АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 596/2381/16-ц Головуючий у 1-й інстанції Лисюк І.О.
Провадження № 22-ц/789/938/17 Доповідач - Дикун С.І.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 вересня 2017 р. Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Тернопільської області в складі:

головуючого - Дикун С.І.

суддів - Парандюк Т. С., Храпак Н. М.,

при секретарі - Рожук О.О.

з участю сторін - третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - ОСОБА_1; представника відповідача - служби у справах дітей Гусятинської районної державної адміністрації - Соболя В.І.; третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача -ОСОБА_3

розглянула у відкритому судовому засіданні в м.Тернополі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Гусятинського районного суду Тернопільської області від 08 червня 2017 року по справі за позовом ОСОБА_4, третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: ОСОБА_1, треті особи, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: ОСОБА_3, Тернопільський обласний спеціалізований будинок дитини до служби у справах дітей Гусятинської районної державної адміністрації про визначення місця проживання та повернення дітей,

ВСТАНОВИЛА:

У грудні 2016 року ОСОБА_4 звернувся з позовом до Служби у справах дітей Гусятинської районної державної адміністрації, третьої особи - ОСОБА_1 про визначення місця проживання дітей.

В обґрунтування позову посилається на те, що він протягом тривалого часу проживає в АДРЕСА_1 з ОСОБА_1, без реєстрації шлюбу. Під час спільного проживання у них народилося двоє дітей: ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, та ОСОБА_30, ІНФОРМАЦІЯ_3.

У зв'язку із тимчасовими заробітками, а потім - мобілізацією (з 22 червня 2015 року по 01 грудня 2015 року та з 03 квітня 2016 року до 14 серпня 2016 року безпосередньо брав участь в антитерористичній операції), пізніше - лікуванням у військовому госпіталі у зв'язку із пораненням та після цього - реабілітацією, займатися вихованням дітей не мав можливості. У цей час, за період його тимчасової відсутності, відповідач забрав дітей у їх матері - ОСОБА_1: сина віддав на піклування тітці, а дочку помістили в будинок дитини, таким чином роз'єднавши сім'ю.

09.09.2016 року він звернувся в службу у справах дітей Гусятинської РДА з метою повернення йому дітей, однак, 05.10.2016 року йому відмовлено у цьому.

Ухвалою Гусятинського районного суду від 06 січня 2017 року залучено до участі в справі в якості третіх осіб,що не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: ОСОБА_3, яка є опікуном неповнолітнього ОСОБА_6, і Комунальну установу Тернопільської обласної ради "Тернопільський обласний спеціалізований будинок дитини", на даний час - Тернопільський обласний спеціалізований будинок дитини (далі - Будинок дитини), який є опікуном малолітньої ОСОБА_31.

Рішенням Гусятинського районного суду Тернопільської області від 08 червня 2017 року у задоволенні позову ОСОБА_4, третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: ОСОБА_1, треті особи, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: ОСОБА_3, Комунальна установа Тернопільської обласної ради «Тернопільський обласний спеціалізований будинок дитини» до служби у справах дітей Гусятинської районної державної адміністрації про визначення місця проживання та повернення дітей відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду, ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду і визначити місце проживання дітей із батьком, повернувши дітей у сім'ю.

У судових засіданнях апеляційного суду ОСОБА_4 та мати дітей - третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: ОСОБА_1 підтримали апеляційну скаргу. Представник служби у справах дітей Гусятинської районної державної адміністрації та третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: ОСОБА_3 апеляційну скаргу не визнали.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, заслухавши сторони, малолітнього ОСОБА_5, свідків, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого по справі рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, а рішення суду - до часткового скасування, виходячи із таких мотивів.

Відмовляючи у позові, суд першої інстанції виходив з того, що стороною позивача не доведено, що ним вчинялись відповідні дії щодо здійснення своєї батьківської відповідальності та налагодження із дітьми відповідного контакту, прихильності і довіри до себе.

Статтями 213, 214 ЦПК України передбачено, що рішення повинно бути законним і обґрунтованим та відповідати на питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувались вимоги і заперечення, якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону ухвалене судове рішення відповідає неповністю.

