АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/1499/17 Справа № 206/2421/16-ц Головуючий у 1 й інстанції - Зайченко С. В. Доповідач - Городнича В.С.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 травня 2017 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого - Городничої В.С.,

суддів - Варенко О.П., Лаченкової О.В.,

при секретарі - Порубай М.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 05 грудня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, третя особа - Сьома Дніпропетровська державна нотаріальна контора, Самарський відділ державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції про визнання недійсним правочину з переходу права власності, визнання недійсним та скасування акту про проведення електронних торгів (аукціону), які не відбулись та свідоцтва про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів, якщо прилюдні торги (аукціон) не відбулись та визнання права власності на частину квартири та справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_7, ОСОБА_6 про вселення, визначення порядку користування житловим приміщенням та зобов'язання не чинити перешкод у користуванні ним, -

ВСТАНОВИЛА:

В квітні 2016 року ОСОБА_3 звернувся до суду із позовом про визнання недійсним правочину, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що на підставі свідоцтва про право власності на житло від 30 листопада 1998 року, квартира АДРЕСА_1 перебувала у спільній сумісній власності його та родичів: ОСОБА_4, ОСОБА_7, ОСОБА_8 Постановою державного виконавця від 14 листопада 2011 року було відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №2-335 від 24 листопада 2011 року про стягнення з нього на користь ОСОБА_2 64259,77 грн. Ухвалою Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 10 грудня 2012 року було визначено, що його частка у праві власності на вказану квартиру становить 1/4 частину. Постановою державного виконавця від 27 травня 2013 року було призначено оцінювача ОСОБА_10, згідно висновку якого від 28 вересня 2014 року, ринкова вартість 1/4 частини вказаної квартири складає 74963,00 грн. 02 березня 2015 року, 20 квітня 2015 року, 06 липня 2015 року прилюдні торги не відбулись через відсутність допущених учасників. 26 серпня 2015 року Самарським ВДВС Дніпропетровського МУЮ було складено акт про проведення електронних торгів, які не відбулись. 11 серпня 2015 року ОСОБА_2 подала заяву про залишення за собою нереалізованого майна, а саме 1/4 частини квартири. 20 травня 2015 року нотаріальною конторою було видано ОСОБА_2 свідоцтво про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів. Позивач вважає, що належне йому нерухоме майно не могло бути виставлене на торги, оскільки не виділене в окремий об'єкт нерухомості. Також на момент проведення прилюдних торгів звіт про оцінку майна втратив чинність, оскільки з його дати складання минуло більше 6-ти місяців.

З урахуванням всіх уточнень, ОСОБА_3 просив суд визнати недійсним правочин з переходу права власності на 1/4 частину квартири АДРЕСА_1, визнати недійним та скасувати свідоцтво про придбання майна з прилюдних торгів, якщо торги (аукціон) не відбулись НОМЕР_1 від 20 травня 2015 року, виданого Сьомою дніпропетровською державною нотаріальною конторою на ім'я ОСОБА_2, акт про проведення електронних торгів (аукціону), які не відбулися від 26 серпня 2015 року про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу, затвердженого Самарським ВДВС Дніпропетровського міського управління юстиції за вих. №10342, виданого на ім'я ОСОБА_2, застосувати наслідки недійсності правочину та визнати за ним право власності на 1/4 частину вказаної квартири.

В травні 2015 року ОСОБА_2 також звернулась до суду із позовною заявою про вселення, про визначення порядку користування житловим приміщенням та зобов'язання не чинити перешкод у користуванні ним, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що їй на праві власності належить 1/4 частина квартири АДРЕСА_1. Інша частина квартири належить відповідачам. Спірна квартира складається з 3-ох ізольованих кімнат загальною площею 63,4 кв.м., у тому числі житловою площею 36,9 кв.м. Відповідачі за позовом перешкоджають здійсненню її прав власника, не пускають в квартиру, забороняють їй в ній жити. Іншого житла вона не має. Добровільно визначити порядок користування майном не можливо.

Тож, з урахуванням всіх уточнень, просила суд вселити її в квартиру АДРЕСА_1, закріпивши за нею право користування кімнатою площею 12,2 кв.м. та зобов'язати відповідачів не чинити їй перешкоди у користуванні виділеною кімнатою і підсобними приміщеннями спірної квартири, шляхом забезпечення вільного доступу до них.

Ухвалою Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 17 червня 206 року цивільні справи №206/2421/16-ц та 206/2784/16-ц за позовними заявами ОСОБА_3 і ОСОБА_2 було об'єднано в одне провадження.

Рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 05 грудня 2016 року позовні вимоги ОСОБА_3 було задоволено частково: визнано недійсним та скасовано свідоцтво про придбання майна з прилюдних торгів, якщо торги (аукціон) не відбулись НОМЕР_1 від 20 травня 2015 року, виданого Сьомою дніпропетровською державною нотаріальною конторою на ім'я ОСОБА_2 та акт державного виконавця Самарського ВДВС ДМУЮ Лижника С.О. про проведення електронних торгів (аукціону) які не відбулися від 26 серпня 2015 року, а також, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 551,20 грн.

В іншій частині позовних вимог ОСОБА_3 було відмовлено та в повному обсязі відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 про вселення, про визначення порядку користування житловим приміщенням та зобов'язання не чинити перешкод у користуванні ним.

Не погодившись із таким рішенням, ОСОБА_2 звернулась із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким задовольнити її позовні вимоги та відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду залишенню без змін з таких підстав.

Судом встановлено, що квартира АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право власності на житло від 30 листопада 1998 року належить ОСОБА_4, ОСОБА_7, ОСОБА_6 та ОСОБА_3

14 грудня 2011 року державним виконавцем Самарського ВДВС ДМУЮ винесена постанова про відкриття виконавчого провадження за виконавчим листом №2-335 про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 боргу в розмірі 64259,77 грн.

Тоді ж, державним виконавцем винесена постанова про арешт майна, у межах суми стягнення, що належить боржнику ОСОБА_3

В ході проведення виконавчих дій державним виконавцем було встановлено, що боржник ОСОБА_3 володіє майном, а саме квартирою АДРЕСА_1 спільно з іншими особами.

Ухвалою Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 10 грудня 2012 року за поданням державного виконавця було визначено, що частка боржника ОСОБА_3 у спірній квартирі складає 1/4 частину від нерухомості.

15 травня 2013 року державним виконавцем Самарського ВДВС ДМУЮ був складений акт опису та арешту майна ВП №30444569 відповідно до якого, описано та накладено арешт на 1/4 частину квартири АДРЕСА_1.

Зазначене майно на підставі постанови державного виконавця від 27 травня 2013 року, було оцінено експертом в звіті від 08 липня 2013 в розмірі 299850,00 грн., в звіті від 28 травня 2014 року в розмірі 74963,00 грн., в звіті від 05 січня 2015 року в розмірі 74963,00 грн.

Прилюдні торги по реалізації арештованого майна боржника ОСОБА_3, які неодноразово призначалися, тричі не відбулися - 02 березня 2015 року, 20 квітня 2015 року, 06 липня 2015 року через відсутність допущених учасників торгів.

Разом з тим Закон України «Про виконавче провадження» допускає, що реалізація арештованого майна на прилюдних торгах може не відбутися.

В такому випадку, відповідно до положень ст. 62 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець має повідомити стягувача про те, що арештоване майно не було реалізоване на прилюдних торгах після проведення повторної оцінки, та запропонувати стягувачу залишити це майно за собою.

Якщо стягувач своєчасно і письмово не заявить про таке своє бажання, арешт з майна знімається і воно повертається боржникові.

Якщо ж стягувач заявить про бажання залишити нереалізоване на прилюдних торгах майно за собою, державний виконавець виносить постанову про передачу майна стягувачу, а за фактом такої передачі складає відповідний акт. При цьому майно передається саме стягувачу в рахунок погашення боргу, а відповідні постанова та акт є підставами для подальшого оформлення стягувачем права власності на це майно.

Враховуючи, що майно так і не було реалізовано на прилюдних торгах державний виконавець повідомив про це стягувача ОСОБА_2, запропонувавши їй залишити нереалізоване майно за собою згідно із ч. 6 ст. 62 Закону України «Про виконавче провадження», на що остання письмово висловила свою згоду залишити за собою майно в рахунок погашення боргу ОСОБА_3 та внести різницю між вартістю реалізованого майна та сумою боргу, що підлягала стягненню за виконавчим документом у сумі 10703,23 грн.

26 серпня 2015 року вищезазначена сума ОСОБА_2 була сплачена.

20 жовтня 2015 року державним нотаріусом Сьомої ДДНК ОСОБА_2 на підставі акта про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу, затвердженого Самарським ВДВС ДМУЮ 26 серпня 2015 року за вих. №10342 видано свідоцтво про право власності на 1/4 частину квартири АДРЕСА_1.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_3 і відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 суд першої інстанції керувався положеннями Цивільного кодексу України та Закону України «Про виконавче провадження» та виходив із допущених державним виконавцем порушень процедури передачі нереалізованого на прилюдних торгах майна, що порушує права власника, у зв'язку з чим, застосувавши норму ст. 393 ЦК України, визнав незаконним і скасував свідоцтво про придбання майна з прилюдних торгів, якщо торги (аукціон) не відбулись НОМЕР_1 від 20 жовтня 2015 року.

Водночас, визнаючи незаконним та скасовуючи свідоцтво НОМЕР_1 від 20 жовтня 2015 року, на підставі якого в подальшому було зареєстровано право власності ОСОБА_2 на 1/4 квартири АДРЕСА_1, суд першої інстанції прийшов до висновку про неможливість задоволення позовних вимог ОСОБА_2 щодо вселення та визначення порядку користування спірною нерухомістю, так як скасування вказаного акту виключає подальші права ОСОБА_2 на 1/4 частину спірної квартири.

В своїй апеляційній скарзі ОСОБА_2 посилається на незаконність і необґрунтованість оскаржуваного рішення, вважаючи його невідповідним дійсним обставинам справи та ухваленим із порушенням норм процесуального та матеріального права.

Зокрема, апелянт, обґрунтовуючись положеннями ст. ст. 57, 58, 62 Закону України «Про виконавче провадження», зазначає що державним виконавцем було в повному обсязі дотримано процедуру передачі майна, яка жодним чином не порушує права ОСОБА_3, а отже ОСОБА_2 має всі права щодо вселення та визначення порядку користування квартирою АДРЕСА_1 на підставі придбання вказаної нерухомості, що підтверджується свідоцтвом НОМЕР_1 від 20 жовтня 2015 року.

Однак, колегія суддів не погоджується із такою позицією апелянта, виходячи із вимог щодо оцінки майна перед реалізацією його на прилюдних торгах.

Відповідно до ст. 58 Закону України «Про виконавче провадження», визначення вартості майна боржника проводиться державним виконавцем за ринковими цінами, що діють на день визначення вартості майна. Для оцінки за регульованими цінами, оцінки нерухомого майна, транспортних засобів, повітряних, морських та річкових суден державний виконавець залучає суб'єкта оціночної діяльності - суб'єкта господарювання, який провадить свою діяльність відповідно до Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні».

Звіт про оцінку майна у виконавчому провадженні вважається чинним протягом шести місяців з дня його підписання суб'єктом оціночної діяльності - суб'єктом господарювання.

Після закінчення цього строку звіт втрачає чинність і оцінка майна проводиться повторно.

Тобто, звіт про оцінку майна є чинним, якщо від дня його підписання до дня проведення прилюдних торгів пройшло не більше шести місяців. Після збігу цього строку обов'язковою умовою призначення й проведення прилюдних торгів є отримання нового звіту про оцінку майна.

Проведення електронних торгів із реалізації майна за ціною, визначеною звітом про оцінку майна, який утратив чинність, є порушенням установлених законодавством правил про порядок реалізації арештованого майна шляхом проведення електронних торгів.

Отже, суд апеляційної інстанції, вважає, що оскільки на момент чергового призначення аукціону та подальшого пропонування державним виконавцем стягувачу залишити за собою нереалізоване на прилюдних торгах нерухоме майно, термін дійсності оцінки 1/4 частини спірної квартири сплинув, то є підстави для визнання незаконним та скасування свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів, якщо торги (аукціон) не відбулись НОМЕР_1 від 20 жовтня 2015 року, виданого Сьомою ДДНК, а також і самого акту ДВ Самарського ВДВС ДМУЮ Лижника С.О. про проведення електронних торгів, які не відбулися від 26 серпня 2015 року.

А тому, виходячи із вищевикладеного, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги, матеріали справи та зміст оскаржуваного судового рішення, не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, які передбачені нормами ЦПК України як підстави для скасування рішень.

Приведені в апеляційній скарзі доводи апелянта не можуть бути прийняті до уваги, оскільки зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх переоцінці та особистого тлумачення апелянтом норм процесуального закону.

Відповідно ж до ст. 212 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Таким чином, доводи апеляційної скарги є необґрунтовані, а рішення суду відповідає вимогам закону та матеріалам справи.

Керуючись ст. ст. 209, 303, 307, 308 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 05 грудня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена до касаційної інстанції протягом двадцяти днів.

Головуючий: В.С. Городнича

Судді: О.П. Варенко

О.В. Лаченкова