Вищий спеціалізований суд україни з розгляду цивільних і кримінальних справ
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 лютого 2017 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоДемяносова М.В.,
суддів:Іваненко Ю.Г., Маляренка А.В.,Ситнік О.М., Ступак О.В.,
розглянувши в судовому засіданні справу за позовом в.о. прокурора м. Кременчука до ОСОБА_6 про витребування майна з чужого незаконного володіння; за зустрічним позовом третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги, ОСОБА_7 до ОСОБА_6 про витребування майна з чужого незаконного володіння, за касаційною скаргою ОСОБА_6 на рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 11 грудня 2014 року та рішення апеляційного суду Полтавської області від 06 квітня 2015 року,

вс т а н о в и л а:

У серпні 2014 року в.о. прокурора м. Кременчука звернувся до суду із зазначеним позовом, обґрунтовуючи його тим, що будинок АДРЕСА_1 перебуває на балансі КГЖЕП «Автозаводське», яке засноване на комунальній власності територіальної громади м. Кременчука. Посилаючись на те, що частина підвального приміщення у вказаному будинку площею 23,8 кв. м використовується ОСОБА_6 як підсобне приміщення для магазину продовольчих товарів без належних на те правових підстав, просив суд, із урахуванням уточнених позовних вимог, повернути приміщення загальною площею 23,8 кв. м, яке знаходиться в будинку АДРЕСА_1, з незаконного володіння ОСОБА_6 у володіння територіальної громади м. Кременчука в особі Кременчуцької міської ради Полтавської області.

У листопаді 2014 року, третя особа, яка заявляє самостійні вимоги, ОСОБА_7 звернулася із зустрічним позовом, мотивуючи його тим, що 16 листопада 2001 року вона та її чоловік приватизували квартири АДРЕСА_1. Посилаючись на те, що право на допоміжні приміщення належать співвласникам вказаного будинку відповідно з п. 2 ст. 10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» та на те, що ОСОБА_6 самовільно захопила спірні допоміжні приміщення, просила суд зобов'язати ОСОБА_6 звільнити нежитлові приміщення підвалу 4-го під'їзду у будинку АДРЕСА_1 загальною площею 23,8 кв. м.

Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 11 грудня 2014 року позов в.о. прокурора м. Кременчука задоволено.

Повернуто приміщення загальною площею 23,8 кв. м, яке знаходиться в будинку АДРЕСА_1, з незаконного володіння ОСОБА_6 у володіння територіальної громади м. Кременчука в особі Кременчуцької міської ради Полтавської області.

Позов ОСОБА_7 задоволено.

Зобов'язано приватного підприємця ОСОБА_6 звільнити 23,8 кв. м нежитлових приміщень підвалу 4-го під'їзду в будинку АДРЕСА_1, які відносяться до місць загального користування.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Полтавської області від 06 квітня 2015 року рішення суду першої інстанції в частині позову третьої особи скасовано, провадження у справі закрито з підстав, передбачених

п. 2 ч. 1 ст. 205 ЦПК України.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_6 просить скасувати

оскаржувані судові рішення в задоволеній частині та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову, мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VІІІ «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає відхиленню.

З урахуванням вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Рішення суду апеляційної інстанції відповідає наведеним нормам процесуального права, є законними та обґрунтованими.

Судами встановлено, що згідно з договором купівлі-продажу від 16 липня 1998 року приватний підприємець ОСОБА_8 придбав у Регіонального відділення Фонду державного майна України по Полтавській області нежитлове приміщення площею 140,7 кв. м по АДРЕСА_1, при цьому в договорі зазначалося, що характеристика приміщень наводиться в технічному паспорті, який видається бюро технічної інвентаризації і є додатком до цього договору.

19 серпня 2002 року ОСОБА_8 подарував зазначені нежитлові приміщення приватному підприємцю ОСОБА_6, що підтверджується договором дарування від 19 серпня 2002 року, посвідченим ОСОБА_9 − приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу, внесено запис до відповідних реєстрів, що стало підставою набуття права приватної власності на нежитлові приміщення.

Як вбачається зі змісту вказаних вище правовстановлюючих документів та технічного паспорта, спірні приміщення, які є предметом розгляду, до переліку нежитлових приміщень, які спочатку були придбані ОСОБА_8, а потім подаровані останнім відповідачу, не входять. Дані обставини були встановлені рішенням апеляційного суду Полтавської області від 18 грудня 2013 року, ухваленим за результатами розгляду справи за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_6 про усунення перешкод у користуванні та примусове виселення з незаконно займаних приміщень.

На даний час вказані приміщення − частина підвального приміщення площею 23,8 кв. м в будинку АДРЕСА_1 − використовується ОСОБА_6 для провадження комерційної діяльності, а саме як підсобні приміщення для магазину продовольчих товарів. Орендні відносини на вказані приміщення не оформлені. У грудні 2012 року відповідачка зверталася до суду з позовом про визнання права власності на спірні приміщення за набувальною давністю.

Спірне нерухоме майно перебувало у державній власності. В 1997 році дане майно було включено до переліку об'єктів державної власності, що підлягають приватизації шляхом продажу. Після проведення приватизації спірні нежитлові приміщення, не ввійшовши до переліку об'єктів відчуженого майна, разом з іншими приміщеннями загального користування ХК «АвтоКраз» були передані в комунальну власність міста. Зазначені факти підтверджуються офіційною перепискою між представництвом Фонду Державного майна України в м. Кременчуці та ХК «АвтоКраз».

Зважаючи на час передачі майна у комунальну власність та норми ЦК України (в редакції 1963 року), які діяли на той час, право власності у територіальної громади м. Кременчука на спірне майно виникло з моменту його передачі.

За таких обставин факт відсутності на цей час державної реєстрації на вказане майно за особою в інтересах якої подано позов, не вказує на відсутність власника спірних приміщень, а лише свідчить про невчинення останнім дій відповідно до чинного цивільного законодавства щодо його реєстрації, що позбавляє власника вільно розпоряджатися ним.

Згідно з положеннями ст. ст. 57, 64 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інші обставини, які що мають значення для вирішення справи. Письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи. Письмові докази, як правило, подаються в оригіналі.

Відповідно до ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Згідно із ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

За таких обставин суд першої інстанції, з висновками якого у цій частині погодився і суд апеляційної інстанції, дійшов обґрунтованого висновку, що приміщення в будинку АДРЕСА_1, які не перебувають у власності громадян або юридичних осіб, належать на праві комунальної власності територіальній громаді м. Кременчука в особі Кременчуцької міської ради, оскільки відповідач незаконно заволоділа частиною цього майна, а тому вимоги прокурора підлягають задоволенню.

Крім того, правильним є висновок суду апеляційної інстанції щодо скасування рішення суду першої інстанції із закриттям провадження з підстав, передбачених п. 2 ч. 1 ст. 205 ЦПК України, в частині задоволення вимог третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги, − ОСОБА_7 до ОСОБА_6 про витребування майна з чужого незаконного володіння, оскільки наявне рішення суду з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Переглядаючи справу в апеляційному порядку, апеляційний суд з дотриманням положень ст. ст. 303, 304, 316 ЦПК України перевірив у повному обсязі доводи апеляційної скарги та спростував їх відповідними правовими висновками, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази, надав їм належну оцінку згідно зі ст. ст. 212, 303, 304 ЦПК України, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам ст. ст. 213, 214, 316 ЦПК України, підстави для його скасування відсутні.

Наведені в касаційній скарзі доводи висновків суду не спростовують, зводяться до переоцінки доказів, що згідно із ч. 1 ст. 335 ЦПК України на стадії касаційного перегляду справи недопустимо.

Вищезазначене дає підстави для висновку, що касаційна скарга підлягає відхиленню, а ухвалене у справі рішення суду апеляційної інстанції - залишенню без змін з підстав, передбачених ст. 337 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 відхилити.

Рішення апеляційного суду Полтавської області від 06 квітня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.В. Демяносов
Судді: Ю.Г. Іваненко А.В. Маляренко О.М. Ситнік О.В. Ступак