АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/688/17 Справа № 201/8493/15-ц Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Ткаченко І.Ю.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 лютого 2017 року м. Дніпро

23 лютого 2017 року Апеляційний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді: Ткаченко І.Ю.

суддів: Макарова М.О., Пищиди М.М.

при секретарі: Григорєвій В.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу

за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» про захист прав споживача, стягнення суми депозитного вкладу та грошових сум

за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 30 листопада 2015 року, -

В С Т А Н О В И В:

27 травня 2015 року позивачка звернулася до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що 11 лютого 2013 року вона уклала із публічним акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк» договір банківського вкладу, відповідно до умов якого внесла 22 тис. грн. на 365 днів, 12 серпня 2013 року вклад збільшено на 1 тис. грн. За умовами зазначених договорів банк зобовязався виплачувати відсотки на банківські вклади щомісяця, проте з лютого 2014 року в односторонньому порядку припинив такі виплати. Вона звернулася до банка із заявою про повернення вкладу та нарахування відсотків на нього, яка була ним, банком, проігнорована. Вточнивши позовні вимоги просила стягнути з відповідача суму депозиту у розмірі 23 000,00 грн., відсотки з 12 лютого 2014 року по 07 вересня 2014 року у розмірі 2 228 грн. 16 коп., відсотки з 09 вересня 2014 року по 30 листопада 2015 року у розмірі 4 799 грн. 12 коп., 3 % річних за прострочення виплати вкладу з 12 лютого 2014 року по 30 листопада 2015 року у розмірі 1 240 грн. 11 коп. та інфляційні втрати з 12 лютого 2014 року по 30 листопада 2015 року у розмірі 16 997 грн. (а.с. а.с.2-6, 37-39).

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 30 листопада 2015 року у задоволені позовних вимог ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» про захист прав споживача, стягнення суми депозитного вкладу та грошових сум відмовлено в повному обсязі (а.с. 79-82).

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 15 лютого 2016 року рішення районного суду скасовано. Стягнуто з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_2 за договором від 11 лютого 2013 року вклад у розмірі 23 тис. грн., відсотки з 12 лютого 2014 року по 30 листопада 2015 року у розмірі 2 228 грн. 16 коп., відсотки з 09 вересня 2014 року по 30 листопада 2015 року у розмірі 4 799 грн. 12 коп., 3 % річних за прострочення виплати вкладу з 09 вересня 2014 року по 30 листопада 2015 року у розмірі 858 грн. 80 коп., інфляційні втрати з 04 вересня 2014 року по 30 листопада 2015 року у розмірі 9 085 грн. ( а.с.103-104).

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 05 жовтня 2016 року, касаційні скарги Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» та ОСОБА_2 задоволені частково. Рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 15 лютого 2016 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. (а.с.163-166).

В апеляційній скарзі апелянт посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі (а.с. 83-86).

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що скарга є необґрунтованою і не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Судом 1 інстанції встановлено, що 11 лютого 2013 року між ОСОБА_2 та ПАТ КБ «ПриватБанк» було укладено договір банківського вкладу, відповідно до умов якого вона внесла 22 000,00 грн. на 365 днів та 12 серпня 2013 року вклад збільшено на 1000,00 грн. За умовами зазначеного договору банк зобовязався виплачувати проценти щомісяця за ставкою 17% на рік.

На даний час строк дії вказаного договору закінчився, позивачка звернулася до банку з заявою про повернення їй вказаної суми цього депозитного вкладу, але відповідач відмовляється це зробити. На подальші неодноразові звернення позивача до відповідача з питанням повернення їй вказаних коштів отримано відмову.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд 1 інстанції виходив із недоведеності позовних вимог, оскільки позивачка не надала суду належних доказів на підтвердження своїх позовних вимог, а також із того, що в травні 2014 року фактично конфіскована частина майнового комплексу ПАТ КБ «ПриватБанк»», що використовувалася у банківській діяльності відокремленого структурного підрозділу ПАТ КБ «ПриватБанк» - філії «Кримське РУ ПАТ КБ «ПриватБанк» та відокремлений підрозділ ПАТ КБ «ПриватБанк» на території АРК та міста Севастополя не мав можливості здійснювати банківську діяльність після окупації АРК та міста Севастополя, а відтак ПАТ КБ «ПриватБанк» не може відповідати за договорами банківського вкладу, укладеними на території АР Крим. Зобовязання за договорами з ПАТ КБ «ПриватБанк», укладеними працівниками Філії, виконує АНО «ФЗВ» за рахунок майна банку, яке знаходиться на території АРК та міста Севастополя.

Суд першої інстанції всебічно і повно дослідив обставини справи, надав належну оцінку доказам, які надані суду сторонами, і постановив обґрунтоване рішення про відмову у задоволенні позову.

Однак, колегія суддів з висновками суду першої інстанції щодо обґрунтування відмови в повній мірі погодитися не може.

Як вбачається зі справи, позивачка з врахуванням уточнених позовних вимог просила зобовязати відповідача повернути їй грошові кошти відповідно до депозитного договору № SAMDN9998 від 11.02.2013 року в сумі 23 000, 00 грн., виплатити відсотки та інфляційні витрат (а.с.37-39).

На підтвердження укладення між сторонами договору банківського вкладу (депозиту) позивачем надано ксерокопію договору депозитного вкладу «Стандарт на 6 міс.» № SAMDN9998 від 11.02.2013 року, за яким відкрито особовий рахунок № 2773, на який зараховується вклад, а відсотки по вкладу зараховуються на рахунок/картку № 446929 (а.с.7).

Даний договір підписано за допомогою факсимільного відтворення підпису та відбиток печатки відтворено за допомогою технічних друкованих засобів, що узгоджується з п.17 договору, оригінал якого оглянуто в судовому засіданні.

Так, відповідно до ч.1 ст.1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

З огляду на визначення договору банківського вкладу, що закріплене в ЦК України та інших нормативно-правових актах, банківський вклад (депозит) це кошти в готівковій або безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку, які підлягають виплаті вкладнику відповідно до законів України та умов договору (ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність»).

Договір банківського вкладу є реальним, оплатним договором і вважається укладеним з моменту прийняття банком від вкладника або третьої особи на користь вкладника грошової суми (вкладу).

Положення ст. 1059 ЦК України врегульовує питання форми банківського вкладу та наслідки недодержання письмової форми договору. Так, за змістом цієї статті договір банківського вкладу укладається у письмовій формі. Письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту. У разі недодержання письмової форми договору банківського вкладу цей договір є нікчемним.

На підтвердження відкриття такого рахунку позивачем надано ксерокопії квитанцій про внесення позивачем на особовий рахунок № 2773 коштів у розмірі 22 000,00 грн. та 1 000,00 грн. (а.с.8).

Згідно з п. 1.4 Положення залучення банком вкладів (депозитів) юридичних і фізичних осіб підтверджується: договором банківського рахунку; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадної книжки; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадного (депозитного) сертифіката; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею іншого документа, що підтверджує внесення грошової суми або банківських металів і відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту.

Відповідно до положень Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 12 листопада 2003 року № 492 (далі Інструкція № 492), банки відкривають своїм клієнтам за договором банківського вкладу вкладні (депозитні) рахунки (п. 1.8 Інструкції); договір банківського рахунку укладається в письмовій формі; один примірник договору зберігається в банку, а другий банк зобов'язаний надати клієнту під підпис (п. 1.9 Інструкції); письмова форма договору банківського вкладу вважається дотриманою, якщо внесення грошової суми на вкладний (депозитний) рахунок вкладника підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або іншого документа, що відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) і звичаями ділового обороту; у договорі банківського вкладу, зокрема, зазначаються: вид банківського вкладу, сума, що вноситься або перераховується на вкладний (депозитний) рахунок, строк зберігання коштів (за строковим вкладом), розмір і порядок сплати процентів або доходу в іншій формі, умови перегляду їх розміру, відповідальність сторін, умови дострокового розірвання договору тощо (п. 1.10 Інструкції).

Пункт 10.1 Інструкції № 492 передбачає порядок відкриття вкладних (депозитних) рахунків фізичним особам. Зокрема, після пред'явлення фізичною особою необхідних документів уповноважений працівник банку ідентифікує цю фізичну особу, після чого між банком і фізичною особою укладається в письмовій формі договір банківського вкладу; після укладення договору банківського вкладу фізична особа вносить або перераховує з іншого власного рахунку кошти на вкладний (депозитний) рахунок, після чого на підтвердження укладення договору банківського вкладу і внесення грошових коштів на вказаний рахунок банк видає фізичній особі ощадну книжку або інший документ, що її замінює і який видається згідно з внутрішніми положеннями банку.

Згідно пункту 2.9 Інструкції « Про ведення касових операцій банками в Україні», затвердженої постановою правління Національного банку України від 01 червня 2011 року № 174, банк (філія, відділення) зобов'язаний видати клієнту після завершення приймання готівки квитанцію (другий примірник прибуткового касового ордера) або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі. Квитанція або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі, має містити найменування банку (філії, відділення), який здійснив касову операцію, дату здійснення касової операції (у разі здійснення касової операції в післяопераційний час - час виконання операції або напис чи штамп "вечірня" чи "післяопераційний час"), а також підпис працівника банку (філії, відділення), який прийняв готівку, відбиток печатки (штампа) або електронний підпис працівника банку (філії, відділення), засвідчений електронним підписом САБ.

Аналіз зазначених норм матеріального права дозволяє дійти висновку про те, що письмова форма договору банківського вкладу вважається дотриманою, якщо внесення грошової суми на вкладний (депозитний) рахунок вкладника підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або іншого документа, що відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) і звичаями ділового обороту. Зокрема, такий документ повинен містити: найменування банку, який здійснив касову операцію, дату здійснення касової операції (у разі здійснення касової операції в післяопераційний час час виконання операції), а також підпис працівника банку, який прийняв готівку, та відбиток печатки (штампа) або електронний підпис працівника банку, засвідчений електронним підписом САБ.

Зазначене узгоджується з правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду України від 29 жовтня 2014 року № 6-118цс14 і відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковим для всіх судів України.

Оригінал квитанцій, наданих позивачем оглянуто в судовому засіданні та встановлено, що вони не містять відбиток печатки (штампа) або електронний підпис працівника банку (філії, відділення), засвідчений електронним підписом САБ, тобто не відповідають вимогам Положенню залучення банком вкладів (депозитів) юридичних і фізичних осіб, Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, Інструкції про ведення касових операцій банками в Україні.

Отже, надані позивачкою квитанції не є по даній справі належними та допустимими доказами внесення на особовий рахунок № 2773 грошових коштів у сумі 23000 грн. по договору депозитного вкладу «Стандарт на 6 міс.» № SAMDN9998 від 11.02.2013 року.

Відповідно, позивачем не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження своїх позовних вимог, а ст. 57 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно до ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета. Позивачка не скористалася наданими їй правами, не обґрунтувала свої позовні вимоги та не надала суду доказів на їх підтвердження, а згідно із ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, наданих сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, а відповідно до ч.3 ст.10, ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана надати суду докази на підтвердження своїх вимог або заперечень.

Таким чином, доводи апеляційної скарги щодо наявності зобовязань відповідача по депозитному вкладу та відсоткам по ньому, які відповідач відмовляється повертати, є безпідставними, оскільки позивачкою та її представником на підтвердження свої позовних вимог не надано суду належних та допустимих доказів та не вказано на них в апеляційній скарзі, а тому колегія суддів вважає, що вони не обґрунтовані та не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи.

Разом з тим, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги про безпідставність висновків суду першої інстанції щодо визнання ПАТ КБ Приватбанк неналежним відповідачем та необхідності звернення позивача з позовом до створеного на території Криму Фонду захисту вкладників та безпосередньо до Російської Федерації, як до держави, що здійснює окупацію.

Тому ці висновки суду слід вилучити з мотивувальної частину рішення суду першої інстанції, що не впливає на правильність цього рішення щодо відмови позивачу у задоволенні позову до банку.

Тому підстав для скасування рішення суду першої інстанції немає.

В той же час, зважаючи на визнання судового рішення безпідставним в частині обґрунтування відмови у задоволенні позову, рішення суду першої інстанції відповідно до розяснень, наданих в п.19 Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку № 12 від 24.10.2008 року, підлягає зміні в частині обґрунтування відмови у задоволенні позову.

У зв'язку з викладеним і керуючись ст.ст. 209, 307, 308, 309, 314, 316 Цивільного процесуального кодексу України, апеляційний суд, -

В И Р І Ш И В:

Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 30 листопада 2015 року змінити в частині обґрунтування відмови у задоволенні позову.

В решті рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 30 листопада 2015 року залишити без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржено в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Судді: