10 травня 2017 року Дзержинський міський суд Донецької області у складі :
судді Скиба М.М.,
за участю секретаря Панаслюк Є.В.,
розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Торецька Донецької області цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про позбавлення батьківських прав, встановлення опіки над малолітнім,
ОСОБА_1 звернулась до суду з вказаним позовом, в обґрунтування якого зазначила наступне.
Вона є рідною тіткою ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. 15.05.2015 року батько ОСОБА_4 - ОСОБА_2 оформив нотаріальну відмову від батьківських прав відносно сина ОСОБА_4.
13.07.2015 року мати ОСОБА_4 - ОСОБА_3 оформила нотаріальну відмову від батьківських прав відносно сина ОСОБА_4.
Відповідно до висновку виконавчого орагну Дзержинської міської ради від 15.01.2016 року мати та батько ОСОБА_4 вихованням сина не займаються, здоровьям та навчанням не цікавляться, уваги не приділяють, матеріально не утримують, тому вважають за доцільне позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 та ОСОБА_2 відносно малолітнього сина - ОСОБА_4.
Вона повністю опікується дитиною, ОСОБА_4 проживає разом з нею та її чоловіком ОСОБА_5, у будинку за адресою : АДРЕСА_1.
Вона намагається максимально забезпечувати всі потреби дитини, займається вихованням хлопчика, проявляє турботу про його фізичний та духовний розвиток, купує йому одяг, взяття, інші необхідні речі, докладає всіх зусиль, щоб дитина отримувала відповідне для його віку та потреб харчування.
ОСОБА_1 просить позбавити батьківських прав ОСОБА_2 та ОСОБА_3 відносно малолітнього сина ОСОБА_4; встановити опіку над ОСОБА_4 та призначити її його опікуном.
В судовому засіданні позивачка наполягала на задоволенні заявлених вимог.
Відповідачі в судове засідання не з'явилися, про день та час розгляду справи були повідомлені належно, про причини неявки суд не інформували, заяви про розгляд справи у їх відсутність суду не надавали. Справа розглядається заочно на підставі ст.ст. 224-225 ЦПК України.
Представник органу опіки та піклування виконавчого органу Торецької міської ради в судовому засіданні 16.02.2017 року позовні вимоги визнала частково, не заперечує проти позбавлення батьківських прав відповідачів відносно їх малолітнього сина. Щодо вимог ОСОБА_1 про призначення її опікуном малолітнього ОСОБА_4, зазначила, що встановлення опіки над малолітньою дитиною можливо лише після позбавлення батьків дитини батьківських прав. В подальшому представник органу опіки та піклування надала заяву з проханням розглянути справу без її участі.
Вислухавши пояснення позивачки, дослідивши матеріли справи, суд приходить до висновку про часткове задоволення заявлених вимог з огляду на наступне.
Згідно свідоцтва про народження, виданого 24.01.2008 року виконкомом Артемівської міської ради міста Дзержинська Донецької області, батьками ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, є ОСОБА_2 та ОСОБА_6. (а.с. 14)
Згідно висновку виконавчого органу Дзержинської міської ради від 15.01.2016 року, комісія з питань захисту прав дітей Дзержинської міської ради вважає за доцільне позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 та ОСОБА_3, відносно малолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.(а.с. 8 ).
Згідно нотаріально засвідчених заяв, ОСОБА_3 та ОСОБА_2 відмовилися від батьківських прав відносно сина ОСОБА_4 (а.с. 6,7).
Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.
Згідно зі ст. 150 СК України батьки зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, її фізичний, духовний та моральний розвиток.
Статтею 165 СК України передбачено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.
Статтею 11 цього ж Закону передбачено, що сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.
Згідно статті 12 цього Закону виховання в сім'ї є першоосновою розвитку дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров"я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.
Необхідно зазначити, що ухилення від виконання юридичного обов'язку - виконання батьківських обов'язків по вихованню дитини - це завжди акт свідомої поведінки, оскільки особа має реальну можливість виконати його, але не вчиняє відповідних дій, що в судовому засіданні було судом достовірно встановлено, виходячи з поведінки відповідачки та наданих суду доказів.
У ч. 1 ст. 164 СК України наведено перелік підстав позбавлення батьківських прав, який складається з шести пунктів. Він охоплює всі можливі способи порушення батьками прав і інтересів дитини. Для задоволення позову достатньо впевнитись в одному з них.
Так у п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав та поновлення батьківських прав» № 3 від 30 березня 2007 року роз'яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.
Відповідно до ст. 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.
За загальним правилом позбавлення батьківських прав спрямоване насамперед на захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей та є засобом стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов'язків.
Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці.
З огляду на наведене, суд доходить висновку, що відповідачі свідомо ухиляються від виконання батьківських обов'язків відносно свого сина ОСОБА_4, участі у його вихованні та утриманні не приймають, не цікавляться долею сина і вважає, що позбавлення їх батьківських прав відповідає інтересам дитини.
Суд вважає, що одночасно, згідно зі ст. 166 Сімейного Кодексу України з відповідачів слід стягнути аліменти на утримання дитини на користь органу опіки та піклування.
Щодо вимог про призначення позивачки опікуном малолітнього ОСОБА_4, суд зазначає, що підстави для їх задоволення на даний час відсутні, оскільки статтею 60 ЦК України передбачено, що суд встановлює опіку над малолітньою особою, якщо при розгляді справи буде встановлено, що вона позбавлена батьківського піклування, і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування.
Між тим, відповідне подання про призначення позивача опікуном малолітнього ОСОБА_4 в матеріалах справи відсутнє.
Як зазначено в судовому засіданні представником органу опіки та піклування, питання про призначення позивача опікуном не розглядалося та буде вирішено в разі позбавлення відповідачів батьківських прав та набрання рішенням суду про це законної сили.
Таким чином, позовні вимоги ОСОБА_1 необхідно задовольнити частково.
Керуючись ст.ст. 10,11,60,212 ЦПК України, суд
Позов задовольнити частково.
Позбавити батьківських прав ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, відносно малолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.
Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, на користь органу опіки та піклування Торецької міської ради аліменти на утримання ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1/4 частки з усіх видів доходу, але не менш ніж тридцять відсотків від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 07.07.2016 року, до досягнення дитиною повноліття.
Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, на користь органу опіки та піклування Торецької міської ради аліменти на утримання ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1/4 частки з усіх видів доходу, але не менш ніж тридцять відсотків від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 07.07.2016 року, до досягнення дитиною повноліття.
Стягнути з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 судовий збір по 275 (двісті сімдесят п'ять) грн. 60 коп. з кожного на користь ОСОБА_1.
В решті вимог відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії. В разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржено в загальному порядку.
Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Донецької області через Дзержинський міський суд Донецької області. Апеляційна скарга може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя :