Номер провадження: 22-ц/785/5044/17
Головуючий у першій інстанції Іванова О. В.
Доповідач Калараш А. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.06.2017 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого - Калараш А.А.

суддів - Заїкіна А.П., Погорєлової С.О.

з участю секретаря - Гарбуз В.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Роздільнянського міжрайонного відділу Державної виконавчої служби ГТУЮ в Одеській області, ОСОБА_3 про зняття арешту з майна, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Роздільнянського районного суду Одеської області від 11 квітня 2017 року,-

встановила:

У квітні 2017 року позивач звернувся до суду з позовом про зняття арешту з майна.

Ухвалою Роздільнянського районного суду Одеської області від 11 квітня 2017 року у відкритті провадження - відмовлено, оскільки позовна заява не підлягає розгляду в суді в порядку цивільного судочинства.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить скасувати ухвалу та постановити нову, якою направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги, заперечень на них, вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає відхиленню, а ухвала суду першої інстанції залишенню без змін з наступних підстав.

Постановляючи ухвалу, суд першої інстанції, виходив з того, що оскільки ОСОБА_2. є боржником у виконавчому провадженні та ним фактично оскаржуються дії державного виконавця під час виконання судового рішення (без спора про право) ,тому ОСОБА_2 належить подавати відповідну скаргу до суду, який видав виконавчий документ, в порядку, передбаченому Розділом VП ЦПК України, а не позовну заяву.

Колегія суддів, погоджується з висновками суду першої інстанції з наступного.

З матеріалів справи вбачається , що ОСОБА_2 звернувся до Роздільнянського районного суду Одеської області з позовом до Роздільнянського ВДВС та ОСОБА_3 про зняття арешту з майна та зобов'язання Роздільнянський ВДВС внести відповідні відомості до державних реєстрів.

Позивач просив суд скасувати арешти, які накладені державним виконавцем на його рухоме та нерухоме майно на підставі виконавчих проваджень В-5/520 від 10.10.2013р., В-8/924 від 09.07.2013р. та ЄДРВП 33647928 від 21.09.2012р. .

З наданих ОСОБА_2 позовної заяви та додатків вбачається, що позивач є боржником та просив скасувати арешти, які накладені на його майно відділом Державної виконавчої служби під час виконання рішень Приморського районного суду м. Одеси про стягнення з нього аліментів.

Відмовляючи у відкритті провадження у справі суд першої інстанції вірно посилався на те,що вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, суди повинні виходити з того, що відповідно до статей 15, 16 ЦПК у порядку цивільного судочинства суди розглядають справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ віднесено до компетенції інших судів, або Законом може бути передбачено розгляд інших справ за правилами цивільного судочинства.

У зв'язку з наведеним суди мають виходити з того, що критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність у них спору про право цивільне (справи за позовами, що виникають із будь-яких правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства), по-друге, суб'єктний склад такого спору (однією зі сторін у спорі є, як правило, фізична особа).

Згідно п.1 Постанови Пленуму ВССУ «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» від 3 червня 2016 року N 5 у порядку цивільного судочинства захист майнових прав здійснюється у позовному провадженні, а також у спосіб оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби. Спори про право цивільне, пов'язані з належністю майна, на яке накладено арешт, відповідно до статей 15, 16 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК) розглядаються в порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа, крім випадків, коли розгляд таких справ відбувається за правилами іншого судочинства. На рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби стороною виконавчого провадження може бути подана скарга, яка підлягає розгляду в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК, крім випадків, коли розгляд таких скарг відбувається за правилами іншого судочинства (надалі Постанова Пленуму № 5).

Пунктом 5 Постанови Пленуму № 5 встановлено, що у разі якщо опис та арешт майна проводився державним виконавцем, скарга сторони виконавчого провадження розглядається в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК, інші особи, які є власниками (володільцями) майна і які вважають, що майно, на яке накладено арешт, належить їм, а не боржникові, можуть звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту, що передбачено Законом України « Про виконавче провадження».

Крім того, згідно п. 4 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 лютого 2014 року N 6 "Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах" зазначено, що відповідно до статті 383 ЦПК, частини першої статті 12, частини четвертої статті 82 Закону про виконавче провадження право на оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до ЦПК, мають лише сторони виконавчого провадження, якщо вважають, що порушено їх права чи свободи. При цьому вони набувають процесуального статусу заявника. На підставі Закону «Про виконавче провадження» сторонами у виконавчому провадженні є стягувач і боржник (надалі Постанова Пленуму № 6).

