АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 березня 2017 року м. Дніпро Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

Головуючого: ОСОБА_2,

Суддів: ОСОБА_3, ОСОБА_4,

за участі секретаря: Григор»євої В.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро цивільну справу за апеляційної скаргою Публічного акціонерного товариства «Страхова компанія «Країна» на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 09 липня 2015 року за позовом ОСОБА_5 до Публічного акціонерного товариства «Страхова компанія «Країна», ОСОБА_6 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, -

в с т а н о в и л а:

У червні 2015 року пзивач звернувся до суду з пзовом до відповідачів , посилаючись на те, що 17 жовтня 2014 року у м. Дніпропетровську на перехресті вулиць Панікахи та Запорізьке шосе, відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля Peugeot, державний номерний знак НОМЕР_1, під керуванням водія ОСОБА_7, що належить ОСОБА_5 та автомобіля ВАЗ 21043, державний номерний знак НОМЕР_2 з причепом ПВА-2, державний номерний знак НОМЕР_3, під керуванням водія ОСОБА_6 Унаслідок дорожньо-транспортної пригоди автомобіль позивача зазнав механічних пошкоджень.

Постановою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 19 листопада 2014 року ОСОБА_6 визнано винним у скоєнні даної дорожньо-транспортної пригоди.

Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_6 застрахована Публічним акціонерним товариством «Страхова компанія «Країна» (далі ПАТ «СК «Країна»), згідно з полісами АІ/0416955 (забезпечений транспортний засіб ВАЗ 21043 державний номерний знак НОМЕР_2) та АС/5293816 (забезпечений транспортний засіб причіп ПВА-2 державний номерний знак НОМЕР_3), ліміт відповідальності, за шкоду спричинену майну, згідно з умовами договору, складає 50 000 грн.

Дорожньо-транспортна пригода сталася в період дії вказаних полісів, тому на виконання вимог ст. ст. 33, 33-1, 35 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» позивач повідомив страхову компанію про настання страхового випадку та надав усі документи.

28 листопада 2014 року позивачем було надано заяву на виплату страхового відшкодування.

Згідно з висновком експерта від 09 грудня 2014 року № 0912/14/14 розмір матеріальної шкоди завданий Peugeot, державний номерний знак НОМЕР_4 складає 30 560,69 грн та втрата товарної вартості автомобіля 1 384,45 грн.

09 лютого 2015 року ПАТ «СК «Країна» виплатила позивачу страхове відшкодування у розмірі 15 477,42 грн, однак виплаченої суми не вистачило для ремонту автомобіля.

Позивачем було замовлено додатковий висновок автотоварознавчого дослідження від 18 березня 2015 року № 1903/15/15 та перераховано суму збитку, яка склала 45 729,96 грн та втрата товарної вартості автомобіля 2 497,03 грн.

03 лютого та 31 березня 2015 року позивачем на адресу страхової компанії було надіслано заяви з проханням доплати страхового відшкодування, однак страхова компанія не здійснила доплату страхового відшкодування в звязку з чим позивач просив суд стягнути зі страхової компанії 30 252,54 грн (45 729,96 грн 15 477,42 грн = 30 252,54 грн)

Окрім того, позивачу було спричинено моральну шкоду, яку він оцінив в 7 000 грн та просив стягнути з ОСОБА_6, а також витрати на проведення автотоварознавчого дослідження в розмірі 1 300 грн та втрату товарної вартості транспортного засобу в розмірі 2 497,03 грн.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 09 липня 2015 року з урахуванням ухвал того ж суду від 05 серпня 2015 року та від 04 листопада 2015 року про виправлення описки.

Позовні вимоги ОСОБА_5 до Публічного акціонерного товариства «Страхова компанія «Країна», ОСОБА_6 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди задоволено частково.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Страхова компанія «Країна» на користь ОСОБА_5 страхове відшкодування в розмірі 30 252,54 грн та судові витрати в розмірі 302,52.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_5 матеріальні збитки в розмірі 3 797,03 грн, моральну шкоду в розмірі 500 грн та судові витрати 137,97 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ПАТ «СК «Країна» просить скасувати рішення у частині вимог до страхової компанії та ухвалити у цій частині нове рішення про відмову у задоволенні позову до ПАТ «СК «Країна», посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду скасуванню з ухваленням нового рішення з наступних підстав.

Згідно зі ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Відповідно до положень ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються.

Задовольняючи позовні вимоги частково та стягуючи зі страхової компанії страхове відшкодування, суди попередніх інстанцій виходили з того, що винними діями ОСОБА_6 повязаними з використанням джерела підвищеної небезпеки позивачу було завдано матеріальної шкоди та прямих збитків, які підлягають повному відшкодуванню за рахунок винної особи, а оскільки транспортний засіб застраховано ПАТ «СК «Країна» з лімітом відповідальності, за шкоду спричинену майну згідно з умовами Закону, у розмірі 50 000 грн, з ПАТ «СК «Країна» підлягає стягненню страхове відшкодування в розмірі 30 252, 54 грн, що не перевищує розміру ліміту відповідальності страхової компанії.

Проте з таким висновком районного суду повністю погодитись не можна.

Судом встановлено, що 17 жовтня 2014 року у м. Дніпропетровську на перехресті вул. Панікахи та Запорізьке шосе, відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля Peugeot, державний номерний знак НОМЕР_4, під керуванням водія ОСОБА_7, що належить ОСОБА_5 та автомобіля ВАЗ 21043, державний номерний знак НОМЕР_2 з причепом ПВА-2, державний номерний знак НОМЕР_5, під керуванням водія ОСОБА_6 Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди автомобіль позивача зазнав механічних пошкоджень.

19 листопада 2014 року постановою Амур-Нижньодніпровським районним судом м. Дніпропетровська ОСОБА_6 визнано винним у скоєнні даної дорожньо-транспортної пригоди.

