Провадження №22-ц/784/879/17 Доповідач апеляційного суду Серебрякова Т.В.
Ухвала

Іменем України

15 травня 2017 року місто Миколаїв

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючого Серебрякової Т.В.,

суддів: Галущенка О.І., Самчишиної Н.В.,

з секретарем судового засідання Богуславською О.М.,

переглянувши у відкритому судовому засіданні за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПРОВІДНА» рішення Центрального районного суду міста Миколаєва від 31 січня 2017 року, ухваленого у цивільній справі за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Провідна» до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди в порядку регресу,

УСТАНОВИЛА:

У листопаді 2016 року Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «ПРОВІДНА» (далі - ПрАТ «СК «ПРОВІДНА») звернулось до суду із позовом до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди в порядку регресу.

В позовній заяві зазначено, що 31 січня 2015 року в місті Миколаєві по проспекту Героїв Сталінграду сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля марки ГАЗ 2705, реєстраційний номер НОМЕР_1, під керуванням водія ОСОБА_2 та автомобіля марки CHEVROLET Aveo, реєстраційний номер НОМЕР_2, під керуванням водія ОСОБА_3

В результаті даної дорожньо-транспортної пригоди (далі - ДТП) автомобілю, яким керував водій ОСОБА_3 були заподіяні механічні пошкодження.

Автомобіль марки ГАЗ 2705, реєстраційний номер НОМЕР_1, забезпечений за полісом №АІ/2484531 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів у ПрАТ «СК «Провідна».

Відповідно до постанови Центрального районного суду міста Миколаєва від 08 квітня 2015 року, дорожньо-транспортна пригода сталася з вини відповідача ОСОБА_2, та страхова компанія, за заявою потерпілою особи, зібраних документів та відповідно страхового акту, виплатила їй страхове відшкодування у розмірі 10 907 грн.

Посилаючись на те, що відповідачем не були виконанні умови п.п.33.1.2 п.33.1 ст.33 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», яким передбачено обов'язок страхувальника вжити заходи для невідкладного, але не пізніше трьох робочих днів, повідомлення страховика про настання дорожньо-транспортної пригоди, позивач просив позов задовольнити, стягнути з відповідача в порядку зворотної вимоги (регресу) шкоду, розмір якої становить 10 907 грн.

Рішенням Центрального районного суду міста Миколаєва від 31 січня 2017 року у задоволені позовних вимог ПрАТ «СК «ПРОВІДНА» відмовлено.

В апеляційній скарзі представник позивача, посилаючись на незаконність та необґрунтованість судового рішення, порушення норм матеріального права, просив його скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відмовляючи у задоволені позовних вимог, районний виходив з того, що сам по собі факт неповідомлення відповідачем страховику про настання страхового випадку не може бути покладений в основу ухвалення рішення, яке в своїй основі мусить базуватись на загальних положеннях про відшкодування збитків у позадоговірних зобов'язаннях, адже регресні зобов'язання входять до групи позадоговірних, тому спори з них мають вирішуватись у загальному порядку відшкодування збитків.

Даний висновок районного відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 16 вересня 2015 року у справі №6-284цс15.

Колегія суддів теж погоджується з таким висновком районного суду з огляду на наступне.

За змістом п.1 ст.6, ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР, ст.1 Першого протоколу до Конвенції кожен має право на розгляд його справи упродовж розумного строку судом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру.

Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Відповідно до ст.ст.1,3 ЦК України, ст.ст.1,3-4,10-11,303 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення, в порядку позовного, наказного та окремого провадження, цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також справ, розгляд яких, в порядку цивільного судочинства, прямо передбачено законом.

При цьому, в порядку цивільного судочинства, виходячи із його загальних засад про неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини; судовий захист цивільного права та інтересу; справедливість, добросовісність та розумність, перш за все регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників.

Кожна особа, а у встановлених законом випадках, органи та особи, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси, мають право в порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів; або прав, свобод та інтересів інших осіб, інтереси яких вони захищають, державних чи суспільних інтересів.

Частина 1 ст.15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

За ст.11 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Положення ст.1 Закону України «Про страхування» від 07 березня 1996 року (з наступними змінами і доповненнями), регламентують, що страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

За приписами ст.8 вищевказаного Закону України страховий випадок - подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов'язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.

У відповідності до положень ст.979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Згідно зі ст.ст.988,990 ЦК України страховик зобов'язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором. Страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором.

Страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката).

Відповідно до ст.3 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01 липня 2004 року за №1961-ІV, який набрав чинності з 01 січня 2005 року (в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин), обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Згідно з п.22.1 ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01 липня 2004 року №1961-ІV (далі - Закон України №1961-ІV), страховик при настанні страхового випадку відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи відповідно до лімітів відповідальності страховика.

За приписами ст.29 Закону України №1961-ІV, у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Статтею 9 Закону України №1961-ІV встановлено, що страховик зобов'язаний провести виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування в межах обов'язкового ліміту відповідальності страховика.

Відповідно до підпункту «ґ» підпункту 38.1.1 пункту 38.1 статті 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (у редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин) страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив ДТП, якщо він не повідомив страховика у строки і за умов, визначених у підпункті 33.1.2 пункту 33.1 статті 33 цього Закону.