Право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Європейської Конвенції з прав людини. Таке втручання є порушенням зазначеного положення, якщо воно здійснюється не "згідно із законом", не відповідає законним цілям, переліченим у пункті 2 статті 8, і не може вважатися "необхідним у демократичному суспільстві".

З матеріалів справи вбачається, що позивач є батьком двох малолітніх дітей - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_30, ІНФОРМАЦІЯ_5, що стверджується свідоцтвами про народження дітей серія НОМЕР_1 та серія НОМЕР_2 від 25 вересня 2014 року. (а.с.3,4). Матір'ю дітей є ОСОБА_1 - по даній справі - третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача.

Зміни стосовно відомостей про батька до актових записів про народження №40 від 12 липня 2013 року ОСОБА_30 та № 40 від 30 серпня 2005 року ОСОБА_5 були внесені на підставі спільних ОСОБА_1 та ОСОБА_4 про визнання батьківства від 08 серпня 2014 року. (а.с.36-38).

Вироком Гусятинського районного суду Тернопільської області від 29.08.2014 року ОСОБА_4 засуджено за ч.1 ст.126 КК України і призначено йому покарання у виді 80 годин громадських робіт. Дане кримінальне правопорушення, а саме: умисне спричинення побоїв (удару в область поперекової частини спини) ОСОБА_4 вчинив відносно малолітнього ОСОБА_6

Згідно з висновками лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров'я про наявність у матері дитини тривалої хвороби, яка перешкоджає виконанню батьківських обов'язків №100 від 18.12.2014 року, №105 від 11.02.2015 року, №369 від 10.08.2015 року, №76 від 11.02.2016 року, №450 від 04.02.2017 року, №61 від 07.02.2017 року ОСОБА_1 має високий ступінь втрати здоров'я внаслідок тривалої хвороби, що спричиняє повну нездатність до самообслуговування та залежність від інших осіб і перешкоджає виконанню батьківських обов'язків.

Розпорядженням голови районної державної адміністрації №130-од від 31.03.2014 року «Про надання статусу дітей, позбавлених батьківського піклування та призначення опікуна» на підставі висновку лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров'я про наявність у матері- одинокої ОСОБА_1 тривалої хвороби, яка перешкоджає виконанню батьківських обов'язків від 18.02.2014 року №100 та висновку служби у справах дітей про надання статусу, влаштування та призначення опікуна з метою забезпечення прав та законних інтересів дітей, надано малолітнім ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_3, статус дітей, позбавлених батьківського піклування на період до 18.02.2015 року. На час надання соціального статусу ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_6, призначено опікуном над малолітнім ОСОБА_8 Малолітню ОСОБА_30 направлено до комунальної установи Тернопільської обласної ради «Тернопільський обласний спеціалізований будинок дитини».

Головою районної державної адміністрації розпорядженням №63-од від 07.02.2017 року підтверджено малолітнім ОСОБА_8,ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_30., ІНФОРМАЦІЯ_3, статус дітей, позбавлених батьківського піклування.

Із довідки №2683 від 12.08.2016 року про безпосередню участь особи в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України, виданої старшому лейтенанту ОСОБА_4 вбачається, що він дійсно в період з 22.06.2015 року по 01.12.2015 року з 03.04.2016 року по 14.08.2016 року безпосередньо брав участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районі/районах проведення антитерористичної операції: Донецької області, смт.Новгородське, (сектор «Б»), Донецької області, с.Калинове, (сектор «Б»), Донецької області, с.Іванопілля, (ОТУ «Донецьк»).

Згідно зі ст.160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

Згідно з ч. ч. 2 і 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Преамбулою Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 грудня 1991 року (далі - Конвенція) визнається, що дитині для повного і гармонійного розвитку її особи необхідно зростати в сімейному оточенні, в атмосфері щастя, любові і розуміння.

Відповідно до ч.1 ст.3 Конвенції в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Статтею 9 Конвенції передбачено, що дитина не повинна розлучатися з батьками всупереч їхньому бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосування закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Норма, що дитина може бути розлучена з батьками у виняткових випадках, також викладена у рішенні Європейського Суду з прав людини у справі «Савіни проти України» № 39948/06, від 18 грудня 2008 року (набуло статусу остаточного 18 березня 2009 року). У п.52 рішення зазначено, що "у будь-якому разі передання дитини під державну опіку слід зазвичай розглядати як тимчасовий захід, здійснення якого має одразу припинитися, коли це дозволяють обставини..."

Колегія суддів вважає, що при вирішенні позовних вимог про визначення місця проживання малолітньої ОСОБА_30 на зазначені норми права суд не звернув належної уваги.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_31, ІНФОРМАЦІЯ_5 перебуває у Тернопільському обласному спеціалізованому будинку дитини як дитина позбавлена батьківського піклування. Із поданої заяви вбачається, що Будинок дитини сприяє поверненню дітей у біологічні сім'ї, однак батьком дитини у свідоцтві про народження серія НОМЕР_3 від 23.01.2014 року зазначений ОСОБА_12. Із цих підстав Будинок дитини заперечив позов (а.с.42) та апеляційну скаргу.

Заходи щодо вилучення дітей вживались відповідачем протягом січня-березня 2014 року до одинокої матері ОСОБА_1, до визнання позивачем батьківства відносно дітей у серпні 2014 року.

Жодних санкцій до позивача як батька дітей: відібрання дітей, позбавлення батьківських прав чи інших органами опіки і піклування не вживалось.

Згідно з поданими медичними довідками ОСОБА_4 на диспансерному обліку в наркологічному та психіатричному кабінеті Гусятинської ЦКРЛ не перебуває.

Із пояснень свідків ОСОБА_13 (депутата селищної ради від АДРЕСА_1 та ОСОБА_14 (сусідки) вбачається, що ОСОБА_4 проживає з ОСОБА_1 тривалий час однією сім'ю. Це - звичайна сім'я. ОСОБА_4 працює столяром. Він - учасник бойових дій, захисник України. У побуті, сім'ї та на вулиці із сусідами поводить себе добре, дбає за добробут сім'ї, недавно до будинку підвів водопровід. Умови проживання сім'ї хороші, продуктами харчування забезпечені. ОСОБА_4 вартий того, щоб самостійно, без допомоги державних органів, виховувати своїх дітей. Оособливу увагу до цієї сім'ї зі сторони правоохоронних органів та органів опіки і піклування свідки пояснюють ворожими відносинами із-за майна з родичами ОСОБА_12, дочка котрих проживає в іншій половині будинку.

У письмовій заяві до суду сусіди позивача ОСОБА_15,ОСОБА_14, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18,ОСОБА_19, ОСОБА_13, ОСОБА_20, ОСОБА_21, ОСОБА_10. ОСОБА_22, ОСОБА_23, ОСОБА_24, ОСОБА_25, ОСОБА_26., ОСОБА_27 просять суд повернути дітей у сім'ю позивача.

Відповідно до акту обстеження комісією Гусятинської селищної ради від 02 червня 2017 року будинку 44 по вул.Кобилянської у смт. Гусятин, власником якого є ОСОБА_1, вбачаються задовільні умови проживання позивача. У житловому будинку є опалення, освітлення, газопостачання. Є дві жилі кімнати та веранда. У будинку є все необхідне для проживання: меблі, посуд, одяг, взуття. Продукти харчування, предмети гігієни. У будинку затишно, чисто. Що також видно із фотографій будинку по АДРЕСА_2, поданих депутатом ОСОБА_13.

Вищенаведеним спростовуються доводи відповідача та його акти про неналежні житлово-побутові умови проживання позивача.

Колегія суддів ураховує й ті обставини, що ОСОБА_4 виконав покарання за вироком Гусятинського районного суду Тернопільської області від 29.08.2014 року, став на шлях виправлення, був мобілізований та безпосередньо брав участь у антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районах проведення антитерористичної операції, де отримав поранення.

Виходячи із закріпленого у європейському та національному законодавстві праві батьків і дітей бути один з одним, а також вважаючи поміщення малолітньої ОСОБА_31 в Будинок дитини - під державну опіку тимчасовим заходом, здійснення якого має припинитися, оскільки дозволяють обставини справи: визнання ОСОБА_4 свого батьківства відносно дитини, позитивна його характеристика в побуті та сім'ї, задовільні умови проживання, колегія суддів не приймає до уваги висновок органу опіки і піклування Гусятинської райдержадміністрації від 02 червня 2017 року про доцільність залишення ОСОБА_31 в Тернопільському обласному спеціалізованому будинку дитини та визнає за необхідне скасувати оскаржуване рішення суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 про визначення місця проживання дочки ОСОБА_31 та ухвалити в цій частині нове рішення, яким визначити місце проживання дитини з батьком по місцю його проживання в АДРЕСА_3.

З урахуванням наведеного, рішення у зазначеній частині підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення відповідно до вимог п.п.1,4 ч.1 ст.309 ЦПК України.

Однак, колегія суддів погоджується із оскаржуваним рішенням суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог про визначення місця проживання з батьком малолітнього ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Нормами Конвенції ООН про права дитини закріплено, що дитині для повного та гармонійного розвитку необхідно зростати в сімейному оточенні. Згідно зі статтею 9 Конвенції, Держави-сторони дбають про те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їхньому бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи за судовим рішенням визначають відповідно до застосовного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в інтересах дитини. При цьому всім заінтересованим сторонам надається можливість брати участь у вирішенні такого питання та викладати свою позицію.

При вирішенні позовних вимог про визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 суд правильно виходив із інтересів самого малолітнього, думка котрого, у відповідності до вимог ч.2 ст.160 СК України, була заслухана як судом першої інстанції, так і апеляційним судом, і котрий виявив категоричне небажання проживати разом із позивачем. При цьому суд прийняв до уваги вирок Гусятинського районного суду Тернопільської області від 29.08.2014 року, яким установлено спричинення удару позивачем дитині, а також ті обставини, що малолітній ОСОБА_5 тривалий час проживає у сім'ї своєї тітки - опікуна ОСОБА_3 і зміна місця проживання, з якою він категорично незгідний, травмуватиме психіку дитини.

Відповідно до вимог сімейного законодавства позовні вимоги про повернення дітей повинні бути заявлені до осіб, з котрими діти фактично проживають, чи органів, де діти фактично перебувають, а саме: ОСОБА_5 - в опікуна ОСОБА_3, а ОСОБА_31 - в Тернопільському обласному спеціалізованому будинку дитини. Однак, як вбачається із матеріалів справи, позовних вимог до цих осіб позивач не заявив, а суд своєю ухвалою від 06 січня 2017 року залучив до участі в справі в якості третіх осіб, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: ОСОБА_3, яка є опікуном неповнолітнього ОСОБА_6, і Комунальну установу Тернопільської обласної ради "Тернопільський обласний спеціалізований будинок дитини", на даний час - Тернопільський обласний спеціалізований будинок дитини, який є опікуном малолітньої ОСОБА_31. Отже, при такому суб'єктному складі учасників справи, колегія суддів погоджується також із рішенням суду в частині відмови у поверненні дітей.

Керуючись ст.ст.303,307,309,316;317;324;325 ЦПК України, колегія суддів, -

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Гусятинського районного суду Тернопільської області від 08 червня 2017 року скасувати в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 про визначення місця проживання дочки ОСОБА_31.

Ухвалити в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_4, третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: ОСОБА_1, треті особи, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: ОСОБА_3, Тернопільський обласний спеціалізований будинок дитини до служби у справах дітей Гусятинської районної державної адміністрації про визначення місця проживання дочки ОСОБА_31 задовольнити. Визначити місце проживання дитини - ОСОБА_31, ІНФОРМАЦІЯ_5 (свідоцтво про народження серії НОМЕР_1 від 25 вересня 2014 року, видане відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Гусятинського районного управління юстиції у Тернопільській області) разом з батьком ОСОБА_4, який проживає за адресою АДРЕСА_4.

У решті рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржене у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ на протязі двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду Тернопільської області С.І. Дикун