Провадження № 2/641/272/2017 Справа № 641/8867/16-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 лютого 2017 року Комінтернівський районний суд міста Харкова у складі:

головуючого- судді Григорєва Б.П.

при секретарі - Вакуленко Л.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до АК «Харківобленерго» про визнання додаткової угоди до договору недійсною, -

Встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до АК «Харківобленерго» в якому просив визнати додаткову угоду до договору про користування електричною енергією № 87253 від 04.07.2002 року недійсною.

В обгрунтування позову зазначив, що йому на праві власності належить земельна ділянка по вул. Дорожна 2 в с. Ч. Тишки, Харківського району, Харківської області. В зв*язку з тим, що там було відсутнє електропостачання він прийняв рішення про будівництво мереж електропостачання за власний рахунок. Для цього він зареєструвався як приватний підприємець та звернувся до відповідача для отримання технічних умов для будівницва. За період 2001 року ним була побудована підстанція, яка була підключена до подачі електроенергії. У власність мережі електропередач та трансформаторна підстанція йому не передавались. Орієнтовно в 2011 році, точної дати він не пам*ятає, до нього звернувся відповідач, в зв*язку з тим, що змінились правила користування електричною енергією та він повинен сплачувати втрати в електромережах, для цього відповідач запропонував підписати додаткову угоду про користування електричною енергією № 87253. Він не погодився з такими вимогами відповідача, однак під тиском представника відповідача та погрозою, що йому відключать світло він поставив свій підпис на бланку додаткової угоди. Дата на додатковій угоди поставлена не була, відповідачем не були наданій йому акти розмежування балансової приналежності електромереж та інші документи, який є обов*язковою частиною додаткової угоди. Після чого на підставі додаткової угоди відповідач почав нараховувати йому до сплати втрати в мережах електропостачання. За таких обставин у нього нібито виникла заборгованість і він неодноразово був відключений від мережі електропостачання. Зазначення дати укладання додаткової угоди є суттєвою умовою договору, в зв*язку з чим додаткова угода повинна бути визнана недійсною.

В судовому засіданні позивач підтримав позов, надав пояснення аналогічні викладеним у позові, просив його задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні против позову заперечувала, просила в задоволенні позову відмовити, зазначила, що рішенням Харківського районного суду Харківської області від 17.07.2015 року позов АК «Харківобленерго» було задоволено, з ОСОБА_1 стягнена заборгованість в розмірі 3194,14 грн. Предметом розгляду даної справи була заборгованість, яка підлягала стягненню на підставі договору про користування електричною енергією № 87253 та додаткової угоди до договору № 87253, згідно якої ОСОБА_1 взяв на себе зобов*язання сплачувати втрати електричної енергії на ділянці трансформатору до точки встановлення приладу обліку електричної енергії у будинку ОСОБА_1 Ухвалами Апеляційного суду Харківської області та Вищого спеціалізованого суду України зазначене рішення було залишено без змін. Також Вщим спеціалізованим судом України встановлено, що ОСОБА_1 є власником трансформаторної підстанції. На виконання вимог п. 19 ПКЕЕн між компанією та ОСОБА_1 укладено додаткову угоду до договору про користування електричною енергією, предметом додаткової угоди є зобов'язання ОСОБА_1 оплачувати АК Харківобленерго витрати електричної енергії у власних мережах згідно розрахунку, наведеного у додатку до вищевказаного договору про користування електричною енергією та Методики по визначенню втрат електроенергії в трансформаторах і лініях електропередач, затвердженої Міністерством палива та енергетики України від 18.02.1998 (копія додається). Крім цього між компанією та ОСОБА_1 підписаний акт розмежування балансової належності електромереж та експлуатаційної відповідальності сторін, Схема розрахунку платних витрат, розрахунок витрат електричної енергії в мережах споживача. Як вбачається з наявних у матеріалах справи документів приєднання потужність електроустановок у точці приєднання на межі балансової належності є додатком до договору про спільне використання технологічних електричних мереж, як і складання відповідного кошторису обгрунтованих витрат на утримання технологічних електричних мереж спільного використання є необхідними при укладані договору про спільне використання технологічних мереж. Договір про спільне використання технологічних мереж не стосується оскаржуємого додатку до договору, щодо втрат електричної енергії. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Додаткова угода до договору про користування електричною енергією, акт розмежування балансової належності електромереж та експлуатаційної відповідальності сторін, схема для розрахунку платних витрат та розрахунок витрат електричної енергії в мережах споживача був підписаний сторонами 25.01.2010. Дата підписання додаткової угоди до договору про користування електричною енергією є суттєвою умовою договору, але відповідне твердження не відповідає чинному законодавству.

Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, прийшов до наступного.

Між АК «Харківобленерго» та ОСОБА_1 04.07.2002 року було укладено договір про користування електричною енергією.

Згідно додаткової угоди до договору про користування електричною енергією від 04.07.2002 року № 87253, АК «Харківобленерго» та ОСОБА_1 встановили, що споживач зобов*язується оплачувати електропостачальнику витрати електричної енергії у власних мережах відповідно до розрахунку платних витрат, наведеного у додатку до договору про користування електричною енергією, згідно з «Методикою по визначенню витрат електроенергії в трансформаторах і лініях електропередач, затвердженою Міністерством палива та енергетики України 18.02.1998 р. Додаткова угода підписана сторонами та скріплена печаткою.

Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 17.07.2015 року з ОСОБА_1 стягнуто на користь АК «Харківобленерго» 3194,14 грн. Предметом розгляду даної справи було стягнення заборгованості на підставі договору про користування електричною енергією № 87253 та додаткової угоди до договору № 87253, згідно якого ОСОБА_1 взяв на себе зобов*язання сплачувати втрати електричної енергії на ділянці від трансформатору до точки встановлення приладу обліку електричної енергії у будинку ОСОБА_1

Зазначене рішення залишено в силі ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 26.08.2015 року та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України від 23.03.2016 року. Крім того Вищим Спеціальзованим Судом України в ухвалі від 23.03.2016 року, встановлено, що ОСОБА_1 є власником трансформаторної підстанції, яка розташована на належній йому території.

Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначення умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За своєю правовою природою договір є правочином та основною підставою виникнення цивільних прав та обов'язків відповідно дост. 11 ЦК України.

Відповідно до ст. 638 Цивільного кодексу України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягай згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Виходячи з аналізу ст. 638 ЦК України обов'язковою умовою, у відношенні якої сторони мають досягнути згоди, є умова про предмет договору. Тобто з тактичної точки зору домовляючись про предмет договору, сторони мають домовитися і про зміст зобов'язання, тобто про ті права та обов'язки, які отримують основу змісту зобов'язання, яке має виникнути на підставі названого договору, і про ті дії які мають вчинити сторони виконуючи та реалізовуючи вхоплені предметом договору права та обов'язки.

Слід зазначити, що предмет угоди визначений та погоджений сторонами, тобто сторони дійшли згоди по всім умовам додаткової угоди, про що свідчать підписи представника компанії та ОСОБА_1

Статтею 215 Цивільного кодексу України визначаються загальні правові засади визнання правочину недійсним, у разі якщо існує відповідна правова підстава. Такою правовою підставою є факт недодержання однією стороною чи всіма сторонами вимог, встановлених частинами 1, 3, 5, 6, ст. 203 ЦК України, тобто вимог щодо волевиявлення учасника правочину, щодо настання реальних правових наслідків правочину. Недійсність правочину може наступати лише за певні порушення закону.

Тобто підставою для визначення правочину (угоди ) недійсним слугує невідповідність закону.

Зі змісту п.8 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» вбачається, що не є укладеними правочини (договори), у яких відсутні встановлені законодавством умови, необхідні для їх укладення (відсутня згода за всіма істотними умовами договору; не отримано акцепт стороною, що направила оферту; не передано майно, якщо відповідно до законодавства для вчинення правочину потрібна його передача тощо).

Згідно з ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона покладається, як на підставу своїх вимог.

Позивачем за позовом не доведено відповідними доказами, що додаткова угода до договору про користування електричною енергією не відповідає вимогам ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Судом встановлено, що при укладенні договору ОСОБА_1 мав вільне волевиявлення на вчинення правочину, що підтверджується його підписом на додатковій угоді до договору. Сторони мали достатній обсяг дієздатності для укладення спірної додаткової угоди та спрямованість на настання правових наслідків, обумовлених нею.

Крім того представником відповідача в судовому засіданні було заявлено клопотання про застосування до позовних вимог строку позовної давності.

Відповідно до вимог ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки, а згідно приписам п.4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

При цьому, згідно ч. ч. 1, 2, 3 ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого зобов'язання. Позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Позивач в судовому засіданні зазначив, що дізнався, що його права порушені під час розгляду справи Харківським районним судом Харківської області, коли АК «Харківоболенерго» звернулось до нього з вимогами про стягнення заборгованості, яка утворилась на підставі додаткової угоди. З таким твердженням позивача суд погодитись не може, оскільки як зазначив позивач в своїй позовній заяві, що в 2011 році (точної дати він не пам*ятає) ним був підписана додаткова угода до договору № 87253. Також зазначив, що угода була підписана ним під тиском працівників АК «Харківобленерго», однак зазначені факти в судовому засіданні не знайшли свого підтвердження, крім того якщо позивач ще на день підписання додаткової угоди вважав її незаконною та підписаною під тиском, він не був позбавлений права звернутись до суду з позовом про визнання угоди недійсною.

З урахуванням встановлених обставин суд вважає, що позивач пропустив строк звернення до суду з відповідним позовом, але вважає необхідним відмовити у позові за безпідставністю.

Керуючись ст. ст. 3, 10, 11, 60, 212, 214, 215, 638 ЦПК України, суд

Вирішив:

В задоволені позову ОСОБА_1 до АК «Харківобленерго» про визнання додаткової угоди до договору недійсною відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Харківської області через Комінтернівський районний суд м. Харкова, шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги, або в порядку ч. 1 ст. 294 ЦПК України.

Суддя: ОСОБА_2