На час вказаної дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_6 мав страхові поліси ПАТ «СК «Країна»: АІ/0416955 (забезпечений транспортний засіб ВАЗ 21043, державний номерний знак 10461АЕ) та АС/5293816 (забезпечений транспортний засіб причіп ПВА-2, державний номерний знак НОМЕР_5), ліміт відповідальності, за шкоду спричинену майну, згідно з умовами Закону, складає 50 000 грн.

28 листопада 2014 року позивачем до страхової компанії було надано заяву на виплату страхового відшкодування.

Згідно з висновком експерта від 09 грудня 2014 року № 0912/14/14 розмір матеріальної шкоди завданий Peugeot, державний номерний знак НОМЕР_1 складає 30 560,69 грн та втрата товарної вартості автомобіля 1 384,45 грн.

09 лютого 2015 року ПАТ «СК «Країна» виплатила позивачу страхове відшкодування у розмірі 15 477,42 грн.

У березні 2015 року позивачем було додатково замовлено висновок автотоварознавчого дослідження від 18 березня 2015 року № 1903/15/15 та перераховано суму збитку, яка склала 45 729,96 грн та втрата товарної вартості автомобіля 2 497,03 грн.

Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Згідно зі ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як на підставі доказів сторін.

Статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Так, за загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина друга статті 1187 ЦК України).

Разом з тим правила регулювання деліктних зобовязань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обовязок.

Так, відповідно до ст. 999 ЦК України законом може бути встановлений обовязок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоровя, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обовязкове страхування). До відносин, що випливають із обовязкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

До сфери обовязкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України від 01 липня 2004 року № 1961-IV «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі Закон № 1961-IV).

Метою здійснення обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності Закон № 1961-IV (стаття 3) визначає забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоровю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а також захист майнових інтересів страхувальників. Обєктом обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, повязані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоровю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону № 1961-IV).

Згідно зі ст. 6 Закону № 1961-IV страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоровю та/або майну потерпілого.

За змістом Закону № 1961-IV (статті 9, 2231, 35, 36) настання страхового випадку (скоєння дорожньо-транспортної пригоди) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоровю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, повязана зі смертю потерпілого.

Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинно відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

З огляду на вищенаведене сторонами договору обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам унаслідок скоєння дорожньо-транспортної пригоди за участю забезпеченого транспортного засобу.

Завдання потерпілому шкоди внаслідок дорожньо-транспортної пригоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, породжує деліктне зобовязання, в якому праву потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі відповідає відповідний обовязок боржника (особи, яка завдала шкоди). Водночас така дорожньо-транспортна пригода слугує підставою для виникнення договірного зобовязання згідно з договором обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, у якому потерпілий так само має право вимоги до боржника (в договірному зобовязанні ним є страховик).

Таким чином, потерпілому як кредитору належить право вимоги в обох видах зобовязань деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди, або шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільно-правову відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених статтею 1194 ЦК України підстав.

Згідно з ст. 34 Закону № 1961-IV страховик зобов'язаний протягом двох робочих днів з дня отримання повідомлення про настання події, що містить ознаки страхового випадку, розпочати її розслідування, у тому числі здійснити запити щодо отримання відомостей, необхідних для своєчасного здійснення страхового відшкодування.

Протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, МТСБУ) зобов'язаний направити свого представника (працівника, аварійного комісара або експерта) на місце настання страхового випадку та/або до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків.

Якщо представник страховика (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, МТСБУ) не з'явився у визначений строк, потерпілий має право самостійно обрати аварійного комісара або експерта для визначення розміру шкоди. У такому разі страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, МТСБУ) зобов'язаний відшкодувати потерпілому витрати на проведення експертизи (дослідження).

Відповідно до п. 36.2 ст. 36 Закону № 1961-IV страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов'язаний:

у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту. Якщо у звязку з відсутністю документів, що підтверджують розмір заявленої шкоди, страховик (МТСБУ) не може оцінити її загальний розмір, виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється у розмірі шкоди, оціненої страховиком (МТСБУ). Страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи (у тому числі шляхом перерахування коштів особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна), якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна;

у разі невизнання майнових вимог заявника або з підстав, визначених статтями 32 та/або 37 цього Закону, прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати).

Так, суд першої інстанції вищевикладеного не врахував, не взяв до уваги, що страхова компанія під час вирішення питання про виплату страхового відшкодування у першу чергу керується вимогами Закону № 1961-IV, не перевірив доводів апеллянта щодо дотримання ПАТ СК «Країна» вимог Закону № 1961-IV про направлення представника страхової компанії для огляду транспортного засобу, визначення матеріального збитку на підставі звіту експерта автотоварознавця від 22 січня 2016 року № 10726, складеного Товариством з обмеженою відповідальністю «Експертум АВЕ», який позивачем не оскаржено, та здійснено виплату страхового відшкодування виходячи з вартості матеріального збитку, визначеної у вказаному звіті.

Також, районний суд не взяв до уваги, що звіт, про який зазначено позивачем (від 18 березня 2016 року) було складено через місяць після проведення виплати страхового відшкодування (09 лютого 2015 року), а тому такий звіт не може бути врахованим страховою компанією під час розрахунку страхового відшкодування.

За таких обставин відповідно до ст. 309 ЦПК України рішення суду першої інстанції від 09 липня 2015 року підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволення позову у частині вимог до страхової компанії .

Керуючись ст.ст.307, 309 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Страхова компанія «Країна» задовольнити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 09 липня 2015 року у частині вимог до страхової компанії скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_5 до Публічного акціонерного товариства «Страхова компанія «Країна», ОСОБА_6 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди у частині вимог до страхової компанії відмовити.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржено шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Судді: