Справа № 307/1056/17
Провадження № 2/307/833/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 травня 2017 року Тячівський районний суд Закарпатської області в особі головуючого

судді Гримут В.І.

при секретарі Плиска Ю.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Тячів цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи Тячівський РВ ГУ ДМС України в Закарпатській області та орган опіки та піклування Тячівської районної державної адміністрації про надання дозволу на виготовлення без згоди батька проїзних документів дитини та виїзду за межі України,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася в суд з вищевказаним позовом.

Посилається на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 у них з відповідачем народилася донька ОСОБА_3, яка знаходиться на її утриманні.

На даний час у суді розглядається справа про розірвання шлюбу з ОСОБА_2

Вона проживає і працює у Чеській Республіці, тому хоче на період шкільних канікул забрати дитину до себе для її відпочинку, оздоровлення, розширення кругозору та розвитку.

Однак відповідач відмовляється надати дозвіл на виготовлення проїзних документів дитини та виїзд за межі України без жодних обґрунтованих підстав не зважаючи на те, що він сам виїжджає на заробітки у Чеську Республіку.

Виїзд доньки за кордон відповідає її інтересами та нормам чинного законодавства.

Позивачка та її представник подали до суду заяви про розгляд справи у їхній відсутності. позовні вимоги підтримують та просять їх задовольнити.

Представник органу опіки та піклування в особі Тячівської РДА Гнатюк Н.І. надала суду заяву про розгляд справи у її відсутності. Позовні вимоги підтримує.

Відповідач та представник Тячівського РВ ГУ ДМС в Закарпатській області у судове засідання не з'явилися і не повідомили суд про причини неявки. Про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України в разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З огляду на викладене та те, що сторони в судове засідання не з'явилися, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Розглянувши матеріали справи суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити частково виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 18 Конвенції про права дитини, батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Згідно ст. 141 СК України батьки мають рівні права та обов'язки щодо дитини. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Відповідно до ч. 1 ст. 150 СК України батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини.

Згідно зі ст. 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

Статтею 157 СК України визначено, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Отже суд приходить до висновку, що бажання позивачки отримати дозвіл на вивезення дитини за кордон на період шкільних канікул для відпочинку та оздоровлення повністю узгоджується з її правами та обов'язками покладеними на неї Сімейним кодексом України та Конвенцією про права дитини, і ніяким чином не порушує права та не позбавляє можливості виконувати свої обов'язки щодо доньки відповідача.

З приписів ст. 313 ЦК України убачається, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), опікунів і в їхньому супроводі чи у супроводі осіб, які уповноважені ними.

Відповідно до п. 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57, виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску.

В судовому засіданні встановлено, що сторони мають доньку ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1, яка знаходиться на утриманні позивачки.

Це стверджується свідоцтвом про народження дитини та довідкою Грушівської сільської ради.

Відповідно до висновку № 119 від 21.04.2017 р., орган опіки та піклування, в особі Тячівської РДА вирішив надати дозвіл ОСОБА_1 на виготовлення дитячого закордонного паспорту, візи для малолітньої ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 і на тимчасові виїзди дівчинки за кордон на відпочинок та оздоровлення без згоди батька ОСОБА_2

ОСОБА_1 турбуючись про виховання та утримання доньки має бажання та можливість виїхати з нею за кордон, де зможе забезпечити їй відпочинок. Однак отримати згоду на виготовлення доньці дитячого проїзного документу для виїзду за кордон від її батька не може, оскільки той безпричинно відмовляється.

При розгляді даної справи не було встановлено обмежень чи заборон, які унеможливлюють виїзд малолітньої дитини за межі України на період шкільних канікул.

Позовні вимоги заявлені саме в інтересах дитини і у зв'язку з цим вони підлягають задоволенню.

Жодних доказів того, що надання дозволу на виготовлення проїзних документів, оформлення візи та виїзд дитини за кордон без згоди батька буде суперечити її інтересам, чи буде порушувати її або його права відповідач суду не надав.

За таких обставин суд приходить до висновку, що позивачці слід надати дозвіл на виготовлення паспорта для виїзду дитини за кордон, отримання візи та на виїзд дитини до Чеської та Угорської республік на період літніх та зимових канікул.

Надання дозволу на виїзд дитини за кордон без вказівки конкретної країни, як просить позовачка, законом не передбачено. Тому в цій частині позову слід відмовити.

У відповідності до ст. 88 ЦПК України з відповідача слід стягнути на користь позивачки судовий збір у сумі 640 грв.

Тому, керуючись ст.ст. 197, 209, 213-215 ЦПК України, ст. 313 ЦК України, ст.ст. 141, 150, 157 СК України суд,

У Х В А Л И В:

Позов задовольнити частково. Надати ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, дозвіл на виготовлення паспорта та візи для виїзду за кордон її малолітньої доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та виїзд дитини за кордон без згоди батька, ОСОБА_2, до Чеської республіки, та Угорської республіки на період з п'ятнадцятого травня по тридцять першого серпня та з двадцятого грудня по двадцятого лютого.

В решті позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 шістсот сорок гривень судових витрат.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до апеляційного суду Закарпатської області через Тячівський районний суд Закарпатської області. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення до апеляційного суду Закарпатської області через Тячівський районний суд Закарпатської області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Головуючий: Гримут В.І.