Пунктом 20 вказаної Постанови Пленуму № 6 встановлено, що у справах за скаргами на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи інших посадових осіб державної виконавчої служби предметом судового розгляду можуть бути лише рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби. Суди розглядають справи за такими скаргами в передбаченому розділом VII ЦПК порядку незалежно від наявності у сторін спору про право, який підлягає розгляду в позовному провадженні. Такий спір не може бути підставою для залишення скарг без розгляду або іншим чином впливати на їх розгляд. У разі заявлення у скарзі вимог про право (наприклад, про захист гідності, честі та ділової репутації, відшкодування шкоди, завданої рішеннями, діями або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби) в їх прийнятті має бути відмовлено на підставі пункту 1 частини другої статті 122 ЦПК, статті 383 ЦПК.

При цьому вимоги інших осіб щодо належності їм, а не боржникові майна, на яке накладено арешт, вирішуються шляхом пред'явлення ними відповідно до правил судової юрисдикції позову до боржника та особи, в інтересах якої накладено арешт, про визнання права власності на це майно і зняття з нього арешту. У такому ж порядку розглядаються вимоги осіб, які не є власниками майна, але володіють ним на законних підставах. Орган державної виконавчої служби у відповідних випадках може бути залученим судом до участі у справі як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору (п. 24 Постанови Пленуму № 6).

Крім того, у постановах Верховного Суду України від 11 листопада 2015 року (справа N 6-2187цс15) та 24 лютого 2016 року (справа N 6-3077цс15), які є обов'язковими для застосування у відповідності до ст. 360-7 ЦПК України, викладено правовий висновок про те, що виходячи з положень статті 383, частини четвертої статті 384 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду зі скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи. Скарга на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби подається до суду, який видав виконавчий документ. Справи за скаргами на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи посадової особи державної виконавчої служби розглядаються судом за загальними правилами ЦПК України з особливостями, встановленими статтею 386 цього Кодексу, за участю державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби, рішення, дії або бездіяльність якої оскаржуються. Справи за скаргами на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи посадової особи державної виконавчої служби розглядаються судом за загальними правилами ЦПК України з особливостями, встановленими статтею 386 цього Кодексу, за участю державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби, рішення, дії або бездіяльність якої оскаржуються.

У відповідності до ст. 383 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Скарга на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби подається до суду, який видав виконавчий документ (частина друга статті 384 ЦПК України).

Як роз'яснено у п. п. 19, 20 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року за N 3 "Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ", розгляд судами скарг у порядку, передбаченому розділом VII ЦПК, є однією з форм судового контролю за виконанням судових рішень, виконання яких є складовою частиною цивільного процесу, оскільки провадження у справі завершується виконанням ухвалених у такій справі судових рішень. У зв'язку із цим скарги сторони виконавчого провадження щодо виконання судових рішень, ухвалених за правилами ЦПК, підлягають розгляду судом, який розглянув відповідну справу у першій інстанції, тобто тим судом, що видав виконавчий документ. Інші учасники виконавчого провадження та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду у порядку, передбаченому законом.

Суд першої інстанції вірно посилався на те ,що якщо стороною виконавчого провадження - стягувачем або боржником фактично оскаржуються дії державного виконавця під час виконання судового рішення (без спора про право) - належить подавати відповідну скаргу до суду, який видав виконавчий документ, в порядку, передбаченому Розділом VП ЦПК України, а не позовну заяву.

Таким чином, ОСОБА_2 не позбавлений можливості та права звернутися до суду з відповідною скаргою в порядку передбаченому Розділом VП ЦПК України.

Суд першої інстанції вірно відмовив у відкритті провадження у справі , оскільки вказана заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Доводи апеляційної скарги щодо неврахування судом першої інстанції того,що позивач вже звертався з відповідною скаргою та ухвалою Приморського районного суду від 17.03.2017р. скаргу ОСОБА_2 було повернуто не заслуговують на увагу , оскільки наявність ухвали Приморського районного суду від 17.03.2017р. про повернення скарги не позбавляє позивача права на її оскарження та не спростовує законність та обґрунтованість оскаржуваної ухвали Роздільнянського районного суду Одеської області від 11.04.2017 року.

Не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги щодо неврахування судом першої інстанції роз'яснень постанови Пленуму Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 вд 03.06.2016 року , оскільки такий довід є припущенням . ОСОБА_2 є боржником у виконавчому провадженні та ним фактично оскаржуються дії державного виконавця під час виконання судового рішення (без спора про право) ,тому ОСОБА_2 належить подавати відповідну скаргу до суду, який видав виконавчий документ, в порядку, передбаченому Розділом VП ЦПК України, а не позовну заяву.

За таких підстав, відповідно до п.1 ч.1 ст.312 ЦПК України, апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає відхиленню, а ухвала суду першої інстанції залишенню без змін.

Керуючись п.1 ч.1 ст. 312,ст.ст.315,319 ЦПК України, колегія суддів ,-

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Ухвалу Роздільнянського районного суду Одеської області від 11 квітня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Судді апеляційного суду

Одеської області А.А. Калараш

А.П. Заїкін

С.О. Погорєлова