Із внесенням Законом України від 17 лютого 2011 року №3045-VI «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо дорожньо-транспортних пригод та виплати страхового відшкодування» змін у статтю 33 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» було розширено перелік обов'язків учасників ДТП, у зв'язку з чим обов'язок вжиття заходів для невідкладного, але не пізніше трьох робочих днів повідомлення страховика про настання ДТП був викладений уже в підпункті 33.1.4 пункту 33.1 статті 33 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Проте вказані зміни, що стосуються нумерації зазначеного підпункту, до підпункту «ґ» підпункту 38.1.1 пункту 38.1 статті 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у якому міститься відсилання на відповідні номери пунктів та підпунктів статті 33 цього Закону щодо строків та умов обов'язкового повідомлення страховика про настання ДТП, внесені не були.

Відповідно до підпункту 33.1.4 пункту 33.1 статті 33 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (у редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин) у разі настання ДТП, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов'язаний невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання ДТП, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - Моторне (транспортне) страхове бюро України), повідомлення про ДТП установленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов'язок, він має підтвердити це документально.

Отже, наведеними правовими нормами встановлено обов'язок невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання ДТП, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування, письмово повідомити страховика про настання ДТП. Такий обов'язок установлений законодавством для надання страховику можливості перевірити обставини ДТП власними силами і запобігти необґрунтованим виплатам.

З матеріалів справи вбачається та районним судом встановлено, що 31 січня 2015 року в місті Миколаєві по проспекту Героїв Сталінграду сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля марки ГАЗ 2705, реєстраційний номер НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_2, та автомобіля марки CHEVROLET Aveo, реєстраційний номер НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_3 (а.с.14-16).

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди автомобіль під керуванням водія ОСОБА_3 отримав механічні пошкодження.

02 лютого 2015 року складено Акт огляду колісного транспортного засобу (дефектна відомість) автомобіля марки CHEVROLET Aveo, 2009 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2, належного на праві власності ОСОБА_3 (а.с.24-25).

Відповідно до Звіту №2809/3112, складеного 11 лютого 2015 року вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу автомобіля марки CHEVROLET Aveo, реєстраційний номер НОМЕР_2 склала 13 232 грн. 85 коп. (а.с.26-33).

Постановою судді Центрального районного суду міста Миколаєва від 08 квітня 2015 року ОСОБА_2 притягнуто до адміністративної відповідальності на підставах, передбачених ст.124 КУпАП, з накладенням стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 (триста сорок) грн. на користь держави (а.с.17-18).

На час дорожньої-транспортної пригоди автомобіль марки ГАЗ 2706, реєстраційний номер НОМЕР_1, був забезпеченим транспортним засобом ПрАТ «СК «ПРОВІДНА», що підтверджується полісом №АІ/2484531 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Ліміт відповідальності страховика за шкоду, заподіяну майну потерпілого за цим полісом становить 50 000 (п'ятдесят тисяч) грн. Строк дії полісу до 07 грудня 2015 року включно (а.с.22).

26 червня 2015 року ПрАТ «СК «ПРОВІДНА» отримано заяву на виплату страхового відшкодування в порядку регресу від страхової компанії потерпілої сторони ПрАТ «СК «Альфа Страхування» (а.с.10).

Розглянувши вищевказану заяву страховою компанією було визнано дорожньо-транспортну пригоду страховим випадком, про що складено страховий акт №1001/39/43396/Р та визначено суму відшкодування в розмірі 10 907 грн. (десять тисяч дев'ятсот сім) грн. (а.с.11-12).

24 вересня 2015 року за платіжним дорученням №0038838 вказана сума була перерахована ПрАТ «СК «Альфа Страхування» (а.с.23).

Враховуючи вищевикладене, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що, ухвалюючи оскаржуване у справі судове рішення, суд першої інстанцій з дотриманням вимог ст.ст.213,214 ЦПК України правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню та дійшов вірного висновку про те, що страхове відшкодування потерпілій від дій страхувальника особі було виплачено обґрунтовано, а тому правові підстави для відшкодування фактичних витрат страховика за рахунок страхувальника відсутні.

Доводи апеляційної скарги про невиконання страхувальником обов'язку щодо повідомлення про настання ДТП, не заслуговують на увагу, адже за змістом положень ст.ст.33,38 Закону України №1961-IV, право на задоволення регресного позову страховик набуває тоді, коли несвоєчасне повідомлення про ДТП мало своїм наслідком необґрунтовані виплати третім особам, чим йому завдало збитків.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції законне та обґрунтоване, ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, а зводяться до переоцінки наданих доказів, яким суд першої інстанції дав належну правову оцінку відповідно до вимог ст.212 ЦПК України, тому підстав для скасування рішення суду та ухвалення нового рішення колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст.303,308,315 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПРОВІДНА» - відхилити, а рішення Центрального районного суду міста Миколаєва від 31 січня 2017 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і з цього часу протягом двадцяти днів може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий Т.В. Серебрякова

Судді: О.І. Галущенко

Н.В. Самчишина