АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Справа № 638/8611/16-ц Головуючий суддя І інстанції Шишкін О. В.
Провадження № 22-ц/790/2807/17 Суддя доповідач Пилипчук Н.П.
Категорія: Спори, що виникають із трудових правовідносин про поновлення на роботі
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 квітня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області у складі:

головуючого - судді: Пилипчук Н.П.,

суддів: Кругової С.С., Пономаренко Ю.А.

за участю секретаря - Радченко Н.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 08 лютого 2017 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Національного наукового центру «Інститут метрології», третя особа - генеральний директор Національного наукового центру «Інститут метрології» Неєжмаков Павло Іванович про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

В С Т А Н О В И Л А :

Позивач, ОСОБА_1, звернулася до суду із зазначеним позовом посилаючись на те, що з 2001 року вона працювала в державному підприємстві ННЦ "Інститут метрології", в тому числі, з 2002 року на посаді техніка господарчого відділу. Наказом № 152-к від 10.11.2015 р. генерального директора відповідача ОСОБА_1 було попереджено про наступне вивільнення 11 січня 2016 року. Наказом № 46-к від 25.04.2016 р. генерального директора позивача було звільнено за скороченням штату п. 1 ст. 40 КЗпП України. Позивач вказує, що колективним договором, який було укладено між адміністрацією державного Інституту та трудовим колективом, узгоджений в міністерстві та у галузевій профспілці, були передбачені граничні розміри вивільнення працівників. Ці граничні розміри було порушено відповідачем при виданні наказу, на підставі якого було видано наказ про її звільнення. Зазначає, що наказ про попередження позивача про звільнення не містить інформації, за якою статтею її повинно бути звільнено. Звертає увагу, що при вирішенні питання щодо звільнення позивача було порушено узгоджений зі нею порядок, а саме: п. 2 її посадової інструкції передбачає, що її, як техніка ГВ, звільнення від посади здійснюється за поданням завідуючого господарством ГВ та за узгодженням з головним інженером Інституту, що не було відповідачем зроблено, оскільки, як позивачка вважає, її звільнення є ініціативою саме генерального директора. Наполягає, що виданий генеральним директором наказ, яким із штатного розпису Інституту виключено посаду техніка господарчого відділу, яку позивачка на той час займала, в цій частині є абсолютно недоцільним, оскільки ті функції, які вона виконувала, більшою частиною, залишились без відповідального за їх виконання співробітника, що негативно відзначається на організації роботи Інституту. Просила суд поновити її на роботі, стягнути з ННЦ «Інститут метрології» на її користь заробітну плату за час вимушеного прогулу в розмірі, визначеному на час винесення судом рішення.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 08 лютого 2017 року у задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 відмовлено у повному обсязі.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення та ухвали нове, яким задовольнити її позовні вимоги. Посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи. Вказує на те, що судом не застосовано закон, який підлягав застосуванню. В порушення процесуального права судом не надано жодного обґрунтування доводів позивача, а позовна вимога про стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу взагалі не розглянута.

У відповідності до статті 303 ЦПК України апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді, пояснення сторін, що з'явилися, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає за необхідне в її задоволенні відмовити з наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України, суд апеляційної інстанції відхиляє апеляційну скаргу, якщо визнає, що суд першої інстанції постановив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що порушень трудових прав позивача не встановлено.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників (вивільнення працівників).

Відповідно до ч. 1 ст. 49-2 КЗпП про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці, а згідно з ч. 2 ст. 40 КЗпП звільнення на підставі п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Згідно з ч. 3ст. 49-2 КЗпП України одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації працівник, за своїм розсудом, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 у період з 01.04.2001 року працювала у ННЦ ННЦ «Інститут метрології».

04.01.2016 року позивач ознайомлена з наказом генерального директора ННЦ «Інститут метрології» від 10.11.2015 року № 152-к щодо попередження про майбутнє вивільнення у зв'язку із наказом № 430 від 09.11.2015 року «Щодо введення в дію штатного розпису НЦ «Інститут метрології», яким займану позивачем посаду не передбачено.

Позивач вказує, що наказ про попередження її про звільнення не містить інформації, за якою статтею її повинно бути звільнено.

Між тим, колегія суддів вважає, що із змісту вказаного наказу від 10.11.2015 року № 152-к прямо вбачається, що її попереджають про вивільнення, яке пов*язано із скороченням чисельності штату працівників.

01.02.2016 року позивач була ознайомлена із переліком вакантних посад, ОСОБА_1 погодилась на переведення на посаду техніка 1 категорії НДЛ-50, однак у зв'язку із відсутністю необхідної для зайняття вказаної посади освіти, її переведення стало неможливим. Про наведене ОСОБА_1 була повідомлена листом від 22.02.2015 року № 009/33-445.

15.02.2016 року надана згода первинної профспілкової організації ННЦ Інститут метрології» на звільнення ОСОБА_1 (протокол № 51).

Наказом від 25.04.2016 року № 46-к ОСОБА_1 - технік ГВ звільнена за скороченням штату п.1 ст. 40 КЗпП з виплатою вихідної допомоги.

Зазначені обставини позивач не заперечує.

Позивач вказує, що при її звільненні порушено п. 2 її посадової інструкції, який передбачає, що звільнення техніка ГВ здійснюється за поданням завідуючого господарством ГВ та за узгодженням з головним інженером Інституту.

Проте, колегія суддів вважає, що посадова інструкція техніка ГВ не є документом, який регулює порядок звільнення працівників за скороченням штату, в той час, як повноваження щодо звільнення з такої посади віднесено до компетенції генерального директора Статутом ННЦ «Інститут метрології».

Так, в пункті 7.5 Статуту ННЦ «Інститут метрології» вказано, що генеральний директор визначає та затверджує штатний розпис, структуру і чисельність Наукової установи за погодженням уповноваженого органу управління, вирішує питання добору, призначає на посади та звільняє з посад працівників Наукової установи.

Погодження Міністерства економічного розвитку і торгівлі отримано ННЦ «Інститут метрології» листом від 09.11.2015 року вих. № 6241-09/37152-08.

В штатному розписі ННЦ «Інститут метрології», який введений в дію з 11.01.2016 року не передбачена посада техніка господарчого відділу.

За таких обставин, зазначені доводи позивача про неправомірність її звільнення генеральним директором без подання завідуючого господарством ГВ та без узгодження з головним інженером Інституту є безпідставними.

Позивач наполягає, що виданий генеральним директором наказ, яким із штатного розпису ННЦ «Інститут метрології» виключено посаду техніка господарчого відділу, яку позивачка на той час займала, є недоцільним, оскільки ті функції, які вона виконувала, більшою частиною, залишились без відповідального за їх виконання співробітника, що негативно відзначається на організації роботи Інституту.

Між тим, право визначати чисельність працівників і штатний розпис щодо підприємств та їх об'єднань є прерогативою саме власника або уповноваженого ним органу в силу ч. 3 ст. 64 ГК України.

Позивач наполягає, що при виданні наказу, на підставі якого було видано наказ про її звільнення, відповідачем порушені граничні розміри вивільнення працівників, визначені колективним договором, який було укладено між адміністрацією державного Інституту та трудовим колективом, узгоджений в міністерстві та у галузевій профспілці.

Однак, такі доводи позивача спростовуються матеріалами справи, а саме змістом наказів № 430 від 09.11.2015 року «Щодо введення в дію штатного розпису НЦ «Інститут метрології», № 152-К від 10.11.2015 року, з яких вбачається, що про вивільнення попереджено 9 працівників з 298, що не перевищує 4% квоту, встановлену колективним договором.

Позивач вказує, що судом першої інстанції взагалі не вирішені вимоги про стягнення на її користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу, між тим такі вимоги є похідними від вимог про поновлення на роботі, а із змісту резолютивної частини рішення вбачається, що у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено у повному обсязі.

Позивач зазначає, що є багатодітною матір*ю. Проте, із пояснень ОСОБА_1 вбачається, що її діти вже повнолітні, отже гарантії, передбачені ст. 184 КЗпП України на неї не поширюються.

Оскільки штатним розписом була передбачена лише одна посада техніка ГВ, яку обіймала ОСОБА_1, неможна вважати, що вона має переважне право на залишення на роботі згідно ст. 42 КЗпП України.

Суд першої інстанції правильно дійшов висновку про дотримання відповідачем процедури звільнення за скорочення штату, передбаченої діючим законодавством.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 висновків суду не спростовують.

Судом першої інстанції правильно досліджені і оцінені обставини по справі, надані сторонами докази, доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п.1 ч.1 307, 308, 313, 315, 317, 319 ЦПК України, судова колегія судової палати,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 08 лютого 2017 року залишити без змін.

Ухвала апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили

Головуючий - Н.П.Пилипчук

Судді - С.С. Кругова

Ю.А Пономаренко