Виноградівський районний суд Закарпатської області
___________________________________________________________________________________________________ Справа № 299/1281/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18.05.2017 року м.Виноградів

Виноградівський районний суд Закарпатської області в особі: головуючого Трагнюк В.Р., при секретарі Конар В.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_1 Коміло Тіберіївни про визнання права власності в порядку спадкування, третя особа: приватний нотаріус Виноградівського районного нотаріального округу ОСОБА_3

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_1 Коміло Тіберіївни про визнання права власності в порядку спадкування, третя особа: приватний нотаріус Виноградівського районного нотаріального округу ОСОБА_3

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 26.09.2016 року помер її чоловік, а відповідачів батько, ОСОБА_4. Після його смерті залишилася спадщина, а саме житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, який знаходиться за адресою: Закарпатська область, Виноградівський район, с. Форголань, вул. Миру, 136.

Після смерті її чоловіка позивачка прийняла спадщину в порядку ч. 3 ст. 1268 ЦК України, оскільки фактично на момент смерті проживала разом з ним.

Заповіту на випадок своєї смерті чоловіком залишено не було відповідно до ст.1261 ЦК України спадкоємцем першої черги є позивач та їх спільні діти (відповідачі), інших спадкоємців першої черги, чи осіб які мають обовязкове право на спадщину немає.

При зверненні в нотаріальну контору в порядку передбаченому ст. 1269 ЦК України, позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у звязку з тим, що правовстановлюючий документ на спадкове майно відсутній.

Спадкове майно, будинок з надвірними будівлями та спорудами за адресою: Закарпатська область, Виноградівський район, с. Форголань, вул. Миру, 136, належав спадкодавцю, що підтверджується записом у погосподарській книзі, довідкою сільської ради.

У звязку з чим позивач звернулася до суду з даним позовом.

Позивач в судове засідання не зявилась, подала заяву про розгляд справи у її відсутності.

Відповідачі також в судове засідання не зявилися, подали заяви про розгляд справи у їх відсутності, визнання позову.

Судом встановлено такі факти і відповідні їм правовідносини.

Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно з положенням статті 1222 ЦК України спадкоємцями можуть бути, зокрема, фізичні особи, які є живими на день смерті спадкодавця.

Так, статтею 1261 ЦК України передбачено, що в першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

В судовому засіданні на підставі належних та достовірних доказів встановлено, що 26.09.2016 року помер позивача чоловік, а відповідачів батько, ОСОБА_4 (а.с.7,8,9,10,12).

Відповідно до ст. 60-74 Сімейного кодексу України та ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Дружина, чоловік мають право скласти заповіт на свою частку у праві спільної сумісної власності подружжя до її визначення та виділу в натурі.

Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31.01.1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13.12.1995 року № 56, передбачала обов'язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції). Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності.

За померлим рахується житловий будинок 1988 року побудови з надвірними будівлями та спорудами, який знаходиться за адресою: Закарпатська область, Виноградівський район, с. Форголань, вул. Миру, 136, що підтверджується записом у погосподарській книзі № 3 номером обліку 1395-1, довідкою сільської ради, технічним паспортом, довідкою БТІ (а.п.15-17,18, 19).

Позивач після смерті прийняла спадщину в порядку ч. 3 ст. 1268 ЦК України, оскільки фактично на момент смерті проживала разом з ним та подала заяву до приватного нотаріуса Виноградівського нотаріального округу ОСОБА_3 про прийняття спадщини (а.с.33).

Відповідно до ч. 3. ст. 3 Закону України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Відповідно до ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обовязкової реєстрації таких прав.

Державна реєстрація права власності, зокрема, на споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема такими, як інструкцією «Про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР», затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 07 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мінюсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами).

Крім того, п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року за № 7 передбачено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися д осуду з правилами позовного провадження.

У відповідності до п. п. 4.15, 4.18 Наказу Міністерства юстиції України «Про затвердження Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» від 22 лютого 2012 року за № 295/5, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, що підлягає реєстрації (за винятком земельної ділянки), нотаріус вимагає, крім правовстановлюючого документа, витяг з Реєстру прав власності. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз'яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку.

Відповідно до Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22 червня 2011 року № 703 (в редакції від 01.01.2013 року), рішення суду є правовстановлюючим документом, на основі якого може бути проведена реєстрація права власності на нерухоме майно, а згідно статті 1 Першого протоколу до Конвеції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Отже, розглянувши цивільну справу у межах заявлених вимог та на підставі наявних у справі доказів суд прийшов до висновку, що позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 209, 212-215 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП НОМЕР_1, мешканкою: Закарпатської області, Виноградівського району, с.Форголань, вул. Миру, 136, право власності в порядку спадкування за законом на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, який знаходиться за адресою: Закарпатська область, Виноградівський район, с.Форголань, вул. Миру, № 136, загальною площею 60,1 кв.м., житловою площею 52,5 кв.м.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

На рішення може бути подана апеляційна скарга протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

ГоловуючийОСОБА_5