Справа № 740/4877/16-ц
Провадження № 2/740/341/17
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

11 травня 2017 року м.Ніжин

Ніжинський міськрайонний суд Чернігівської області в складі:

судді Олійника В.П., при секретарі Капленку І.О.,

з участю сторін,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання нерухомого майна об"єктом права спільної сумісної власності подружжя, визнання права власності на нерухоме майно, припинення права на частку у спільному майні та визнання права власності на частку у спільному майні,

встановив:

Позивачем заявлені вимоги про визнання АДРЕСА_1 об"єктом права спільної сумісної власності сторін, як подружжя, визнання права власності на 1 / 2 частку даної квартири, яка є об"єктом права спільної сумісної власності сторін, на 1 / 2 частку квартири із припиненням права власності відповідача на дану частку квартири з відшкодуванням на користь відповідача вартості даної частки у розмірі 29423 грн.. Позовні вимоги обґрунтовуються тим, спірна квартира придбана за час шлюбу сторін, який розірваний, право власності на квартиру зареєстроване за відповідачем.

В судовому засіданні позивач підтримав позов за вищевикладених обставин, пояснивши, що дана квартира придбана сторонами за час шлюбу на підставі договору фінансового будівництва за спільні кошти сторін, кредит сплачений у 2011 році, дана квартира є однокімнатною і знаходиться на 8 поверсі, має змогу сплатити відповідачу грошову компенсацію.

Відповідач в судовому засіданні позов визнала повністю, пояснивши, що спірна квартира придбана сторонами за час шлюбу на підставі договору фінансового будівництва за спільні кошти сторін, кредит, який оформлений на неї, сплачений у 2011 році, припинення права власності на її частку не порушує її інтересів, оскільки позивачем передані їй майнові права на квартиру в м.Бровари, відмовилась від отримання грошової компенсації за належну їй частку квартири, погодилась на визначення вартості спірної квартири у розмірі 58846 грн..

Клопотання сторін, зокрема, про призначення експертизи, на пропозицію суду в порядку ч.4 ст.10 ЦПК України відсутні.

Позов підлягає задоволенню повністю зі слідуючих підстав.

В судовому засіданні встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 12 серпня 2006 року, який розірваний згідно рішення Ніжинського міськрайонного суду від 08 листопада 2016 року (набрало законної сили 21 листопада 2016 року), останні є батьками ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. Відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 10 квітня 2008 року ОСОБА_2 є власником АДРЕСА_1 (загальна площа 39,6 кв.м, житлова-16,9 кв.м), дата прийняття рішення про державну реєстрацію права власності-06 травня 2008 року. Сторонами в судовому засіданні визнано і не заперечуються обставини придбання даної квартири за час їх шлюбу за спільні кошти.

Відповідно до положень ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба, тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. У разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (ч.1 ст.70 СК України).

Із врахуванням викладеного вищезазначена квартира, яка набута за час шлюбу сторін, є їх спільною сумісною власністю і на підставі ст.70 СК України частки майна подружжя є рівними-по 1 / 2 частці, що є підставою для визнання даної квартири об"єктом права спільної сумісної власності сторін, як подружжя, та визнання за позивачем права власності на 1 / 2 частку квартири, залишивши за відповідачем право власності на 1 / 2 частку квартири. Позивач має право та інтерес до належної йому 1 / 2 частки квартири, визначення даної частки має правове визначення. При вирішення справи судом також враховується Рішення Конституційного Суду України від 01 грудня 2004 року по справі №1-10/2004, відповідно до якого поняття "охоронюваний законом інтерес", що вживається в ч.1 ст.4 ЦПК України та інших законах України у логічно-смисловому зв'язку з поняттям "права", треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об'єктивного і прямо не опосередкований у суб'єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об'єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам.

Відповідно до ст.365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: частка є незначною і не може бути виділена в натурі; річ є неподільною; спільне володіння і користування майном є неможливим; таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сімї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

Право власності співвласника на частку в спільному майні може бути припинено, але за умови, що така шкода не буде істотною, саме ця обставина є визначальною при вирішенні позову про припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників (постанова Верховного Суду України у справі №6-68цс14 від 02 липня 2014 року).

В судовому засіданні відповідач проти припинення її права власності на належну частку квартири не заперечує, зазначаючи про відсутність їй шкоди таким припиненням з посиланням на додатковий договір №1 від 08 грудня 2016 року про внесення змін до договору купівлі-продажу майнових прав №07/561 від 17 червня 2016 року, згідно якого відповідач є стороною за договором купівлі-продажу майнових прав на кв.561 в будинку за будівельною/поштовою адресою: Київська область, м.Бровари, територія кварталу «Олімпійський», 1 черга будівництва, ж/б №7, розмір грошової компенсації сторонами погоджений згідно звіту про оцінку майна від 21 грудня 2016 року, що є підставою для задоволення позову в цій частині відповідно до ст.365 ЦК України.

Судом в порядку ч.4 ст.10 ЦПК України під час розгляду справи роз»яснено сторонам їх права та обов'язки, попереджено про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій.

Керуючись ст.ст.3, 10, 11, 60, 212-215 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

вирішив:

Позов задовольнити повністю.

Визнати квартиру АДРЕСА_2 об"єктом права спільної сумісної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, право власності на 1 / 2 (одну другу) частку квартири АДРЕСА_2, яка є об"єктом права спільної сумісної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2, залишивши право власності на 1 / 2 (одну другу) частку квартири АДРЕСА_2 за ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3.

Припинити право власності ОСОБА_2 на 1 / 2 (одну другу) частку квартири АДРЕСА_2 з відшкодуванням на її користь вартості даної частки у розмірі 29423 (двадцять дев»ять тисяч чотириста двадцять три) грн., які підлягають стягненню на її користь із ОСОБА_1.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, право власності на 1 / 2 (одну другу) частку квартири АДРЕСА_2.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Чернігівської області через Ніжинський міськрайонний суд Чернігівської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя В.П. Олійник .