Ухвала

іменем україни

13 вересня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,

суддів: Висоцької В.С., Гримич М.К.,

Кафідової О.В., Фаловської І.М.,

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Управління Міністерства внутрішніх справ України в Івано-Франківській області про зняття заборони з нерухомого майна, за касаційною скаргою Першого заступника прокурора Івано-Франківської області Торованина В.Д. на рішення Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 12 серпня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Івано-Франківської області від

23 листопада 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2016 року ОСОБА_3 звернувся до суду з указаним позовом, у якому, з урахуванням уточнених позовних вимог, просив зняти заборону на відчуження земельної ділянки, площею 0,2923 га, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що розташована за адресою: АДРЕСА_1.

В обґрунтування позовних вимог зазначав, що вищевказана земельна ділянка належить йому на праві власності, проте 14 жовтня 2011 року Першою Івано-Франківською державною нотаріальною конторою зареєстровано заборону на відчуження земельної ділянки на підставі заяви слідчого управління Міністерства внутрішніх справ України в Івано-Франківській області.

Позивач вважає, що накладеною забороною на відчуження порушено його право власності на земельну ділянку, при цьому підстави для заборони відчуження земельної ділянки відсутні.

Посилаючись на наведене, просив позов задовольнити.

Рішенням Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 12 серпня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Івано-Франківської області від 23 листопада 2016 року, позов задоволено.

Знято заборону (реєстраційний номер обтяження 11722082 від 14 жовтня 2011 року у Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна) з нерухомого майна - земельної ділянки, площею 0, 2923 га, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка розташовано по АДРЕСА_1, що належить на праві приватної власності ОСОБА_3

У касаційній скарзі Перший заступник прокурора Івано-Франківської області Торованина В.Д., посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши матеріали справи, дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судами встановлено, що ОСОБА_3 є власником земельної ділянки, площею 0,2923 га, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що розташована по

АДРЕСА_1, яка придбана ним за договором купівлі-продажу від 03 березня 2010 року.

14 жовтня 2011 року Першою Івано-Франківською державною нотаріальною конторою зареєстровано заборону на відчуження даної земельної ділянки на підставі заяви слідчого управління Міністерства внутрішніх справ України в Івано-Франківській області від 11 жовтня 2011 року.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, з висновками якого погодився і апеляційний суд, виходив із того, що ОСОБА_3 як власник земельної ділянки не є учасником кримінального провадження, арешт вказаного майна під час проведення досудового слідства не накладався, тому заборона відчуження об'єкта нерухомого майна порушує його право власності.

При цьому судами зазначено, що вимоги позивача ґрунтуються на зверненні за захистом його права власності, тому позов підлягає розгляду у порядку цивільного судочинства.

Колегія суддів суду касаційної інстанції погоджується з такими висновками судів попередніх інстанцій з огляду на наступне.

Згідно із ч. 1 ст. 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади та органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Разом із тим відповідно до ч. 4 ст. 55 Конституції України кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

За змістом ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Частиною 1 ст. 15 ЦПК України визначено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо: захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин; інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Право власності особи, яка не є учасником кримінального провадження, має захищатися шляхом звільнення цього майна з-під арешту, тобто законодавство про захист права власності поширюється на ці відносини.

Вимоги особи, що ґрунтуються на її праві власності на арештоване майно, розглядаються за правилами, установленими для розгляду позовів про звільнення майна з-під арешту. У порядку, передбаченому кримінальним процесуальним законодавством, коли арешт на майно накладено при провадженні в кримінальній справі, розглядаються заяви боржників на правильність арешту майна.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 15 травня 2013 року у справі № 6-26цс13, яка згідно з вимогою ч. 1 ст.360-7 ЦПК України має враховуватись іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про те, що право власності особи, яка не є учасником кримінального провадження, має захищатися шляхом звільнення цього майна з-під арешту, у спосіб, передбачений цивільним законодавством.

При цьому арешт на земельну ділянку позивача у кримінальній справі не накладався, він не є учасником кримінального провадження, а виступав як свідок, а отже порушене право власності позивача на земельну ділянку підлягає захисту в порядку цивільного судочинства.

Перевіривши доводи касаційної скарги та дослідивши матеріали справи, колегія суддів суду касаційної інстанції дійшла висновку про відхилення касаційної скарги та залишення без змін рішення Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 12 серпня 2016 року та ухвали апеляційного суду Івано-Франківської області від 23 листопада 2016 року, оскільки судові рішення законні та обґрунтовані, а доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 335, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Першого заступника прокурора Івано-Франківської області відхилити.

Рішення Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 12 серпня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Івано-Франківської області від 23 листопада 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.С. Ткачук

Судді: В.С. Висоцька

М.К.Гримич

О.В.Кафідова

І.М.Фаловська