АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 лютого 2017 рік м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Чернівецької області у складі:

головуючого Кулянди М. І.

суддів: Одинака О.О., Половінкіної Н.Ю.

секретар: Чубрей І.І.

за участю представника позивача ОСОБА_1, представника відповідача ОСОБА_2, третя особа ОСОБА_3, представник третьої особи ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_5 до Чернівецької міської ради про поділ земельної ділянки в натурі та встановлення порядку користування земельною ділянкою, за апеляційною скаргою ОСОБА_3, ОСОБА_6 на рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 04 липня 2016 року,

встановила:

ОСОБА_5 звернувся до суду з позовом до Чернівецької міської ради з вищенаведеним позовом, посилаючись на те, що йому на праві приватної власності належить квартира АДРЕСА_1, згідно договору купівлі-продажу квартири від 22 грудня 2015 року, яка зареєстрована в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Також, згідно договору дарування від 22 грудня 2015 року йому належить 38/100 часток земельної ділянки площею 0,039 га, що знаходиться по АДРЕСА_1, кадастровий номер НОМЕР_1, цільове призначення земельної ділянки - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд.

№ 22ц/794/221/17 р. Головуючий у 1 інстанції Літвінова О.Г.

Категорія 47 Доповідач Кулянда М.І.

Чернівецькій міській раді, яка є відповідачем по справі, належить 62/100 часток (будинковолодіння) земельної ділянки, що знаходиться по АДРЕСА_1, кадастровий номер НОМЕР_1.

Тобто, станом на день розгляду справи, ОСОБА_5 та Чернівецькій міській раді належить на праві спільної часткової власності земельна ділянка, за кадастровим номером НОМЕР_1, що знаходиться по АДРЕСА_1, яка була виділена, згідно рішення Чернівецької міської ради від 21 березня 2002 року.

Просив суд виділити йому в натурі 38/100 ідеальних часток земельної ділянки площею 0,0148 га, кадастровий номер НОМЕР_1, що знаходиться по АДРЕСА_1, згідно проекту поділу «діл. НОМЕР_2», та припинити спільну часткову власність з Чернівецькою міською радою; визначити йому, ОСОБА_5, та Чернівецькій міській раді порядок спільного користування частиною земельної ділянки (прохід, проїзд), за кадастровим номером НОМЕР_1, що знаходиться по АДРЕСА_1, згідно проекту поділу «діл НОМЕР_3» розміром 0,0106 га, залишити частину земельної ділянки, кадастровий номер НОМЕР_1, що знаходиться по АДРЕСА_1, згідно проекту поділу «діл. НОМЕР_4, розміром 0,0136 га, за Чернівецькою міською радою.

Рішенням Шевченківським районного суду м.Чернівці від 04 липня 2016 року позов задоволено.

Виділено в натурі ОСОБА_5 38/100 ідеальних часток земельної ділянки площею 0,0148 га, кадастровий номер НОМЕР_1, що знаходиться по АДРЕСА_1, згідно проекту поділу «діл. НОМЕР_2» та припинити спільну часткову власність з Чернівецькою міською радою;

Визначено ОСОБА_5 та Чернівецькій міській раді порядок спільного користування частиною земельної ділянки (прохід, проїзд), за кадастровим номером НОМЕР_1, що знаходиться по АДРЕСА_1, згідно проекту поділу «діл НОМЕР_3» розміром 0,0106 га.

Залишено частину земельної ділянки, кадастровий номер НОМЕР_1, що знаходиться по АДРЕСА_1, згідно проекту поділу «діл. НОМЕР_4, розміром 0,0136 га, за Чернівецькою міською радою.

На вказане рішення суду ОСОБА_3 та ОСОБА_6 подали апеляційну скаргу, в якій просять рішення Шевченківського районного суду м.Чернівці від 04 липня 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Апелянти вважають, що рішення суду першої інстанції ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому підлягає скасуванню.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, осіб, які беруть участь у справі, обговоривши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

В запереченні на апеляційну скаргу Чернівецька міська рада просить її відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 214 ЦПК передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання, зокрема: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження;які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним нормам рішення суду першої інстанції не відповідає.

Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з обґрунтованості та доведеності позовних вимог.

Проте, з таким висновком суду першої інстанції погодитись не можна, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 5 ст. 10 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду", ст. 42 ЗК України власники квартир багатоквартирного будинку державного житлового фонду мають право користуватися закріпленою за будинком прибудинковою територію.

У разі приватизації громадянами багатоквартирного жилого будинку відповідна земельна ділянка може передаватися безоплатно у власність або надаватися у користування об'єднанню власників (ч.ч. 2, 3 ст. 42 ЗК України).

Згідно зі ст. 19 Закону України від 29 листопада 2001 року "Про об'єднання співвласників багатоквартирного будинку" спільне майно співвласників багатоквартирного будинку складається з неподільного та загального майна, неподільне майно перебуває у їхній спільній сумісній власності і не підлягає відчуженню, загальне майно - у спільну часткову власність.

Згідно з Рішенням Конституційного суду України від 9 листопада 2011 року № 14-рп/2011 у справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_5 щодо офіційного тлумачення положень п. 2 ст. 10 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" під поняттям "мешканці" треба розуміти власників, співвласників, наймачів, орендарів окремих житлових і нежитлових приміщень будинку, які проживають у будинку і становлять визначене коло суб'єктів, які реалізують право спільної власності на окремий її об'єкт - допоміжні приміщення, функціональне призначення яких полягає у забезпеченні експлуатації будинку та побутового обслуговування його мешканців.

За змістом цього Рішення таке функціональне призначення, як обслуговування дво- або багатоквартирного будинку, має і прибудинкова територія навколо нього, визначена актом на право власності чи користування земельною ділянкою, оскільки допоміжне приміщення може бути розташоване й поза межами дво- або багатоквартирного будинку.

Зазначене випливає також зі змісту ч. ч. 1, 2 ст. 42 ЗК України, згідно з якою земельні ділянки, на яких розташовані багатоквартирні жилі будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкові території державної або комунальної власності, надаються в постійне користування підприємствам, установам і організаціям, які здійснюють управління цими будинками або у власність чи користування об'єднання власників у разі приватизації громадянами багатоквартирного будинку.

Визначення поняття прибудинкової території міститься в ст. 1 Закону України від 29 листопада 2001 року "Про об'єднання співвласників багатоквартирного будинку", відповідно до якого - це територія навколо багатоквартирного будинку, визначена актом на право власності чи користування земельною ділянкою і призначена для обслуговування багатоквартирного будинку.

При цьому під прибудинковою територією слід розуміти встановлену містобудівною документацією земельну ділянку багатоквартирної несадибної житлової забудови, необхідну для розміщення й обслуговування жилого будинку та пов'язаних із ним господарських і технічних будівель і споруд, тобто нею є територія під жилим будинком, проїзди та тротуари, озеленені ділянки, ігрові майданчики, майданчики для відпочинку, занять спортом, тимчасового зберігання автомобілів мешканців будинку, для господарських цілей та інші території, пов'язані з утриманням і експлуатацію будинку.

Розміри та конфігурація земельної ділянки, на якій розташовані багатоквартирні жилі будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкові території, визначаються на підставі відповідної землевпорядної документації (ч. 4 ст. 42 ЗК України).

Повноваження місцевих органів влади у сфері землеустрою, порядок затвердження землевпорядних проектів, зокрема, з метою організації нових та впорядкування існуючих об'єктів землеустрою та проектів щодо впорядкування територій населених пунктів, порядок розроблення документації із землеустрою, питання порядку використання земель житлової та громадської забудови (п. "б" ч. 1 ст. 19 ЗК України), до якої відносилась і спірна земельна ділянка, на час виникнення спірних правовідносин регулювалися ст. ст. 17, 18, 19, 38, 42, 181-186 ЗК України, нормами законів України: «Про основи містобудування», «Про планування і забудову територій», «Про землеустрій» та прийнятими відповідно до них нормативними актами, зокрема Типовими регіональними правилами забудови, затвердженими наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 10 грудня 2001 року № 219, зареєстрованими в Міністерстві юстиції України 3 січня 2002 року за № 4/6292.

Ухвалюючи оскаржуване рішення суд повинен був встановити чи надавалась спірна земельна ділянка, що належала до комунальної власності у постійне користування установі (організації), яка здійснювала управління будинками чи визначені межі та конфігурація цієї земельної ділянки, чи виділялась вказана земельна ділянка в натурі, чи підлягала вона передачі у власність окремим мешканцям вказаного будинку, що розташований на цій земельній ділянці (без вилучення цієї частини земельної ділянки з користування), чи не порушуються при цьому права користування прибудинковою територією решти мешканців зазначеного будинку, у тому числі права власності на належні їм житлові приміщення, що включає й право користування ними, зокрема, забезпечення належного підходу, під'їзду транспорту до цих приміщень.

Саме така практика викладена судовою палатою у цивільних справах Верховного Суду України в ухвалі від 28 травня 2008 року.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, згідно договору купівлі-продажу квартири від 22 грудня 2015 року ОСОБА_5 на праві приватної власності належить квартира АДРЕСА_1, вказана квартира зареєстрована в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Згідно договору дарування від 22 грудня 2015 року позивачу також належить 38/100 часток земельної ділянки площею 0,039 га, що знаходиться по АДРЕСА_1, кадастровий номер НОМЕР_1, цільове призначення земельної ділянки - для будівництва і обслуговування житлового будинку, а Чернівецькій міській раді, яка є відповідачем по справі, належить 62/100 часток (будинковолодіння) земельної ділянки, що знаходиться за вищевказаною адресою, кадастровий номер НОМЕР_1.

Квартира АДРЕСА_2 належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_3 та ОСОБА_6, згідно свідоцтва про право власності від 14 березня 2016 року.

Відповідно до ст. 120 ЗК України та ст.377 ЦК України ОСОБА_3 та ОСОБА_6 набули права користування спірною земельною ділянкою.

Таким чином, ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції вирішив питання про права та обов'язки ОСОБА_3 та ОСОБА_6, які користуються спірною земельною ділянкою, не залучивши їх до участі в справі в якості співвідповідачів.

Враховуючи зазначені вище обставини, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції слід скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову ОСОБА_5 до Чернівецької міської ради про поділ земельної ділянки в натурі та встановлення порядку користування земельною ділянкою відмовити.

Підлягає стягненню з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3, відповідно до ст. 88 ЦПК України, 606 гривень 32 копійки понесених судових витрат на оплату судового збору за подання до суду апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 307, 309 ЦПК України, колегія суддів

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3, ОСОБА_6 задовольнити.

Рішення Шевченківського районного суду м.Чернівці від 04 липня 2016 року скасувати.

В позові ОСОБА_5 до Чернівецької міської ради про поділ земельної ділянки в натурі та встановлення порядку користування земельною ділянкою відмовити.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 606 гривень 32 копійок понесених судових витрат на оплату судового збору за подання до суду апеляційної скарги.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення.

На рішення може бути подана касаційна скарга до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий М. І. Кулянда

Судді: О. О. Одинак

Н. Ю. Половінкіна