АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 212/5770/16-ц 22-ц/774/405/К/17
Справа № 212/5770/16-ц Головуючий у 1-й інстанції
Провадження № 22ц/774/405/К/17 суддя Пустовіт О.Г.
Категорія № 26 (3) Доповідач Барильська А.П.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 лютого 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді: Барильської А.П.,

суддів: Бондар Я.М., Зубакової В.П.,

секретар: Гладиш К.І.,

за участі: представника відповідача ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат» - ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_2 ОСОБА_3 на рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 22 листопада 2016 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» про стягнення моральної шкоди у звязку з ушкодженням здоровя при виконанні трудових обовязків, -

ВСТАНОВИЛА:

У вересні 2016 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» (далі ПАТ «Кривбасзалізрудком») про стягнення моральної шкоди у звязку з ушкодженням здоровя при виконанні трудових обовязків.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що працюючи протягом тривалого часу на підприємстві відповідача в шкідливих умовах праці, вона отримала професійне захворювання, а також 01 травня 2011 року отримала виробничу травму, у звязку із чим висновком МСЕК від 21.07.2017 року їй було встановлено втрату професійної працездатності у розмірі 35% з 01.10.2016 року безстроково (20% по ХОЗЛ, 15% по трудовому каліцтву).

Позивач вважає, що у звязку з отриманим професійним захворюванням та ушкодженням здоровя при виконанні трудових обовязків, їй спричинено моральну шкоду, а тому просила суд стягнути на її користь з ПАТ «Кривбасзалізрудком» в рахунок відшкодування моральної шкоди 145000 грн. без утримання податку з доходів фізичних осіб та інших обовязкових платежів.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 22 листопада 2016 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено частково.

Стягнуто з ПАТ «Кривбасзалізрудком» на користь ОСОБА_4 у відшкодування моральної шкоди 10000 грн. без утримання податку з доходів фізичних осіб.

Стягнуто з ПАТ «Кривбасзалізрудком» на користь держави судовий збір у розмірі 551,20 грн. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзіпредставник позивача ОСОБА_2 ОСОБА_3, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_2 в повному обсязі.

На думку представника позивача, при визначенні розміру відшкодування моральної шкоди, судом той факт, що крім професійного захворювання, з позивачем на підприємстві у 2011 році стався нещасний випадок, я результаті якого вона отримала виробничу травму, яка відноситься до категорії тяжких. Даний нещасний випадок призвів до стійкої страти працездатності у розмірі 15%.

Також вважає, що при визначенні розміру відшкодування моральної шкоди, судом не враховано тривалість роботи позивача в шкідливих умовах праці, вимоги розумності та виваженості, істотність вимушених змін в житті позивача, тяжкість наслідків, які настали в здоровї позивача та ступінь вини відповідача, оскільки трудове каліцтво та професійне захворювання позивач отримала під час роботи на підприємстві відповідача.

Крім того, апелянт вважає, що визначений судом розмір моральної шкоди є заниженим у порівнянні з іншими аналогічними судовими справами.

В запереченнях на апеляційну скаргу, представник відповідача ПАТ «Кривбасзалізрудком» просив апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_2 ОСОБА_3 відхилити, а рішення суду, як законне та обґрунтоване, на його думку, залишити без змін.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, заперечень на неї та заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду зміні, з огляду на наступне.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, позивач ОСОБА_2 працювала в шкідливих умовах праці на шахті Гвардійська ПАТ «Кривбасзалізрудком» з 28.09.1998 року по 02.04.2012 року підземною стовбуровою та звільнилась за власним бажанням у звязку з виходом на пенсію (а.с. 52-54а).

Під час виконання трудових обовязків 01 травня 2011 року в період часу з 22:20 год. до 06:20 год. з ОСОБА_2 стався нещасний випадок, внаслідок якого остання отримала виробничу травму з діагнозом: закритий скалковий злам нижньої третини малогомілкової кістки та заднього краю дистального метаепіфіза великогомілкової кістки лівої гомілки з підвивихом ступні до зовні та до заду. Порушення функції ходи 2-го ступеня. Ступень тяжкості травми відноситься до категорії тяжкої.

ОСОБА_5 з ОСОБА_5 форми Н-5 про розслідування нещасного випадку від 05.05.2011 року (а.с. 8-12), вказаний нещасний випадок визнано таким, що пов'язаний з виробництвом. Причиною нещасного випадку, що стався з ОСОБА_2, встановлено невиконання вимог інструкції з охорони праці. Особи, які допустили порушення вимог законодавства про охорону праці: ОСОБА_2 підземна стовбурова, яка не подбала про особисту безпеку під час виконання трудових обовязків.

ОСОБА_5 висновку МСЕК від 22.08.2011 року, позивачу ОСОБА_2 первинно встановлено 20% втрати професійної працездатності з 22 серпня 2011 року до 01 вересня 2012 року по трудовому каліцтву, з датою переогляду 01.08.2012 року (а.с. 16).

Крім того, висновком ЛЕК Українського Науково-дослідного інституту промислової медицини від 22.08.2013 року ОСОБА_2 встановлено професійне захворювання: хронічне обструктивне захворювання легень першої-другої ст. (пиловий бронхіт першої-другої ст., емфізема легень першої-другої ст.) ЛН першого-другого ступеня (а.с. 17).

ОСОБА_5 розслідування хронічного професійного захворювання від 13 вересня 2013 року, причиною зазначеного професійного захворювання є робота протягом 12 років 9 місяців в умовах перевищення гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища і трудового процесу: запиленість повітря робочої зони (а.с. 4-7).

Відповідно до висновку МСЕК від 14.10.2013 року, позивачу ОСОБА_2 повторно встановлено 35% втрати професійної працездатності (первинно 20% по ХОЗЛ та повторно 15% по трудовому каліцтву) з 30 вересня 2013 року до 01 жовтня 2014 року (а.с. 15).

Висновком МСЕК від 29.09.2014 року ОСОБА_2 повторно встановлено втрату професійної працездатності у розмірі 35% (20% по ХОЗЛ, 15% по трудовому каліцтву) з 01 жовтня 2014 року по 01 жовтня 2016 року (а.с. 14).

ОСОБА_5 висновку МСЕК від 21.07.2016 року позивачу при повторному огляді повторно встановлено 35% втрати професійної працездатності у розмірі (20% по ХОЗЛ, 15% по трудовому каліцтву) з 01 жовтня 2016 року, безстроково (а.с. 13).

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_2 посилалась на те, що у звязку з отриманою виробничою травмою та отриманим професійним захворюванням та встановленням у звязку з цим ступеня втрати професійної працездатності, їй спричинено моральну шкоду, яку має компенсувати відповідач, який не забезпечив безпечних та нешкідливих умов праці.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_6, суд першої інстанції керувався вимогами ст. 153, 173, ч. 1 ст. 237-1 КЗпП України, ст.ст. 4, 13 ЗУ «Про охорону праці» й виходив з обовязку відповідача відшкодувати на користь позивача моральну шкоду у звязку з отриманим нею на виробництві травмою та професійним захворюванням.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо наявності правових підстав для відшкодування позивачу моральної шкоди, однак не погоджується повністю з визначеним судом розміром моральної шкоди, з огляду на наступне.

Статтею ст. 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності. Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення.

Відповідно до вимог ст. 173 КЗпП України шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя, повязаним з виконанням трудових обовязків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку.

Відповідно до розяснень, які містяться в п. п. 1-1.4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» (зі змінами), відшкодування шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням його здоровя від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, провадиться згідно із законодавством про страхування від нещасного випадку.

Це законодавство складається з Основ законодавства України про загальнообов'язкове державне соціальне страхування, Закону України від 23 вересня 1999 року № 1105-XIV «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» (далі Закон № 1105-XIV), Закону від 14 жовтня 1992 року №2694-XII «Про охорону праці» (у редакції Закону від 21 листопада 2002 року №229-IV), КЗпП України, а також законодавчих та інших нормативно-правових актів.

Спори про відшкодування шкоди повинні вирішуватися за законодавством, яке було чинним на момент виникнення у потерпілого права на відшкодування шкоди. Право на відшкодування шкоди настає з дня встановлення потерпілому МСЕК стійкої втрати професійної працездатності.

Аналогічна правова позиція викладена у Постанові Верховного Суду України від 18 квітня 2012 року у справі № 6-26цс12, і в силу ст.214, 360-7 ЦПК Україну, яка має враховуватись іншими судами загальної юрисдикції при виборі та застосуванні правової норми до спірних правовідносин.

Правова основа, економічний механізм та організаційна структура загальнообов'язкового державного соціального страхування громадян від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які призвели до втрати працездатності або загибелі застрахованих на виробництві та пов'язана з цим діяльність Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України регулюється, зокрема Законом України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» від 23 вересня 1999 року № 1105-XIV (далі - Закон).

Відповідно до ст. 1 Закону № 1105-XIV завданнями страхування від нещасного випадку є, зокрема, відшкодування шкоди, пов'язаної з втратою застрахованими особами заробітної плати або відповідної її частини під час виконання трудових обов'язків, надання їм соціальних послуг у зв'язку з ушкодженням здоров'я.

Нещасний випадок - це обмежена в часі подія або раптовий вплив на працівника небезпечного виробничого фактора чи середовища, що сталися у процесі виконання ним трудових обов'язків, внаслідок яких заподіяно шкоду здоров'ю або настала смерть (ч. 1 ст. 14 Закону № 1105-XIV).

Відповідно до підп. «є» п.1 ч.1 ст.21 Закону України від 23 вересня 1999 року № 1105-XIV «Про загальнообовязкове державне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», у редакції від 22.07.2005 року, у разі настання страхового випадку Фонд соціального страхування від нещасних випадків зобов'язаний у встановленому законодавством порядку, своєчасно та в повному обсязі відшкодовувати шкоду, заподіяну працівникові внаслідок ушкодження його здоров'я або в разі його смерті, виплачуючи йому або особам, які перебували на його утриманні грошову суму за моральну шкоду за наявності факту заподіяння цієї шкоди потерпілому.

Частиною 3 ст. 28 цього Закону, у редакції від 22.07.2005 року, зазначено, що при наявності факту спричинення моральної шкоди потерпілому проводиться страхова виплата за моральну шкоду.

Відповідно до п. 27 ст. 77 Закону України «Про державний бюджет України на 2006 рік» та п. 22 ст. 71 Закону України «Про державний бюджет на 2007 рік» зупинено дію абз. 4 ст. 1, підп. «Є» п. 1 ч. 1 ст. 21, ч. 3 ст. 28 та ч. 3 ст. 34 Закону України від 23 вересня 1999 року № 1105-XIV «Про загальнообовязкове державне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», а з 01.01.2008 року відшкодування Відділенням Фонду моральної (немайнової) шкоди застрахованим особам і членам їх сімей незалежно від часу настання страхового випадку припинено.

Рішенням Конституційного Суду України від 08.10.2008 року 20-рп/2008 (справа про страхові виплати), визначено, що саме право громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки ст. 237-1 КЗпП України (для потерпілих) та ст. 1167 ЦК України (для членів сімей потерпілих) їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця).

Враховуючи те, що на час виникнення у ОСОБА_2 права на відшкодування моральної шкоди вищезазначені положення ст.ст. 21, 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», котрі передбачали відшкодування моральної шкоди, не діяли, відповідно до ст. 237-1 КЗпП України обовязок по відшкодуванню моральної шкоди судом першої інстанції обґрунтовано покладено на підприємство, під час роботи на якому позивач отримав виробничу травму.

Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Частиною першої ст. 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

У пункті 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз'яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Колегія суддів вважає, що висновок суду першої інстанції про наявність правових підстав для відшкодування позивачу моральної шкоди, підтверджується матеріалами справи, а саме: актом форми Н-5 від 05.05.2011 року, яким травма, отримана ОСОБА_2 віднесена до виробничої травми.

Крім того, як вбачається з акту розслідування професійного захворювання від 13 вересня 2013 року, причиною професійного захворювання позивача є робота в умовах перевищення гранично допустимого рівня небезпечних і шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу, які виникли в результаті порушення керівництвом відповідача ПАТ «Кривбасзалізрудком» ст. 153 КЗпП України, ст. 13 Закону України «Про охорону праці», якими передбачений обовязок власника або уповноваженого ним органу створити на робочому місці умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з правильним висновком суду першої інстанції про порушення керівництвом підприємства, де працював позивач, ст. 153 КЗпП України, ст. 13 Закону України «Про охорону праці», якими передбачений обов'язок власника або уповноваженого ним органу створити на робочому місці умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці, та наявності підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди у звязку з отриманою виробничою травмою та професійним захворюванням.

Посилання представника відповідача в запереченнях на апеляційну скаргу на наявність у діях позивача ОСОБА_2 порушень вимог інструкцій з охорони праці та недбанні про особисту безпеку під час виконання трудових обовязків, у звязку з чим вона отримала виробничу травму, не впливає на її право на відшкодування завданої моральної шкоди у звязку з отриманим трудовим каліцтвом, яке виникло внаслідок незабезпечення відповідачем позивачу безпечних та нешкідливих умов праці.

Однак, колегія суддів вважає, що розмір моральної шкоди визначений судом без урахування роз'яснень п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до якого, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, істотність вимушених змін у його життєвих стосунках, конкретних обставин по справі і наслідків, що наступили.

Тому колегія суддів приймає до уваги доводи апеляційної скарги представника позивача щодо його незгоди з визначеним судом першої інстанції розміром моральної шкоди.

За таких обставин, колегія суддів, беручи до уваги конкретні обставини по справі, характер і ступень моральних страждань позивача від отриманої нею виробничої травми та професійного захворювання, інтенсивність і довготривалість фізичних і психічних страждань позивача, істотність вимушених змін у життєвих стосунках, і наслідків, що наступили, вважає за необхідне змінити рішення суду, збільшивши розмір стягнутої моральної шкоди з ПАТ «Кривбасзалізрудком» на користь позивача з 10000 грн. до 15000 грн., який буде відповідати засадам розумності, виваженості та справедливості. В іншій частині рішення суду повинно бути залишено без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_2 ОСОБА_3, задовольнити частково.

Рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 22 листопада 2016 року змінити в частині розміру стягнутої з Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» на користь ОСОБА_2 моральної шкоди, збільшивши цей розмір з 10000 грн. до 15000 (пятнадцяти тисяч) грн.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий: А.П. Барильська

Судді: В.П. Зубакова

ОСОБА_7