справа №176/3198/13-ц
провадження №2/176/175/17
РІШЕННЯ

Іменем України

08 вересня 2017 р. Жовтоводський міський суд Дніпропетровської області

у складі: головуючої судді Павловської І.А.,

за участі секретаря Ніколенко М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Жовті Води цивільну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості та зустрічним позовом ОСОБА_2 до товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи», третя особа ОСОБА_1, про визнання договору поруки припиненим,-

ВСТАНОВИВ:

05 листопада 2013 року ТОВ «Кредитні ініціативи» звернулось до Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області із позовом, де просить стягнути солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на свою користь заборгованість по кредитному договору у розмірі 222805,60 грн., а саме заборгованість за кредитом 100424,05грн., по відсоткам 55605,31грн., пеня 66776,24 грн. та судові витрати в розмірі 2228,06грн.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилався на те, що 23.07.2008 року між ВАТ Сведбанк (правонаступник ПАТ Сведбанк) та ОСОБА_1 укладений кредитний договір №0315/0708/88-158. Відповідно до умов якого банк надав відповідачу кредит в сумі 13 000,00 дол. США, на строк з 23 липня 2008 року по 22 липня 2018 року,зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 11,9 % за весь строк фактичного користування кредитом.

Одночасно з метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором банком та ОСОБА_2 було укладено договір поруки №0315/0708/88-158-Р-1, відповідно до умов якого ОСОБА_2 як поручитель поручається за виконання ОСОБА_1 обовязків, що виникли на підставі кредитного договору або можуть виникнути на підставі нього у майбутньому.

28 листопада 2012 року між ПАТ Сведбанк та ТОВ Факторинговою компанією Вектор Плюс укладений Договір факторингу №15, а в подальшому, 28 листопада 2012 року між ТОВ Факторингова компанія Вектор Плюс та ТОВ Кредитні ініціативи укладений Договір факторингу б/н, згідно яких відбулось відступлення права вимоги за кредитними договором від 23.07.2008 року № 0315/0708/88-158, що укладено між ВАТ Сведбанк та ОСОБА_1 на користь ТОВ Кредитні ініціативи, про що повідомлялось відповідачам письмово.

Свої зобовязання за кредитним договором відповідачі належним чином не виконують, в результаті чого станом на 01.07.2013 року мають прострочену заборгованість за кредитом - 12 564,00 дол. США, що за курсом НБУ на 01.07.2013 року складає - 100 424,05 грн., за відсотками - 6 956,75 дол. США, що за офіційним курсом на дату розрахунку складає - 55 605,31 грн., розмір неустойки становить - пеня - 8 354,34 дол. США, що за офіційним курсом НБУ на дату розрахунку складає - 66 776,24 грн. Зважаючи на невиконання відповідачами зобовязання стосовно умов повернення кредиту, товариство вважає, що вправі вимагати стягнення з відповідачів вказаної вище заборгованості на свою користь.

04 березня 2015 року відповідачем ОСОБА_2 подано зустрічний позов про визнання договору поруки, укладеного між ним та банком 23.07.2008 року припиненим. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 28.11.2012 року за договором факторингу право вимоги за кредитним договором №0315/07-8/88-158 перейшло до ТОВ «Кредитні ініціативи», тобто саме з цього часу ТОВ «Кредитнці ініціативи» довідалося про порушення свого права, а отже розпочався визначений законодавством строк у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Зі змісту розрахунку заборгованості вбачається, що прострочення заборгованості за кредитним договором відбулося з 20.11.2008 року, товариство довідалось про порушення свого права після 28.11.2012 року, тобто з моменту отримання права вимоги, а звернувся до суду лише 24.10.2013 року. Вважає, що позивачем пропущено строк, передбачений ч.4 ст.559 ЦК України, оскільки впродовж шести місяців із моменту настання строку погашення чергового (місячного) платежу за основним зобовязанням позов предявлено не було.

Ухвалою Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 11 червня 2015 року зустрічний позов прийнято до спільного розгляду з первісним позовом та обєднано в одне провадження.

Представник позивача ОСОБА_3, що діє на підставі довіреності №248 від 06.06.2017 року за первісним позовом про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином у судовому засіданні участі не приймав, надавши заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги за первісним позовом підтримує в повному обсязі посилаючись на обставини викладені в ньому, у задоволені зустрічного позову просить відмовити. В наданих суду письмових запереченнях на зустрічний позов, зазначив, що при укладенні договору поруки сторонами було встановлено конкретний термін відповідно до якого поручитель поручається за виконання обовязків Боржником і згідно із договором про внесення змін і доповнень до договору поруки становить 23.07.2018 року, а тому ч.4 ст.559 ЦК України не може бути застосовано, адже договором поруки встановлений термін його дії, а саме до 23.07.2018 року. Також зазначив, що посилання ОСОБА_2 на те, що він не отримував вимоги про дострокове погашення кредиту не може братися до уваги, оскільки договором поруки взагалі не встановлено обовязку кредитора предявляти вимогу про дострокове повернення кредиту до поручителя у випадку не внесення чергового платежу.

Відповідач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_4 про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином у судове засідання не зявилися, надавши заяви про розгляд справи за їх відсутності,визнаючи позовні вимоги первісного позову частково.

В наданих суду письмових запереченнях представник ОСОБА_1 ОСОБА_4 вказала на те, що за кредитним договором сторони встановили, що договір діє до повного виконання зобовязань за даним договором, також визначено строки виконання зобовязань зі щомісячним погашенням платежів , відповідно до графіку погашення кредиту, останній платіж у визначеній сумі підлягає виконанню в строк до 22.07.2018 року. Несплачені до моменту звернення кредитора до суду платежі підлягають стягненню у межах строків позовної давності по кожному із платежів. Таким чином, оскільки позовна заява про стягнення заборгованості за кредитним договором подана 24.10.2013 то підлягає стягнення заборгованість по несплаченим платежам в межах позовної давності, саме платежів з 20.11.2010 року. Визначені в графіку погашення кредиту суми щомісячних платежів з 20.11.2008 року по 20.10.2010 року не підлягають стягненню оскільки знаходяться поза строком позовної давності. Нарахування пені має здійснюватися за період з 20.11.2012 року по 20.10.2013 року.

Відповідач та позивач по зустрічному позову ОСОБА_2 про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином у судове засідання не зявився, у своїй заяві поданій раніше просить суд розгляд справи проводити за його відсутності, при цьому заперечуючи проти задоволення первісного позову відносно нього в повному обсязі. Зустрічний позов підтримує в повному обсязі та просить суд його задовольнити.

Судом встановлені такі факти і відповідні ним правовідносини.

23 липня 2008 року між ВАТ «Сведбанк» (правонаступник ПАТ Сведбанк) та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 0315/0708/88-158, відповідно до якого банк зобовязався надати позичальнику грошові кошти у вигляді кредиту у розмірі 13000,00 доларів США на строк з 23.07.2008 по 22.07.2018 року під 11,9% річних, а позичальник зобовязався повернути кредит та сплатити проценти за його користування у строки, передбачені договором (а.с.37-39, т.1).

Відповідно до додатку №1 до кредитного договору сторонами погоджено графік погашення кредиту, з якого вбачається, що сума, яка підлягає погашенню щомісяця, складається з тіла кредиту в розмірі 109,00 доларів США та відсотків у чітко встановлений цим Договором термін, тобто двадцятого числа кожного місяця. (а.с.39, т.1).

За порушення строків погашення заборгованості за кредитом та/або строків сплати процентів за користування кредитом ОСОБА_1 сплачує пеню за кожний день прострочення в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми простроченої заборгованості (п. 8.1. Кредитного договору).

З метою забезпечення зобовязань за вказаним кредитним договором між банком та ОСОБА_2 був укладений договір поруки від 23.07.2008 року № 0315/0708/88-153-Р-1, відповідно якого поручитель зобовязався перед банком відповідати за виконання зобовязань щодо повернення коштів, наданих банком позичальнику за вказаним вище кредитним договором (а.с.44, т.1).

Відповідно до п.2 договору поруки поручитель несе солідарну відповідальність з позичальником перед Банком за виконання позичальником умов основного зобовязання усім належним йому майном та грошовими коштами.

