Справа №204/2003/17
Провадження №2/204/973/17
РІШЕННЯ

іменем України

08 вересня 2017 року Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Книш А.В.,

при секретарі Подвижній О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення з нього заборгованості за кредитним договором у сумі 94985,78 грн. В підтвердження своїх позовних вимог посилається на те, що 27 квітня 2007 року між позивачем та відповідачем був укладений кредитний договір №007/07-ФЛ/14, відповідно до якого позивач надав відповідачу кредитні ресурси у розмірі 31558 доларів США, з оплатою по процентній ставці 13% річних. У порушення умов договору відповідач зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконав. Таким чином, станом на 27 грудня 2016 року заборгованість відповідача за кредитним договором перед банком складає 94985,78 грн., у звязку з чим позивач вимушений звернутися з даним позовом до суду.

У судове засідання представник позивача не зявився, надав суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує та просить ухвалити рішення про задоволення позову у повному обсязі.

Відповідач та представник відповідача ОСОБА_2 належним чином та завчасно сповіщені про час та місце розгляду справи, у судове засідання не з'явились. До початку судового засідання представник відповідача ОСОБА_2 надав суду письмове заперечення проти позову, згідно якого позовні вимоги визнав частково, а саме лише в частині суми основної заборгованості у розмірі 45194,03 грн., та просив слухати справу у його і відповідача відсутності. В обґрунтування своїх заперечень представник відповідача ОСОБА_2 зазначив, що не визнає предявлені позовні вимоги в частині стягнення пені в рамках кредитного договору №007/07-ФЛ/14 від 27 квітня 2007 року, оскільки відповідно до п.3.3 вказаного кредитного договору, зазначена кінцева дата його виконання 10 квітня 2014 року. Отже, позивач не реалізував своє законне право щодо стягнення штрафних санкцій у вигляді пені у передбачений ч.2 ст. 258 ЦК України строк, що є підставою для відмови в цій частині позовних вимог.

Суд, дослідивши письмові докази, встановив наступні фактичні обставини.

27 квітня 2007 року між позивачем та відповідачем було укладено кредитний договір, відповідно до якого останній отримав кредит у розмірі 31558 доларів США, з оплатою по процентній ставці 13 % річних (а.с.11).

Відповідно до п.3.2. Кредитного договору №007/07-ФЛ/14, позичальник зобовязується повністю повернути кредитні ресурси, отримані за цим Договором, до 10 квітня 2015 року. Погашення проводиться шляхом зарахування відповідної суми на Позичковий рахунок.

Згідно п.4.1. Кредитного договору №007/07-ФЛ/14, позичальник сплачує банку проценти за користування кредитними ресурсами у валюті кредиту, за процентною ставкою 13% річних.

Пунктом 6.1. Кредитного договору №007/07-ФЛ/14 передбачено, що за прострочення повернення кредитних ресурсів та/або сплати процентів, позичальник сплачує банку пеню з розрахунку 1% від простроченої суми за кожний день прострочення. Зазначена пеня сплачується у випадку порушення позичальником строків платежів, передбачених п.п. 3.2., 3.3., 3.5., 4.3., 4.4., 4.6., 4.7., 4.8. цього Договору, а також будь-яких інших строків платежів, передбачених цим Договором. Сплата пені не звільняє позичальника від зобовязання сплатити проценти за весь час фактичного користування кредитними ресурсами.

Позивач свої зобовязання за кредитним договором виконав належним чином, що підтверджуєтьсязаявою відповідача на видачу готівки №11 від 27 квітня 2007 року (а.с.20).

Також 27 квітня 2007 року між позивачем та відповідачем був укладений Договір застави автомобіля №007/07/01/14 з метою забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором №007/07-ФЛ/14 (а.с.18).

Згідно ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Статтею 610 Цивільного кодексу України встановлено, що порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання.

Відповідач згідно вимог ч. 1 ст. 625 ЦК України не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання, і на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України зобовязаний сплати суму боргу.

За вимогами ст.ст. 527, 530 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватись належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

Позивачем 16 лютого 2017 на адресу відповідача було спрямовано вимогу про виконання зобовязань за кредитним договором №007/07-ФЛ/14 від 27 квітня 2007 року, яка залишилася невиконаною відповідачем (а.с.26).

Таким чином, умови договору відповідач належним чином не виконав у зв'язку з чим станом на 27 грудня 2016 року має заборгованість перед позивачем у розмірі 94985,78 грн., яка складається з:

- суми заборгованості по основному боргу кредиту 1714,13 доларів США, що еквівалентно станом на 27 грудня 2016 року 45194,03 грн.;

- суми строкової заборгованості по відсоткам 0,00 доларів США;

- суми простроченої заборгованості по відсоткам 90,16 доларів США, що еквівалентно станом на 27 грудня 2016 року 2377,12 грн.;

- пені 47414,63 грн.

Стосовно заяви представника відповідача ОСОБА_2 в частині пропуску позивачем строку позовної давності щодо вимог про стягнення штрафних санкцій у вигляді пені судом враховується наступне.

Суд, керуючись вимогами ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України, враховує правовий висновок, викладений Верховним судом України у постанові № 6-169цс14 від 29 жовтня 2014 року, згідно якого за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст. ст. 252-255 ЦК України. При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Оскільки умовами кредитного договору (графіком погашення кредиту) встановлені окремі самостійні зобовязання, які деталізують обовязок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обовязку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, а відтак і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення. Таким чином, якщо за умовами договорів погашення кредиту та процентів повинно здійснюватись позичальниками частинами кожного місяця, у рахунок чого вносяться кошти, початок позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальниками кожного із цих зобовязань.

Згідно вимог ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

У відповідності до вимог ч. 2 ст. 258 ЦК України до позовних вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік.

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 264 ЦК України, перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку.

Згідно положень ч. 3 ст. 264 ЦК України, після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Пунктом 3.3. Кредитного договору №007/07-ФЛ/14 передбачено, що у період користування кредитними ресурсами з 27 квітня 2007 року до 10 квітня 2014 року позичальник зобовязується щомісячно, в термін до 10 числа місяця, починаючи з травня 2007 року здійснювати погашення позичкової заборгованості за виданими кредитними ресурсами у розмірі 375,69 доларів США, згідно із Графіком зниження розміру заборгованості (Додаток №1 до цього договору).

Оскільки умовами договору (графіком погашення кредиту) встановлені окремі самостійні зобовязання, які деталізують обовязок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обовязку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, а відтак і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення.

Аналогічна правова позиція викладена у постанову Верховного Суду України №6-116цс13 від 06 листопада 2013 року, що враховується судом на підставі ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України.

З розрахунку заборгованості (а.с.4-10) вбачається, що відповідачем з травня 2007 року регулярно щомісяця здійснювалися платежі на виконання умов кредитного договору, останній з яких було здійснено 29 липня 2016 року.

Виходячи зі змісту ч. 1 ст. 264 ЦК України, здійснення такого платежу є вчиненням відповідачем дії, яка свідчить про визнання нею свого боргу, отже з часу здійснення платежу на підставі ч. 3 ст. 264 ЦК України у звязку з перериванням перебіг позовної давності почався заново.

Позивач із зазначеним позовом звернувся до суду 30 березня 2017 року, тобто в межах тривалості позовної давності (а.с. 29).

За змістом ст. 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно).

Також, суд враховує правовий висновок, викладений Верховним судом України у постанові № 6-160цс14 від 19 листопада 2014 року, за яким відповідно до вимог статті 266, частини другої статті 258 ЦК України стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду та починається з дня (місяця), з якого вона нараховується, у межах строку позовної давності за основною вимогою.

З розрахунку наданого позивачем встановлено, що пеня розрахована за період з 15 вересня 2016 року по 27 грудня 2016 року, що відповідає вимогам ч. 2 ст. 258 ЦК України (а.с.8-9).

З урахуванням викладеного, враховуючи, що строк позовної давності до основної вимоги не сплив, заявлена позивачем до відповідача вимога про стягнення заборгованість за пенею розрахована в межах строку позовної давності і відповідна заява представника відповідача ОСОБА_2 про застосування наслідків пропущення строку позовної давності є необґрунтованою. Обґрунтування представником відповідача ОСОБА_2 вимоги про застосування наслідків позовної давності до вимог про стягнення пені ґрунтується на хибному тлумаченні приписів чинного законодавства та судом відхиляється.

Доводи представника відповідача ОСОБА_2 стосовно застосування строку позовної давності до суми заборгованості по відсоткам, що складає 90,16 доларів США, як до нарахованої пені, судом не беруться до уваги через помилковість застосування даних норм.

На підставі викладеного, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором, що складається із суми заборгованості по основному боргу кредиту у розмірі 1714,13 доларів США, суми простроченої заборгованості по відсоткам 90,16 доларів США, та пені 47414,63 грн.

Судом встановлено наявність у позивача ОСОБА_3 ліцензії на здійснення валютних операцій №28 від 06 жовтня 2011 року та Додатку до ОСОБА_3 ліцензії на здійснення валютних операцій від 06 жовтня 2011 pоку №28 щодо переліку валютних операцій, які має право здійснювати Публічне акціонерне товариство «Банк «Фінанси та Кредит».

Пленум Верховного Суду України у п. 14 своєї постанови № 14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» розтлумачив, що згідно з частиною першою статті 192 ЦК законним платіжним засобом, обовязковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України гривня. У звязку з цим при задоволенні позову про стягнення грошових сум суди повинні зазначати в резолютивній частині рішення розмір суми, що підлягає стягненню, цифрами і словами у грошовій одиниці України гривні. При стягненні періодичних платежів суд має вказати період, протягом якого проводиться виконання. У разі предявлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення.

Оскільки кредит позивачем був наданий у доларах США, повернення суми заборгованості по основному боргу кредиту та суми простроченої заборгованості по відсоткам підлягають стягненню з визначенням еквіваленту у грошовій одиниці України гривні з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення.

Згідно службового розпорядження Національного Банку України, офіційний курс гривні до долару США станом на час ухвалення судового рішення становить 2600,3183 гривень за 100 доларів США..э

За наведених обставин, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню сума заборгованості по основному боргу кредиту та простроченої заборгованості по відсоткам у розмірі 1804,29 доларів США (1714,13+90,16), що є еквівалентною 46917, 28 грн. (1804,29 х 26,003183).

Згідно зі ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума судового збору у розмірі 1600 грн. (а.с.36).

Керуючись ст.ст.10, 11, 60, 88, 212, 214, 215 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» заборгованість за кредитним договором №007/07-ФЛ/14 від 27 квітня 2007 року станом на 27 грудня 2016 року, яка складається із заборгованості:

-по основному боргу кредиту та простроченої заборгованості по відсоткам у розмірі 1804 (одна тисяча вісімсот чотири) долари США 29 центів, що станом на 08 вересня 2017 року еквівалентно 46917 (сорока шести тисячам девятсот сімнадцяти) грн. 28 (двадцяти восьми) коп.;

-за пенею у розмірі 47414 (сорока семи тисячам чотириста чотирнадцять) грн. 63 (шістдесяти трьом) коп.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 1600 (одна тисяча шістсот) грн.

Рішення суду може бути оскаржене до апеляційного суду Дніпропетровської області протягом 10 днів з дня його проголошення шляхом подання в зазначений строк апеляційної скарги через Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Головуючий: