Справа № 729/143/17
У Х В А Л А

27 лютого 2017 р. Суддя Бобровицького районного суду Кузюра В.О., вивчивши матеріали заяви ОСОБА_1 про встановлення факту вступу у володіння спадковим майном та встановлення факту належності правовстановлюючого документа,-

В С Т А Н О В И В:

Заявниця звернулася до суду із заявою про встановлення факту вступу у володіння спадковим майном та встановлення факту належності правовстановлюючого документа.

Згідно глави 6 розділу ІV (ст.258 ЦПК) та п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 31.03.1995 р. за №5, вирішуючи питання про прийняття заяви про встановлення фактів, що мають юридичне значення, судам необхідно враховувати, що ці заяви повинні відповідати як загальним правилам щодо змісту і форми позовної заяви, встановленим Цивільно-процесуальним кодексом України, так і вимогам щодо її змісту.

Відповідно до п. п. 2, 3, 5, 6 ч. 2 ст. 119 ЦПК України, в заяві повинні бути зазначені: ім'я (найменування) позивача і відповідача, а також ім'я представника позивача, якщо позовна заява подається представником, їх місце проживання (перебування) або місцезнаходження, поштовий індекс, номери засобів зв'язку, якщо такі відомі; зміст позовних вимог; виклад обставин, якими заявник обґрунтовує свої вимоги; зазначені докази, що підтверджують кожну обставину, якою заявник обґрунтовує свої вимоги, наявність підстав для звільнення від доказування.

Заява не може ґрунтуватися на припущеннях.

Дотримання вимог ст. 119 ЦПК України при пред`явленні позову в суд є імперативним правилом в тому числі і для суду на предмет перевірки заяви і долучених до неї матеріалів і недопущення відкриття провадження і призначення непідготовленої справи до розгляду.

Ознайомившись із заявою та доданими до неї матеріалами, вважаю, що зазначена заява не повністю відповідає вимогам ст. ст. 119, 258 ЦПК України з огляду на наступне.

У відповідності до ст. 258 ЦПК України у заяві повинно бути зазначено: який факт заявник просить встановити та з якою метою, причини неможливості одержання або відновлення документів, що посвідчують цей факт, докази, що підтверджують факт.

Заявниця в заяві просить встановити факт вступу в володіння спадковим майном , проте не обгрунтовує чому саме суд повинен встановити вказаний факт , не зазначаючи причин неможливості підтвердження даного факту в позасудовому порядку.

Щодо встановлення факту прийняття спадщини, то, враховуючи положення статей 1268, 1269 ЦК, мова може йти лише про встановлення факту постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо спадкові правовідносин виникли після набрання чинності ЦК (після 1 січня 2004 року). Якщо спадщина відкрилась до набрання чинності ЦК, слід враховувати, що ст. 549 ЦК УРСР було визначено перелік дій, які свідчать про прийняття спадщини - фактичний вступ у володіння та управління спадковим майном.

Суду не надано відмови нотаріальної контори в прийнятті заяви про прийняття спадщини після померлого батька заявниці на тій підставі , що відсутнє підтвердження факту фактичного вступу її в володіння та управління спадковим майном.

Суду не надано також жодного документу , що підтверджує особу померлого -копії паспорта, свідоцтва про народження.

У разі коли в заяві обєднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру.

Заявниця сплатила лише за одну вимогу.

Згідно з положеннями ст. 258 ЦПК України до неналежно оформленої заяви про встановлення факту, що мають юридичне значення застосовується правила ст. 121 цього кодексу.

Згідно ст. 121 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без дотримання вимог, викладених у ст. ст. 119, 120 ЦПК України постановляє ухвалу, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача та надає йому строк для усунення недоліків, який не може перевищувати п`яти днів з дня отримання позивачем ухвали.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

З цього приводу прецедентними є рішення Європейського суду з прав людини у справах «Осман проти Сполученого королівства» від 28.10.1998 та «Круз проти Польщі» від 19.06.2001.

У вказаних рішеннях зазначено, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

У зв'язку з наведеним, суд вважає за неможливе відкрити провадження у справі з причин невідповідності заяви ОСОБА_1 ст. ст. 119, 258 ЦПК України, що не є порушенням права на справедливий судовий захист та не вважається обмеженням права доступу до суду.

Керуючись ст. ст. ст. 119, 121, 258 ЦПК України,-

У ХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 про встановлення факту вступу у володіння спадковим майном та встановлення факту належності правовстановлюючого документа залишити без руху і надати заявниці пятиденний строк з дня отримання копії ухвали суду для усунення вищевикладених в ухвалі недоліків.

У разі усунення недоліків у встановлений строк заява буде вважатися поданою в день первісного її подання до суду.

Попередити заявника, що в разі не виправлення недоліків в строк, визначений судом заява буде вважатися не поданою та підлягає поверненню.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя :