Справа № 310/7989/16-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 січня 2017 рокум. Бердянськ

Бердянський міськрайонний суд Запорізької області у складі судді Полянчука Б.І., при секретарі Панченко Л.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи: ОСОБА_3, ОСОБА_4 про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном, виселення,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_2, треті особи ОСОБА_3, ОСОБА_4, про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном, виселення, в якому зазначив, що йому на підставі свідоцтва про право власності від 20.06.1996 року належить квартира АДРЕСА_1 (вул. ОСОБА_5) в м. Бердянську Запорізької області. Співвласником 1/2 частини зазначеної квартири на підставі свідоцтва про право власності в порядку спадкування за законом, є третя особа ОСОБА_4 Порядок користування квартирою між співвласниками не визначено. У квартирі зареєстровано його місце проживання, а також ОСОБА_3 (колишній власник 1/2 частини квартири) та ОСОБА_4 Відповідач доводиться ОСОБА_3 онуком, а ОСОБА_4- сином. У травні 2016 року відповідач самоуправно, без його згоди вселився в спірну квартиру, чим порушено його права та інтереси як власника житла. Він заперечує проти перебування відповідача у спірному житловому приміщенні, тому просив усунути йому перешкоди у здійсненні права користування та розпорядження майном шляхом виселення ОСОБА_2 з квартири № 17 по вул. Орджонікідзе (вул. ОСОБА_5) в м. Бердянську Запорізької області.

У судовому засіданні позивач та його представник ОСОБА_6 вимоги підтримали і просили їх задовольнити.

Відповідач, треті особи ОСОБА_3, ОСОБА_4 в судове засідання не зявились без поважних причин, про розгляд справи повідомлені належним чином, що підтверджується розписками про отримання судових повісток в порядку ч. 5 ст. 74 ЦПК України.

Заслухавши осіб, які беруть участь у справі, дослідивши письмові докази, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 331 ЦК України право власності на нерухоме майно вникає з моменту державної реєстрації.

За ст. 319 ч. 1 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно зі ст. 15, п. 4 ч. 2 ст. 16, ст. ст. 386, 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування своїм майном, будь-яким способом, що є адекватним змісту порушеного права, який враховує характер порушення та дає можливість захистити порушене право.

Підставою для задоволення позову власника є встановлення факту порушення прав власника і об'єктивно існуючих перешкод у здійсненні ним цих прав.

Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України, ст. 150 ЖК УРСР, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися житлом на власний розсуд.

Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом.

Згідно свідоцтва № 1672 від 20.06.1996 року ОСОБА_1 та ОСОБА_3 є власниками квартири АДРЕСА_2. У свідоцтві зроблено відмітку про те, що 1/2 частина квартири подарована ОСОБА_7 на підставі договору від 23.12.2004 року, посвідченому Бердянською державною нотаріальною конторою, реєстровий номер 3525 (а.с.3).

З Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна за ОСОБА_1 зареєстровано право приватної власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_3 на підставі договору про рівність часток, посвідченого Бердянською державною нотаріальною конторою, свідоцтва про право власності №1672 від 20.06.1996 року. Право приватної власності на 1/2 частку вказаної квартири зареєстровано також за ОСОБА_4, на підставі свідоцтва про право на спадщину від 25.05.2011 року, посвідченого Бердянською державною нотаріальною конторою, реєстровий номер 1-606 (а.с. 29-30).

При вирішенні спору, суд бере до уваги, що рішенням сесії Бердянської міської ради від 18.02.2016 року вулицю Орджонікідзе в м. Бердянську перейменовано на вулицю ОСОБА_5.

Таким чином, судом встановлено, що ОСОБА_1 на законних підставах набув право власності на квартиру №17 по вул. Орджонікідзе (вул. ОСОБА_5),72 в м. Бердянську Запорізької області.

Відповідно до технічного паспорту, виготовленого станом на 26.01.1996 року, квартира АДРЕСА_4 складається з 3-х кімнат, житловою площею 42,0 кв.м., кухні площею 8,6 кв.м., вбиральні площею 1,4 кв.м., ванної площею 2,7 кв.м., коридору площею 8,6 кв.м., шафи площею 1,2 кв.м. (а.с. 4).

Матеріали справи не містять доказів з яких було би видно, що між співвласниками визначено порядок користування спірною квартирою.

Згідно з копією паспорта позивача місцем його реєстрації є квартира АДРЕСА_5 (а.с.2). У довідці №32 від 21.11.2016 року, виданої ОСББ «Іскра», зазначено, що членом сімї ОСОБА_1 є його дружина - ОСОБА_3 (а.с. 6).

Відповідно до акту від 18.01.2017 року у квартирі АДРЕСА_6 з травня 2016 року по теперішній час проживає громадянин ОСОБА_2 без згоди ОСОБА_1 (а.с. 40).

При вирішенні справи суд бере до уваги, що ОСОБА_2 забезпечений житлом і зберігає за собою право користування іншими житловими приміщеннями, так як згідно інформації виконавчого комітету Бердянської міської ради №06-8357/39 від 01.12.2016 року місцем реєстрації ОСОБА_2 є квартира АДРЕСА_7 (а.с. 12).

Згідно з ч. 1 ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону.

За ст. ст. 64, 156 ЖК УРСР, до членів сім'ї власника будинку (квартири) належать дружина власника, їх діти і батьки. Членами сім'ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з власником і ведуть з ним спільне господарство, а також, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки (ч.2 ст. 3 СК України).

Судом встановлено, що в силу ст. 64, 156 ЖК УРСР та ст. 405 ЦК України відповідач не є членом сімї позивача, так як не пов'язаний з ним спільним побутом, а тому він не набув право користування квартирою, що належить позивачу. Крім того, між сторонами відсутні правовідносини щодо найму житлового приміщення за ст. 158 ЖК УРСР, оскільки належних доказів, які цю обставину підтверджують суду не надано.

Стаття 321 ЦК України передбачає, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно з положеннями ст. 355 ЦК України майно, що у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності.

Стаття 358 ЦК України передбачає, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння, користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він вправі вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

З урахуванням зазначеного, суд приходить до висновку, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою, а позивач, який є співвласником спірної квартири, згоди на вселення та проживання відповідача у квартирі № 17 житлового будинку № 72 по вул. Орджонікідзе в м. Бердянську не надавав, при тому, що частки квартири, які належать співвласникам реально не виділені, порядок користування квартирою не визначено домовленістю співвласників або рішенням суду, а відтак, вселення ОСОБА_2 та його проживання у спірному житлі, є незаконним.

З огляду на наведене, позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі.

На підставі ст. 88 ЦПК України витрати по сплаті судового збору підлягають стягненню з відповідача на користь держави.

Керуючись ст. ст. 88, 209, 212-215, 224-226 ЦПК України, ст. ст. 15, 16, 319, 321, 331, 355, 358, 383, 386, 391, 405 ЦК України, ст. ст. 64, 150, 156 ЖК УРСР, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити.

Усунути перешкоди ОСОБА_1 в користуванні та розпорядженні квартирою №17 по вул. Орджонікідзе (вул. ОСОБА_5),72 в м. Бердянську Запорізької області.

Виселити ОСОБА_2 з квартири №17 по вул. Орджонікідзе (вул. ОСОБА_5),72 в м. Бердянську Запорізької області.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави 551,2 грн. судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Апеляційна скарга подається апеляційному суду через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заява про перегляд заочного рішення може бути подана протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя