РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 березня 2017 року Київський районний суд м. Харкова в складі:

головуючого судді Лях М.Ю.,

при секретарі Хомінської Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1, до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визначення розміру частки у праві спільної сумісної власності на квартиру

ВСТАНОВИВ:

26.12.2016 року ОСОБА_1 звернулася до Київського районного суду м. Харкова із позовною заявою про визнання по 1/6 ідеальної частки за ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 в праві спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_1. А.О. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що відповідно до свідоцтва про право власності на житло №2-08-303952-182 від 19.12.2008р., квартира №52 в житловому будинку №305 по вул. Академіка Павлова у місті Харкові, реєстровий №П-2-36189, належить ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_1, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 на праві спільної сумісної власності. Також, згідно із зазначеним свідоцтвом про право власності на житло, власниками вказаної квартири є позивачка та відповідачі по справі, а саме батько позивачки, ОСОБА_2, мати позивачки ОСОБА_7, сестра позивачки ОСОБА_5, син позивачки ОСОБА_4, племінниця позивачки ОСОБА_6 Згідно з довідкою з місця проживання про склад сімї та прописку №606 від 19.12.2016р., позивачка постійно проживає і постійно прописана у квартирі АДРЕСА_2. Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 27.09.2012року у справі №2018/9368/2012 було задоволено позов ОСОБА_5 та ОСОБА_6 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_1, ОСОБА_4 про визначення розміру часток в спільній сумісній власності на квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 по 1/6 частки кожному із співвласників, зокрема, визначено за ОСОБА_5 та її неповнолітньою донькою ОСОБА_6С по 1/6 частині в спільній сумісній власності на квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_4. Також позивачка зазначає що між співвласниками квартири виникають непорозуміння та суперечки з приводу користування, утримання та збереження цього майна і угоди про спосіб виділення в натурі його частки із сумісного спільного володіння не досягнуто, а тому позивачка вимушена звернутися до суду за захистом своїх законних прав та інтересів.

В судове засідання позивачка ОСОБА_1 не зявилася, представник позивачки ОСОБА_8 надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, підтримав позовні вимоги, просив суд розглянути справу на підставі наявних у матеріалах справи письмових доказів.

В судове засідання відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_3О.а повторно не зявились, повідомлені належним чином про час та місце розгляду справи, ніяких заяв до суду не подавали, у звязку з чим суд розглядає справу при заочному розгляді зі згоди позивача на підставі вимог ст..224 ЦПК України.

Суд дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, обєктивно оцінивши докази, що мають істотне значення для її розгляду і вирішення по суті, приходить до наступного.

Судом встановлено та вбачається з копії свідоцтва про право власності на житло №2-08-303952-182 від 19.12.2008р., що квартира №52 в житловому будинку №305 по вул. Академіка Павлова у місті Харкові дійсно належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_1, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, загальна площа квартири, становить 69,2 кв.м.,свідоцтво видане відділом приватизації житлового фонду, управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Виконавчого комітету Харківської міської ради від 19 грудня 2008 року №2-08-303952-182 (арк. справи 25).

Зі змісту копії технічного паспорту на квартиру №52 у житловому будинку №305 по вул.. Академіка Павлова у м. Харкові власниками майна є ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_1, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 (арк. справи 22-24 ).

Згідно копії довідки з місця проживання про склад сімї та прописку №606 від 19.12.2016р., позивачка ОСОБА_1, постійно проживає і прописана у квартирі АДРЕСА_2, особовий рахунок відкрито на ОСОБА_2, квартира приватизована, у цьому житловому приміщенні зареєстровано 4 особи: ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_1, ОСОБА_4 (арк. справи 26).

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 27.09.2012року у справі №2018/9368/2012 було задоволено позов ОСОБА_5 та ОСОБА_6 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_1, ОСОБА_4 ,зокрема визначено за ОСОБА_5 та її неповнолітньою донькою ОСОБА_6 по 1/6 частині в спільній сумісній власності на квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_4. (арк.справи 27-28).

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання, або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно статті 319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно положень частин 1, 2 статті 321 Цивільного кодексу право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ч. 1 статті 355 Цивільного кодексу України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно).

Відповідно до статті 368 Цивільного кодексу України, спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Право спільної сумісної власності є одним із видів права спільної власності. Разом з тим, право спільної сумісної власності відрізняється від права спільної часткової власності за такими ознаками: 1) невизначеністю часток, оскільки у спільній сумісній власності частка кожного із співвласників не визначена, тоді як у спільній частковій власності частки визначаються законом або домовленістю сторін; 2) підставами виникнення й припинення права спільної власності, тобто, на відміну від підстав виникнення спільної часткової власності, право спільної сумісної власності виникає лиш у випадках, передбачених законом чи договором; 3) характером внутрішніх правовідносин спільної власності.

Згідно із статті 369 Цивільного кодексу України, співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом. У разі вчинення одним із співвласників правочину щодо розпорядження спільним майном вважається, що він вчинений за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом. Згода співвласників на вчинення правочину щодо розпорядження спільним майном, який підлягає нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, має бути висловлена письмово і нотаріально посвідчена. Співвласники мають право уповноважити одного з них на вчинення правочинів щодо розпорядження спільним майном. Правочин щодо розпорядження спільним майном, вчинений одним із співвласників, може бути визнаний судом недійсним за позовом іншого співвласника у разі відсутності у співвласника, який вчинив правочин, необхідних повноважень.

Слід зазначити, що існує загальне правило, відповідно до якого співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно. Водночас зазначена норма статті є диспозитивною, у звязку з чим співвласники мають право визначити свої повноваження щодо належного їм майна на праві спільної сумісної власності за домовленістю між собою, тобто реалізація певних правомочностей (володіння, користування та розпорядження) щодо спільного майна здійснюється за взаємною згодою всіх співвласників.

Як вбачається з матеріалів справи, між сторонами як співвласниками вказаної квартири виникають непорозуміння та суперечки з приводу користування, утримання та збереження цього майна і угоди про спосіб виділення в натурі його частки із сумісного спільного володіння не досягнуто.

Згідно статті 370 Цивільного кодексу України у випадку виділення частки в праві спільної сумісної власності вважається, що частки кожного із співвласників в праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлене за домовленістю співвласників або законом, або рішенням суду.

Згідно розяснень постанови Пленум Верховного Суду України № 20 від 22.12.1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» вбачається, що при відсутності доказів про те, що участь когось з учасників спільної сумісної власності (крім сумісної власності подружжя) у надбанні майна була більшою або меншою - частки визначаються рівними. Тому суд вважає, що дійсно оскільки спірна квартира є спільною сумісною власністю позивача та відповідачів і частка майна, що належить ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_1, ОСОБА_4 на праві спільної сумісної власності на даний час не визначена, то аналізуючи надані по справі докази, у їх сукупності, суд приходить до переконання, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Доказів на підтвердження істотних обставин щодо відступлення від засад рівності часток у праві спільної сумісної власності відповідачем не надано, а судом не встановлено.

У відповідності до статті 88 ЦПК України, з відповідачів підлягає стягненню судовий збір у розмірі 551 грн. 20 коп. на користь позивача, який поніс витрати по сплаті судового збору.

На підставі вищевикладеного та керуючись статтями 355,357,368,370 Цивільного кодексу України, статями 10,11,60,169,208,212-215,218,224-226 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 право власності в квартирі АДРЕСА_5 по 1/6 частині за кожним.

Відповідачем, який не приймав участь у розгляді справи, протягом десяти днів з дня отримання копії заочного рішення може бути подана письмова заява про перегляд заочного рішення, відповідно до вимог ст. 229 ЦПК України.

Заочне рішення може бути оскаржене іншими особами, які брали участь у розгляді справи до апеляційного суду Харківської області протягом десяти днів з дня проголошення рішення шляхом подання апеляційної скарги. Іншими особами, які брали участь у справі, але не були присутніми у судовому засіданні під час проголошення судового рішення може бути подана апеляційна скарга протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо воно не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя -