Справа № 201/3103/17
Провадження № 2/201/1319/2017
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 травня 2017р. Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська

у складі: головуючого - судді - Ткаченко Н.В.

при секретарі - Кірієнко Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська у м. Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Університету митної справи та фінансів (треті особи: Міністерство освіти і науки України, Головне управління Державної Казначейської служби України в Дніпропетровській області) про стягнення ненарахованої, невиплаченої стипендії та інфляційні втрати,

ВСТАНОВИВ :

27.02.2017р. ОСОБА_1 звернулася до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська із позовом до Університету митної справи та фінансів, в якому просить суд стягнути з відповідача на її користь не донараховану та невиплачену стипендію за період з 01.09.2013р. по 31.12.2016р. у розмірі 31813 грн. 64 коп., а також стягнути з відповідача інфляційні втрати у звязку з затримкою виплати стипендії у розмірі 15394 грн. 13 коп. (а.с. № 4 7).

В обґрунтування позовних вимог, позивачка в позовній заяві посилалася на те, що у 2013 році її було зараховано на технічних факультет Університету митної справи та фінансів денної форми навчання за рахунок державного бюджету відповідно до ст. 5 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці», як дитину шахтаря, батько якої має стаж підземної роботи більше 15 років (станом на момент вступу до ВНЗ стаж підземної роботи батька позивачки складав 21 рік). Відповідно до ст. 5 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці» передбачено, що особам, батьки яких мають стаж підземної роботи не менш як 15 років або які загинули в наслідок нещасного випадку на виробництві чи стали інвалідами І та ІІ групи, гарантується виплата стипендії за рахунок коштів державного бюджету в розмірі прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб. Як зазначала позивачка, в порушення вказаної норми законодавства стипендія навчальним закладом їй сплачувалась у значно меншому рівні. З метою відновлення свого порушеного права вона звернулась до суду з даним позовом, в якому просила стягнути суму недоплаченої стипендії за період з 01.09.2013р. по 31.12.2016р., з урахуванням інфляційних втрат на загальну суму 47207 грн. 77 коп.

Позивачка в судове засідання надала до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила суд їх задовольнити, справу просила розглянути за її відсутності та без фіксування судового процесу технічними засобами. Крім того, надала до суду оригінали довідок про отримані нею доходи за період з 01.09.2013р. по 31.12.2016р. та про навчання (а.с. № 50 56).

Представник відповідача - ОСОБА_2 (діє на підставі довіреності від 25.11.2016р. а.с. № 58) надав до суду заяву, в якій проти задоволення позовних вимог заперечував, справу просив розглянути за його відсутності та без фіксування судового процесу технічними засобами (а.с. № 57).

Представники третіх осіб в судове засідання не зявилися, про дату, час та місце судового розгляду справи були повідомлені належним, що підтверджуються поштовими повідомленнями з відміткою про вручення 13.04.2017р. (а.с. № 48 49).

Враховуючи, що в матеріалах справи маються заяви представника відповідача про невизнання позовних вимог та про застосування до спірних правовідносин строків позовної давності (а.с. № 24 25, 57), отже позиція відповідача та його аргументи будуть враховані при винесенні рішення суду поряд з іншими доказами по справі, суд вважає за можливе винести рішення на загальних засадах, встановлених главою 7 розділу III ЦПК України.

Справа розглянута без участі сторін та без фіксування процесу технічними засобами відповідно до ст. 169, ч. 2 ст. 197 ЦПК України.

Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги слід задовольнити частково з наступних підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 62 Закону України «Про вищу освіту» від 01.07.2014р. № 1556-VII (з наступними змінами та доповненнями), особи, які навчаються у вищих навчальних закладах за денною формою навчання за рахунок коштів державного або місцевих бюджетів, мають право на отримання стипендій у встановленому законодавством порядку.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці» від 02.09.2008р. № 345-VI, шахтарі, які мають стаж підземної роботи не менш як три роки, а також протягом трьох років після здобуття загальної середньої освіти особи, батьки яких є шахтарями та які мають стаж підземної роботи не менш як 15 років або які загинули внаслідок нещасного випадку на виробництві чи стали інвалідами I або II групи, зараховуються поза конкурсом за особистим вибором спеціальності до державних і комунальних вищих та професійно-технічних навчальних закладів України для навчання за рахунок коштів державного і місцевих бюджетів з наданням місць у гуртожитках на час навчання та гарантованою виплатою за рахунок коштів державного бюджету стипендії в розмірі прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 відповідно до ст. 1 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці» була зарахована на денну форму навчання за рахунок державного бюджету на технічний факультет Університету митної справи та фінансів (наказ про зарахування від 11.08.2013р. № 433кс) (а.с. № 10, 11).

Факт того, що ОСОБА_3 навчалась в університеті на денній формі навчання технічного факультету та була прийнята поза конкурсом, як дитина шахтаря, який має стаж підземної роботи більше 15 років не заперечував і сам відповідач, що підтверджується довідкою декану факультету від 16.02.2017р. (а.с. № 10).