При цьому, згідно пунктів 1, 2, 10 цього Договору, сторони погодились між собою, що ОСОБА_2 поручився за невиконання ОСОБА_1умов кредитного договору 0315/0708/88-158 від 23 липня 2008 року та додаткових угод до нього, які будуть укладені між Банком та позичальником без додаткового погодження із поручителем, а строком припинення поруки є повне виконання ОСОБА_1 або ОСОБА_2 взятих на себе зобовязань (т. 1 а.с. 44).

28 листопада 2012 року між ПАТ «Сведбанк», яке виступає правонаступником ВАТ «Сведбанк», та ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» (далі Фактор), укладено договір факторингу № 15, за умовами якого Банк відступає Фактору свої права вимоги заборгованості по кредитних договорах, укладених з боржниками, зазначених у Реєстрі заборгованості боржників, право на вимогу якої належить Банку на підставі документації, а Фактор шляхом надання фінансової послуги Банку набуває права вимоги такої заборгованості від боржників та передає Банку за плату грошові кошти в розпорядження у розмірі, що становить ціну продажу та в порядку передбаченому даним договором (п.2.1 договору).

Пунктом 2.2.3. договору передбачено, що з моменту відступлення Банком Фактору прав вимоги заборгованості від боржників, всі гарантії, надані боржниками щодо заборгованостей, стають дійсними для Фактора та вважаються наданими Фактору. Разом з правами вимоги до Фактора переходять всі повязані з ними права, зокрема, права грошової вимоги щодо нарахованих та несплачених боржниками процентів, комісій, штрафних санкцій та інших обовязкових платежів по відношенню до боржників, у разі невиконання ними вимог кредитних договорів по сплаті обовязкових платежів, строк сплати яких не настав на дату підписання цього договору,але настане у майбутньому.

28 листопада 2012 року між ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» та ТОВ «Кредитні ініціативи» укладено договір факторингу, відповідно до умов якого «Вектор Плюс» відступає Фактору свої права вимоги заборгованості по кредитних договорах, укладених з боржниками, зазначених у Реєстрі заборгованості боржників та у переліку кредитних договорів та договорів забезпечення, право на вимогу якої належить клієнту на підставі документації, а Фактор шляхом надання фінансової послуги клієнту набуває права вимоги такої заборгованості від боржників та передає клієнту за плату грошові кошти в розпорядження у розмірі, що становить ціну продажу та в порядку передбаченому договором. Після переходу права вимоги заборгованості до Фактора, він має право нараховувати, в якості нового кредитора, проценти, комісії, штрафні санкції та інші обовязкові платежі по відношенню до боржників у разі невиконання ними вимог кредитних договорів по сплаті обовязкових платежів, строк сплати яких не настав на дату підписання цього договору, але настане у майбутньому.

Пунктом 3.1 договору передбачено, що загальна сума прав вимоги, що відступаються за цим договором, та ціна продажу визначаються в день передачі по акту приймання передачі в реєстрі заборгованості боржників, який є днем укладення даного договору.

Передача документації здійснюється шляхом укладення між сторонами відповідного акту прийому-передачі документації за формою, встановленою в додатку № 4 до цього договору. Акт прийому-передачі документації підписується уповноваженими представниками сторін, а їх підписи скріплюються печатками сторін. Акт прийому-передачі документації є невідємною частиною даного договору (п. 4.4.).

В ч.1 ст. 627 ЦК України зазначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника) (ч.1ст.1077 ЦК України).

Отже, при відступлені права вимоги кредитор може відступити лише ті права та у тих обсягах, які має на час передачі вимоги та які визначені між ним та іншою особою, яка ці права приймає у окремому договорі.

Позивачем надано суду копії договорів купівлі - продажу кредитного портфелю (договори факторингу від 28 листопада 2012 року) та актів прийому передачі до цих договорів. В акті прийому-передачі Реєстру заборгованостей Боржників зазначено про те, що на виконання п.п. 2.3.,3.1 договору факторингу Клієнт передав, а Фактор прийняв Реєстр заборгованості боржників, відповідно до якого Фактор стає новим кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованостей (т. 1 а.с. 9-36).

Згідно повідомлення ТОФ «ФК «Вектор Плюс» розрахунок за договорами факторингу було проведено у повному обсязі та кошти було перераховано 28 листопада 2012 року, тобто у день укладення цих договорів (т. 1 а.с. 26).

Витяг з реєстру заборгованості боржників підтверджує, що до позивача перейшло право вимоги за Кредитним договором №0315/0708/88-158, який був укладений 23.07.2008, з ОСОБА_1 (т. 1 а.с. 36).

Отже доводи представника позивача ОСОБА_1С- ОСОБА_4., щодо подачі позову неналежним позивачем є безпідставними та спростовані наявним в справі доказами.

Згідно ст. 514 та ч.1 ст.516 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом і заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Боржник зобов'язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж (ч.1 ст.1082 ЦК України).

Внаслідок невиконання ОСОБА_1 зобовязань за кредитним договором позивачем 02.10.2013 року за вихідним №9SD-102 б/б від 02.10.2013 року направлено позичальнику та поручителю вимогу про дострокове повернення кредиту, зокрема, у строк протягом 30 календарних днів з моменту надсилання цієї вимоги достроково повернути кредит, сплатити нараховані відсотки за користування кредитом і штрафні санкції, а всього загальна сума заборгованості за станом на 01.07.2013 року складає 27864,80 доларів США, що еквівалентно 222723,35 грн. Зазначений лист був відправлений на адресу відповідачів 03.10.2013 року відповідно до списку згрупованих поштових відправлень та чеків ЧД УДППЗ «Укрпошта» (а.с.50, 51, 52-53, т.1).

Вимоги ТОВ «Кредитні ініціативи» відповідачами не виконані та станом на 01.07.2013 року утворилась заборгованість у розмірі 27864,80 доларів США, що еквівалентно 222723,35 грн. за курсом НБУ на момент здійснення розрахунку, з яких: 12564,00 доларів США, що еквівалентно 100424,05 грн. заборгованість за кредитом; 6956,75 доларів США, що еквівалентно 55605,30 грн. заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 8344,05 доларів США, що еквівалентно 66639,99 грн. пеня (а.с.18-19, т.2).

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Частиною 1 ст. 527 ЦК України передбачено, що боржник зобовязаний виконати свій обовязок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

За змістом ст. 610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Згідно ч.1 ст.631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і обовязки відповідно до договору. Зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України).

В силу ч.2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Таким чином, враховуючи, що відповідачами зобовязання за кредитним договором не виконані, останній на теперішній час є діючим, а тому позивач не втратив права дострокової вимоги про стягнення з відповідачів належних до сплати сум заборгованості за цим договором протягом дії останнього.

Заява відповідачів про застосування до позовних вимог наслідків пропуску позовної давності не може бути задоволена з наступних підстав.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно із частиною першою статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Так, за зобовязанням з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина пята статті 261 ЦК України).

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у статтях 252- 255 ЦК України.

При цьому, початок перебігу позовної давності повязується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, скільки з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Визначаючи початок перебігу позовної давності, суд враховує той факт, що у звязку з порушенням ОСОБА_1 умов кредитного договору щодо повернення кредиту, кредитор (ТОВ «Кредитні ініціатви») відповідно до ч.2 ст. 1050 ЦК України використав право достроково вимагати стягнення з позичальника заборгованості за кредитним договором.

Отже, предявивши у жовтнs 2013 року вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, сплату процентів за його користування та пені (т. 1 а.с. 51), кредитор відповідно до ч.2 ст. 1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобовязання й був зобовязаний предявити позов до боржника протягом трьох років.

Такий висновок узгоджується з правовою позицією, висловленою Верховним Судом України в постанові №6-990цс15 від 27.01.2016 року за результатами розгляду заяви про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої п. 1 ч. 1 ст. 355 ЦПК України, який має враховуватися судами загальної юрисдикції при виборі правової норми, що підлягає застосуванню до спірних правовідносин (ч. 2 ст. 214, ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України).

Отже, початок перебігу строку позовної давності необхідно відраховувати з моменту спливу 30 днів після отримання вимоги про дострокове виконання зобовязання, яка направлена боржнику та поручителю у жовтні 2013 року.

Враховуючи те, що з позовом ТОВ «Кредитні ініціативи» звернулося до суду у листопаді 2013 року (т.1 а.с. 2), тобто в межах позовної давності, встановленої договором, суд не вбачає підстав для задоволення заяви про застосування позовної давності.

Разом з тим, суд вважає можливим застосувати спеціальну позовну давність до вимог про стягнення пені з огляду на наступне.

Згідно ч.2 ст.258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 ст.261 ЦК України).

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч.4ст.267 ЦК України).

Оскільки з наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що пеня нараховується з листопада 2009 року, однак з позовом до суду позивач звернувся 05.11.2013 року відповідно до поштового штампу на конверті, то пеня підлягає стягненню з відповідачів в межах одного року до предявлення даного позову, тобто з листопада 2012 року.

Відповідно до наданого позивачем розрахунку нарахована сума пені з листопада 2012 року по липень 2013 року (день складання розрахунку заборгованості) складає 1886,40 доларів США, що за курсом НБУ 7,9930 на день складання розрахунку складає 15077,99 грн. Сама така сума пені підлягає стягненню відповідно до зазначених норм закону.

Щодо солідарного стягнення зазначеної кредитної заборгованості з ОСОБА_2 суд виходить з наступного.

Забезпечення виконання зобовязання здійснюється шляхом встановлення спеціальних способів, які стимулюють боржника до належної поведінки, гарантують виконання ним основного зобов'язання з урахуванням інтересів кредитора. Порядок забезпечення виконання зобовязання у вигляді поруки врегульовано нормами ст. 554, ст. 559 ЦК України.

Так, згідно ст. 554 ЦК України, у разі порушення божником зобовязання, забезпеченого порукою, божник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Відповідно до ч.1 ст. 559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

Відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України, порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання, не предявить вимоги до поручителя.

Регулюючи правовідносини з припинення поруки у звязку із закінченням строку її чинності ч.4 ст. 559 ЦК України передбачає три випадки визначення строку дії поруки: протягом строку, встановленого договором поруки (перше речення ч.4 мт. 559 ЦК України); протягомшести місяціввід дня настання строку виконання основного зобовязання,якщо кредитор не предявить вимоги до поручителя(друге речення ч.4 ст. 559 ЦК України); протягом одного року від дня укладення договору поруки (якщо строк основного зобовязання не встановлено або встановлено моментом предявлення вимоги),якщо кредитор не предявить позову до поручителя (третє речення ч.4 ст. 559 ЦК України).

Аналіз зазначеної норми права дає підстави для висновку про те, що строк дії поруки (будь-який із зазначених у ч.4 ст. 559 ЦК України) не є строком захисту порушеного права, а є строком існування субєктивного права кредитора й субєктивного обовязку поручителя, після закінчення якого вони припиняються.

Це означає, що зі збігом цього строку (який є преклюзивним) жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, у тому числі застосування судових заходів захисту свого права (шляхом предявлення позову), кредитор вчиняти не може.

З огляду на преклюзивний характер строку поруки й обумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію даного виду забезпечення виконання зобовязань застосоване в другому реченні ч.4 ст. 559 ЦК України словосполучення «предявлення вимоги» до поручителя протягом шести місяців (або протягом строку встановленому у договорі поруки, тобто протягом одного року) від дня настання строку виконання основного зобовязання як умови чинності поруки слід розуміти як предявлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя.

Отже, вимогу до поручителя про виконання взятого ним зобовязання має бути предявлено в межах строку дії поруки (6 місяців, 1 року чи будь-якого іншого строку, який встановили сторони в договорі). Тому, навіть якщо в межах строку дії поруки була предявлена претензія і поручитель не виконав вказані в ній вимоги, кредитор не має права на задоволення позову, заявленого поза межами вказаного строку, оскільки із закінченням строку припинилося матеріальне право.

Таким чином, закінчення строку, установленого договором поруки, так само як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобовязання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя.

Саме такі правові позиції висловлені в постановах Верховного Суду України від від 17 вересня 2014 року у справі № 6-53цс14, від 17 вересня 2014 року у справі № 6-6цс14,від 15 вересня 2016 року у справі №6-223цс16, за результатами розгляду заяв про перегляд судових рішень з підстав, передбачених п. 1 ч. 1 ст. 355 ЦПК України, які мають враховуватися судами загальної юрисдикції при виборі правової норми, що підлягає застосуванню до спірних правовідносин (ч. 2 ст. 214, ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України).

Як вбачається з матеріалів справи, Договір поруки №0315/0708/88-158-Р-1 від 23 липня 2008 року не містять строку дії поруки. Натомість у пунктах 10 цих Договорів зазначено, що договори поруки діють до повного виконання зобовязання за кредитним договором (т. 1 а.с. 44-45).

Оскільки, з договорів поруки вбачається, що в них не встановлено строку, після якого порука припиняється, а умова договорів поруки (п. 4.1.) про його дію до повного виконання зобовязань за кредитним договором не є встановленим сторонами строком припинення дії поруки, оскільки суперечить ч. 1 ст. 251 та ч. 1 ст. 252 ЦК України, суд приходить до висновку, що порука припиняється після спливу шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання.

У кредитному договорі строк виконання основного зобовязання чітко визначений строком повного погашення кредиту є 22 липня 2018 року.

Однак, як вже зазначалося вище, предявивши 02 жовтня 2013 року вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, сплату процентів за його користування та пені, кредитор відповідно до ч.2 ст. 1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобовязання й був зобовязаний предявити позов до поручителів протягом шести місяців з моменту спливу 30-денного строку після отримання ними вимоги про дострокове виконання зобовязання.

Як вбачається з матеріалів справи, позов до боржника ОСОБА_1 та поручителя ОСОБА_2 предявлено у листопаді 2013 року, тобто в межах строку дії поруки.

Вирішуючи питання щодо порядку солідарного стягнення заборгованості з боржника та поручителя суд виходить з того, що правові наслідки порушення зобовязання, забезпеченого порукою, передбачені ст. 554 ЦК України, згідно якої у разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Таким чином суд приходить до висновку, що з відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь товариства слід стягнути солідарно заборгованість за кредитним договором № 0315/0708/88-158 від 23.07.2008 року у розмірі 171101,69 грн., з яких: 100424,05 грн. заборгованість за кредитом; 55605,31 грн. заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 15077,99 грн. пеня.

Зустрічний позов ОСОБА_2 про визнання поруки припиненою задоволенню не підлягає, посилання ОСОБА_2 на припинення поруки, так як впродовж шести місяців із моменту настання строку погашення чергового (місячного) платежу за основним зобовязанням позов предявлено не було до уваги не приймаються, оскільки в даному випадку вимога до поручителя предявлена в межах строку дії поруки, а саме протягом шести місяців з дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України. Така правова позиція міститься в постанові Верховного Суду України від 17.09.2014 року №6-53цс14.

Згідно ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Оскільки позов задоволено на загальну суму 171101,69 грн., то з відповідачів на користь позивача слід стягнути судовий збір в розмірі 1% від вказаної суми, що складатиме 1711,01 коп., а саме по 855,50 грн. з кожного (а.с.1, т.1).

Враховуючи наведене, керуючись ст.ст. 258, 261, 264, 267, 526, 527, 554, ч.4 559, 610, 631, ч.2 1050, 1054 ЦК України та згідно ст.ст. 10, 60, ч.1 ст.88, ст.ст. 212-215 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути солідарно із ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженки ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_1,зареєстрованої за адресою ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_4, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_5, ідентифікаційний номер НОМЕР_2 зареєстрованого за адресою ІНФОРМАЦІЯ_3 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи», , рахунок № 2001 в ПАТ «Альфа-Банк», МФО 300346 заборгованість за кредитним договором № 0315/0708/88-158 від 23.07.2008 року у розмірі 171101,69 грн. (сто сімдесят одна тисяча сто одна гривня) 69 коп., з яких: 100424,05 грн. заборгованість за кредитом; 55605,31 грн. заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 15077,99 грн. пеня.

Стягнути із ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 та ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_4, ідентифікаційний номер НОМЕР_2 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи», , рахунок № 2001 в ПАТ «Альфа-Банк», МФО 300346 на відшкодування сплаченого судового збору 1711 (одна тисяча сімсот одинадцять) гривень 01 копійка, а саме по 855,50 грн. з кожного.

У решті позовних вимог відмовити.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи», третя особа ОСОБА_1, про визнання договору поруки припиненим відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до апеляційного суду Дніпропетровської області через Жовтоводський міський суд Дніпропетровської області. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Жовтоводського міського суду І.А. Павловська