління АТ "Сбербанк Росії" №37 від 16.01.2012 року (із змінами і доповненнями, внесеними наказом № 951 від 27.11.2013 року. Нова редакція діє з 9.12.2013 року), які є загальнодоступними та розміщеними в Інтернеті на сайті відповідача за посиланням: https://ua.sberbank.ua/, колегія суддів приходить до наступних висновків.

У пунктах 2.1, 2.2, 2.8.-2.11. підрозділу 2 розділу І Умов 2012, які діяли станом на дату укладання Договору депозитного рахунку, було визначено (аналогічні положення діють і на теперішній час):

2.1. Ці Умови є публічною пропозицією Банка укласти договір щодо банківського обслуговування (офертою у розумінні ст. 641, 644 Цивільного кодексу України) на умовах, що встановлені Банком.

2.2. Ці Умови застосовуються у разі повного і безумовного прийняття Клієнтом публічної пропозиції Банку (акцепту) шляхом укладення одного або декількох Договорів, передбачених цими Умовами.

У разі, якщо положення Умов та відповідного Договору суперечать один одному, застосовуються положення Договору. У разі, якщо положення Умов, що регулюють надання всіх Послуг Банку (загальні норми), та положення Умов, що регулюють надання відповідних Послуг Банку згідно з укладеним Договором (спеціальні норми), суперечать один одному, застосовуються спеціальні норми.

Банк надає Клієнту послуги на умовах та в порядку, визначеному відповідними підрозділами цих Умов, відповідним Договором та відповідними Тарифами.

Своїм підписом на Договорі Клієнт беззастережно підтверджує, що на момент укладення відповідного Договору Клієнт ознайомився з текстом відповідних підрозділів, пунктів, підпунктів Умов, повністю зрозумів їхній зміст та погоджується з викладеним у Умовах.

Клієнт та Банк приймають на себе всі обов'язки та набувають всіх прав, передбачених відповідними підрозділами, пунктами, підпунктами цих Умов».

Таким чином, відповідно до умов укладеного договору про відкриття та обслуговування поточного (мультивалютного) рахунку в рамках договору щодо банківського обслуговування, позивач 23 березня 2015 року, підтвердив факт ознайомлення, розуміння та свою згоду з правилами Умов та з усіма можливими змінами/доповненнями та відповідними Тарифами.

Пунктом 32.2 ст.32 ЗУ "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" передбачено, що у разі порушення банком, що обслуговує платника, встановлених цим Законом строків виконання доручення клієнта на переказ цей банк зобовязаний сплатити платнику пеню у розмірі 0,1 відсотка суми простроченого платежу за кожний день прострочення, що не може перевищувати 10% суми переказу, якщо інший розмір пені не обумовлений договором між ними.

Укладеним між сторонами договором не встановлено розміру пені за порушення строків виконання доручення позивача на переказ, а тому, у випадку прострочення банком платежу застосовуються умови пункту 6.13 розділу 1 Умов банківського обслуговування фізичних осіб в АТ "Сбербанк Росії", затв. наказом Голови Правління АТ "Сбербанк Росії" №37 від 16.01.2012 року (із змінами і доповненнями, внесеними наказом № 951 від 27.11.2013 року. Нова редакція діє з 9.12.2013 року), відповідно до яких за несвоєчасне здійснення переказу коштів /БМ з рахунку, за несвоєчасне зарахування на рахунок суми коштів/БМ, які належать клієнту, банк сплачує клієнту пеню в розмірі 0,001 (нуль цілих одна тисячна) відсотка від суми несвоєчасно або помилково переказаних коштів/БМ на кожний день прострочення, але не більше 0,01(нуль цілих одної сотої) відсотка від суми переказу.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 18 Закону України "Про захист прав споживачів" продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими.

Визначення поняття несправедливі умови договору закріплено в ч. 2 ст. 18 цього Закону - умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Умови договору,які можуть бути несправедливими визначено у ч. 3 ст. 18 цього закону.

Виходячи з аналізу наведених норм закону, для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (п. 6 ч. 1 ст. 3, ч. 3 ст. 509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві.

Колегія суддів вважає, що ОСОБА_1 не доведено несправедливість умов п. 6.13 розділу 1 Умов та, що не усвідомлення та не зясування ним умов договору щодо розміру пені у випадку порушення зобовязань банку, зокрема положень договору, за якими такий розмір становить 0,001 (нуль цілих одна тисячна) відсотка від суми несвоєчасно або помилково переказаних коштів/БМ на кожний день прострочення, але не більше 0,01(нуль цілих одної сотої) відсотка від суми переказу, відбулося внаслідок нечесної підприємницької практики відповідача.

Крім того, статтею 627 ЦК України визначено свободу договору, а саме: відповідно до ст. 6 Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, розумності та справедливості.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно з ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Частиною 1 ст. 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Положеннями ч.1 ст.1066 ЦК України передбачено, що за договором банківського рахунка банк зобовязується приймати зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові(володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та переведення інших операцій за рахунком.

Згідно з ч. 2 ст. 633 ЦК України умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів. Частина 6 ст. 633 ЦК України зазначає, що умови публічного договору, які суперечать частині другій цієї статті та правилам, обов'язковим для сторін при укладенні і виконанні публічного договору, є нікчемними.

Виходячи з аналізу сукупності положень ст. ст. 6, 627-629, 633, 1066 ЦК України, слід дійти висновку про те, що якщо умовами публічного Договору банківського рахунка з фізичною особою (які є однаковими для усіх та офіційно оприлюднені), щодо яких сторони (позивач та відповідач) дійшли згоди під час його укладення, у тому числі, щодо розміру пені, яку банк має сплатити клієнту, у випадку несвоєчасного здійснення переказу коштів з рахунку, несвоєчасного або помилкового переказу його коштів з рахунку, то ці умови є правомірними та такими, що відповідають вимогам чинного законодавства України, які ставляться до публічних договорів з фізичними особами (споживачами банківських послуг).

Отже, якщо сторонами публічного договору банківського рахунка досягнуто домовленості з усіх його умов, у тому числі щодо розміру пені за порушення зобовязань, то такі умови повинні виконуватись сторонами з моменту досягнення домовленості, тобто з моменту підписання Договору.

Тож позивачем не доведено факт приховання або ненадання банком інформації щодо умов договору, або інших неправомірних дій банку, що зумовили укладення ним договору банківського рахунка. Також не можна зробити висновок про те, що умови договору надані у нечіткій або незрозумілій формі.

Враховуючи вищевикладене, колегія судів вважає позовні вимоги необґрунтованими і недоведеними, а тому такими, що не підлягають задоволенню. Рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, з постановленням нового - про відмову у позові.

Відповідно до ч.5 ст.88 ЦПК України передбачено, що у випадку зміни рішення чи ухвалення судом апеляційної інстанції нового рішення, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалене рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Позивач звільнений від сплати судового збору на підставі ч.3 ст.22 Закону України «Про захист прав споживачів». При подачі апеляційної скарги банком сплачено судовий збір в розмірі 606,33грн. Даним рішення у позові позивачу відмовлено, а тому судовий збір підлягає поверненню платнику із Державного бюджету України.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319, 323-325 Цивільного процесуального кодексу України, ст.ст. 6, 215,627-629, 633, 638,1066 ЦК України, ст. 18 Закону України "Про захист прав споживачів"колегія суддів

В и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Сбербанк" задовольнити.

Рішення Кузнецовського міського суду Рівненської області від 29 грудня 2016 року скасувати.

ОСОБА_1 в позові до Публічного акціонерного товариства "Сбербанк" про визнання недійсним пункту 6.13 Розділу І Умов банківського обслуговування фізичних осіб в АТ "Сбербанк Росії", затв. наказом Голови Правління АТ "Сбербанк Росії" №37 від 16.01.2012 року відмовити.

Стягнути з Державного бюджету України на користь ПАТ «Сбербанк» 606 (шістсот шість)грн.33 коп. в рахунок повернення судового збору.

Рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Судді: Бондаренко Н.В.

ОСОБА_2

ОСОБА_3