Відповідно до довідок про доходи ОСОБА_3 отримувала стипендію за період з вересня 2013р. по грудень 2013р. в загальному розмірі 2920 грн.; за період з січня 2014р. по грудень 2014р. 7875 грн. 81 коп.; за період з січня 2015р. по грудень 2015р. 0 грн.; за період з січня 2016р. по грудень 2016р. 9900 грн. та за січень 2017р. 1100 грн. (а.с. № 52 56).

З огляду на те, що ст. 5 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці», передбачено що особам, батьки яких є шахтарями та які мають стаж підземної роботи, не менш як 15 років, гарантовано виплату за рахунок коштів державного бюджету стипендії в розмірі прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, суд вважає дії відповідача щодо відмови в нарахуванні стипендії саме в цьому розмірі неправомірними.

Проте, з огляду на те, що відповідачем заявлено клопотання про застосування строків позовної давності, то суд відповідно до ч.3 ст. 267 ЦК України, вважає за можливе застосувати строки позовної давності.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутись до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Позивачкою предявлено позов 27.02.2017р., а тому сума недоплаченої стипендії та сума компенсації втрати частини доходів з урахуванням індексу інфляції нарахована нею за період до 27.02.2014р. виходить за межі строків позовної давності.

А тому, застосовуючи строки позовної давності по стягненню суми недоплаченої стипендії та інфляційні втрати, суд вважає за можливе стягнути дану суму саме за період з березня 2014р. по грудень 2016р. (включно).

Крім того, відповідно до ст. 1, 2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у звязку з порушенням строків їх виплат» підприємства, установи та організації всіх форм власності та господарювання здійснюються компенсації громадянам втрати доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи), така компенсація провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії, соціальні виплати, стипендії, заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.

Так, позивачці відповідачем за період з березня 2014р. по грудень 2014р. було недоплачено стипендію на загальну суму 8723 грн. 98 коп.; за період з січня 2015р. по грудень 2015р. 15416 грн.; за період з січня 2016р. по грудень 2016р. 7461 грн.

Сума недоплаченої стипендії розраховувалась з урахуванням встановленого прожиткового мінімуму для працездатних осіб: в 2014р. з 01.01. 1218грн.; в 2015р. з 01.01.-1218грн., з 01.09. 1378 грн.; в 2016р. з 01.01.- 1378 грн., з 01.05. 1450 грн.

Сума інфляційних втрат розрахована судом в такому розмірі:

-за період з березня 2014р. по грудень 2014р. (включно) 4182 грн. 21 коп.;

-за період за період з січня 2015р. по грудень 2015р. (включно) 3843 грн. 02 коп.;

-за період з січня 2016р. по грудень 2016р. (включно) 506 грн. 15 коп., що в загальному розмірі складає 8531 грн. 38 коп.

Сума інфляційних втрат розраховувалась з урахуванням наступних індексів інфляції: 2014р. 124,9%; 2015р. 143,3%, 2016р. 4,01%.

Таким чином, загальна сума ненарахованої та невиплаченої стипендії, разом з інфляційними втратами складає - 31600 грн. 98 коп. + 8531 грн. 38 коп. = 40 132 грн. 36 коп.

В задоволені іншої частини позовних вимог слід відмовити, оскільки вони виходять за межі строків позовної давності, про які відповідно до положень ч. 4 ст. 267 ЦК України було заявлено представником відповідача у заяві від 31.03.2017р. (а.с. № 24 25).

Обговорюючи питання розподілу судових витрат, з огляду на те, що позовні вимоги позивачки задоволено частково, то на підставі ст. 88 ЦПК України, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивачки понесені при подачі позову судові витрати по сплаті судового збору пропорційно до задоволеної частини позовних вимог у розмірі 544 грн. 07 коп. (40 132 грн. 36 коп. х 640 грн. / 47207 грн. 77 коп.).

В іншій частині стягнення судових витрат відмовити у звязку з відмовою в задоволенні позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ч. 2 ст. 62 Закону України «Про вищу освіту» від 01.07.2014р. (з наступними змінами та доповненнями), ст. 5 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці» від 02.09.2008р. № 345-VI, ст.ст. 256, 257, 267 ЦК України, ст. ст. 8, 10, 11, 57-60, 74-76, 88, 169, ч. 2 ст. 197, 212, 213, 214, 215 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Університету митної справи та фінансів (треті особи: Міністерство освіти і науки України, Головне управління Державної Казначейської служби України в Дніпропетровській області) про стягнення ненарахованої, невиплаченої стипендії та інфляційні втрати - задовольнити частково.

Стягнути з Університету митної справи та фінансів на користь ОСОБА_1 ненараховану та невиплачену стипендію в розмірі прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб за період з березня 2014р. по грудень 2016р. (включно) у розмірі 31600 грн. 98 коп. та інфляційні втрати в розмірі 8531 грн. 38 коп., а разом 40 132 грн. 36 коп.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути з Університету митної справи та фінансів на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 544 грн. 07 коп.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційний суд Дніпропетровської області через Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів.

Суддя: Ткаченко Н.В.