Справа № 766/2050/17
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.03.2017 року Херсонський міський суд Херсонської області у складі:

головуючого судді Дорошинської В.Е.

за участю секретаря Філіпенко І.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа Виконавчий комітет Дніпровської районної у м.Херсоні ради орган опіки та піклування про надання дозволу на виїзд за кордон неповнолітньої дитини без згоди батька, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернулась до суду з вказаним позовом, посилаючись на ті обставини, що сторони мають неповнолітню доньку - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 В даний час дитина проживає разом з нею та перебуває на її утриманні. Вона належним чином піклується про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Має намір виїзджати з дитиною на відпочинок та оздоровлення за кордон, але з відповідачем виникають непорозуміння щодо отримання дозволу на виїзд за кордон, відповідач безпідставно відмовляє в наданні таких дозволів.

У зв'язку із наведеним просила надати ОСОБА_1, дозвіл оформлювати документи для тимчасового виїзду та на тимчасовий виїзд малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за межі України без дозволу (згоди) та супроводу батька ОСОБА_2 в наступні країні світу: Єгипет на період з 10.04.2017р. по 01.06.2018р.; Туреччина на період з 10.04.2017р. по 01.06.2018р.; Франція на період з 10.04.2017р. по 01.06.2018р.; ОАЕ на період з 10.04.2017р. по 01.06.2018р.; АР Крим на період з 10.04.2017р. по 01.06.2018р.; стягнути судові витрати.

Представник позивача в судовому засіданні уточнив позовні вимоги, просив надати ОСОБА_1, дозвіл оформлювати документи для тимчасового виїзду та на тимчасовий виїзд малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за межі України без дозволу (згоди) та супроводу батька ОСОБА_2 в наступні країні світу: Єгипет на період з 07.04.2017р. по 07.05.2017р.; Туреччина на період з 28.05.2017р. по 22.06.2017р. та з 17.08.2017р. по 07.09.2017р.; Франція на період з 14.12.2017р. по 14.01.2018р.; тимчасово окупована територія Крим на період з 01.06.2017р. по 01.10.2017р.; стягнути судові витрати, які підтримав в повному обсязі і просив задовольнити.

Представник органу опіки та піклування виконавчого комітету Дніпровської районної у м. Херсоні ради в судовому засіданні не заперечували проти задоволення позову, однак не надала висновок, зазначивши, що складання висновку не передбачено діючим законодавством.

Відповідач в судовому засіданні заперечував проти позовних вимог з підстав відмови позивачем в наданні дитини для спілкування, просив відмовити в задоволенні позовних вимог.

Дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступного.

Встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 виданого повторно 27.05.2015р. міським відділом РАЦС ГТУЮ у Херсонській області, ОСОБА_3 народилась ІНФОРМАЦІЯ_1, про що зроблений актовий запис №523 від 01.06.2010 року, батьком записано відповідача, матір'ю позивача.

Відповідно до договорів про надання туристичних послуг позивачем заброньвано комплекс туристичних послуг з дитиною у вказані в позовних вимогах країни, приблизно на зазначені дати.

Відповідно до ч.7 ст.6 Сімейного кодексу України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до положень ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач проживає окремо від доньки та участі в її утриманні не приймає.

Статтею 313 Цивільного Кодексу України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними.

Згідно до ч.ч.1, 2 статті 27 Європейської Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 p., ратифікованої Україною 27 лютого 1991 p., за якою, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини, Батьки несуть основну відповідальність забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, східних для розвитку дитини.

Згідно з ч.2 ст.4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріального засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду.

Згідно ст.150 та ч.1 ст.155 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, готувати її до самостійного життя, поважати дитину, і здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності.

Згідно зі ст.153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

У підп.1 п.4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57, виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску.

Статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 157 СК України визначено, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Згідно до п.18 Правил оформлення і видачі паспортів громадянам України для виїзду за кордон і проїзних документів дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМ України № 231 від 31 березня 1995 року, з наступними змінами і доповненнями, за відсутністю згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього за кордон може бути дозволений за рішенням суду.

Правила перетинання державного кордону громадянами України, затверджені Постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року № 57 із змінами і доповненнями, передбачають, що перетинання державного кордону для виїзду за межі України громадянами, які не досягли 16-річного віку, здійснюються лише за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, згода другого з батьків не вимагається у разі пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків.

Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМУ від 31 березня 1995 року № 231 (із змінами) визначено зокрема, що виїзд неповнолітніх громадян України за межі території України здійснюється за одним із таких документів: паспорт громадянина України для виїзду за кордон, виданий дітям громадянам України згідно з цими правилами; проїзний документ дитини, виданий відповідно до Правил; паспорт громадянина України для виїзду за кордон одного з батьків, у який, відповідно до Правил, записано дитину, яка прямує у його супроводі через державний кордон.

П.18 цих Правил передбачено, що оформлення паспорта/проїзного документа здійснюється на підставі заяви батьків (законних представників батьків чи дітей), а у разі, коли батьки не перебувають у шлюбі між собою, - того з них, з ким проживає дитина, справжність підпису яких засвідчено нотаріально. За наявності заперечень одного з батьків документ може бути оформлено на підставі рішення суду.

Крім того, відповідно до преамбули ЗУ «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» суверенітет України, яка є незалежною державою, поширюється на всю її територію, яка в межах існуючого кордону є цілісною і недоторканною. Перебування на території України підрозділів збройних сил інших держав з порушенням процедури, визначеної Конституцією та законами України, Гаазькими конвенціями 1907 року, IV Женевською конвенцією 1949 року, а також всупереч Меморандуму про гарантії безпеки у звязку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї 1994 року, Договору про дружбу, співробітництво і партнерство між Україною і Російською Федерацією 1997 року та іншим міжнародно-правовим актам є окупацією частини території суверенної держави Україна та міжнародним протиправним діянням з усіма наслідками, передбаченими міжнародним правом.

Статтями 2 - 4 ЗУ «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» визначено, що територія АР Крим та м.Севастополя через її тимчасову окупацію внаслідок збройної агресії Російської Федерації набуває статусу тимчасово окупованої території і на ній встановлюється особливий правовий режим, у тому числі особливий правовий режим перетину меж тимчасово окупованої території, вчинення правочинів, проведення виборів та референдумів, реалізації інших прав і свобод людини і громадянина.

Крім того, у звязку із законодавчо визначеною особливістю правового режиму перетину меж тимчасово окупованої території АР Крим, в даних правовідносинах підлягають застосуванню положення ч.2 ст.4 ЗУ «Про порядок виїзду з України і вїзду в Україну громадян України», відповідно до якої за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду.

З огляду на викладене діючим законодавством не встановлено обмеження щодо виїзду малолітньої дитини за кордон, а лише встановлено певний порядок її виїзду за кордон за згодою батьків або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків.

Але, з матеріалів справи вбачається, що між сторонами виник спір, з приводу надання дозволу на виїзд дитини, який за своєю правовою природою відноситься до категорії спорів щодо участі батька у вихованні дитини і відповідно до ст.158 СК України та п.71-73 постанови Кабінету Міністрів України від 24 вересня 2008 року № 866 «Питання діяльності органів опіки та піклування, повязаної із захистом прав дитини», мав бути предметом перевірки органу опіки та піклування з наданням обґрунтованого висновку у справі, однак, як вбачається з наданих сторонами доказів, таких звернень від позивача як на стадії досудового врегулювання спору, так і в ході розгляду справи в суді не надходило, а залучений до участі у справі орган опіки та піклування такого висновку не надав, зазначивши, що складання висновку не передбачено діючим законодавством.

Відповідно до ст.10 ЦПК України, суд сприяючи всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснив особам, які брали участь у справі, їх права та обов'язки, сприяв здійсненню їх прав встановлених ЦПК України, однак представник третьої особи, не надала висновок, зазначивши, що складання висновку не передбачено діючим законодавством.

Не отримавши від органу опіки та піклування передбачений законом висновок, суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні позовних вимог, враховуючи положення чинного законодавства, які визначають можливість надання дозволу на виїзд дитини за відсутності згоди одного з батьків.

Керуючись ст.ст. 5-11, 60, 208, 209, 213, 214, 215, 294 ЦПК України, ст. 313 ЦК України, ст.ст.6, 141, 150, 153, 155, 157, 158 СК України, ст.4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» , статтею 27 Європейської Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989p., ратифікованої Україною 27 лютого 1991 p., Правилами перетинання державного кордону громадянами України, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57, з наступними змінами і доповненнями, Правилами оформлення і видачі паспортів громадянам України для виїзду за кордон і проїзних документів дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМ України № 231 від 31 березня 1995 року, з наступними змінами і доповненнями, ЗУ «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», суд,-

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа Виконавчий комітет Дніпровської районної у м.Херсоні ради орган опіки та піклування про надання дозволу на виїзд за кордон неповнолітньої дитини без згоди батька - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку через Херсонський міський суд Херсонської області шляхом подачі в 10-ти денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги до Апеляційного суду Херсонської області.

Суддя В.Е. Дорошинська