АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/3704/17 Справа № 205/2424/16-ц Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Куценко Т.Р.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 вересня 2017 року м. Дніпро

12 вересня 2017 року Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

Головуючого Куценко Т.Р.

суддів Демченко Е.Л., Максюти Ж.І.

при секретарі Синенко Є.А.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу

за апеляційною скаргою

ОСОБА_2,

на рішення Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 27 лютого 2017 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дружини, -

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_3 у березні 2016 року звернулася до суду з позовом, в якому, просила стягнути зі ОСОБА_2 на її утримання аліментів у розмірі ? до досягнення їх спільною дитиною трьох років /а.с.1-2/.

Рішенням Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 27 лютого 2017 року заявлені позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з відповідача на користь позивача аліменти в розмірі 1/6 частини всіх його доходів на її утримання, починаючи з 23 березня 2016 року і до досягнення їхнім неповнолітним сином ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, трьох років, тобто до 24 лютого 2019 року. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат /а.с.101-103/.

Не погоджуючись з вказаним рішенням відповідач, подав апеляційну скаргу, в якій посилається на неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, у звязку з чим ставить питання про його скасування /а.с.107-111/.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що скаргу необхідно відхилити, а рішення суду залишити без змін, з наступних підстав.

Судом встановлено, що 13 вересня 2014 року Красногвардійським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції зареєстровано шлюб між сторонами, про що зроблено відповідний актовий запис №1370 /а.с.3/.

Від спільного подружнього життя сторони мають дитину - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, який проживає із позивачкою та перебуває на її утриманні /а.с.4,5/.

Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 22 квітня 2016 року стягнуто з відповідача, на користь позивача аліменти на утримання їх спільної дитини: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 23 березня 2016 року і до повноліття дитини.

Згідно довідки від 19 липня 2016 року №151/8-344 позивач працює на Державному підприємстві «Виробниче обєднання «Південний машинобудівний завод ім. О.М. Макарова» провідним економістом. Згідно розпорядження №470 від 17 травня 2016 року знаходиться у відпустці по догляду за дитиною до 3-х років з 04 квітня 2016 року по 24 лютий 2019 року. За період знаходження у відпустці по догляду за дитиною до 3-х років ніяких виплат не отримувала.

Відповідно довідки від 27 січня 2017 року №249 позивач перебуває на обліку в управлінні соціального захисту населення Новокодацької районної у місті Дніпрі ради та їй відповідно до ПКМУ від 27 грудня 2001 року №1751 з 01 лютого 2016 року по 29 лютий 2019 призначено допомогу при народженні дитини на сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Згідно копії трудової книжки АА №115682 відповідач з 25 вересня 2015 року працював в ТОВ «Клініка довголіття» на посаді економіста та наказом №75-К від 31 січня 2017 року звільнений за ст. 36 п.1 КЗпП України.

Відповідно до ст. 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка батька дитини до досягнення дитиною трьох років.

Положеннями ст. 77 СК України передбачено, що утримання одному з подружжя надається другим із подружжя у натуральній грошовій формі за їхньою згодою. За рішенням суду аліменти присуджуються одному із подружжя, як правило у грошовій формі. Аліменти сплачуються щомісячно.

Згідно ст. 79 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви.

Нормами ст. 80 СК України визначено, що аліменти присуджуються одному із подружжя у частці від заробітку (доходу) другого подружжя і (або) у твердій грошовій сумі.

Таким чином, сімейним законодавством передбачено право дружини-матері на утримання чоловіком-батьком до досягнення дитиною трирічного віку незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Відповідач такої допомоги позивачу не надає.

У аспекті викладеного, колегія суддів констатує, що ОСОБА_2 при вирішенні спору, як в суді першої так і апеляційної інстанцій, будь-яких належних та допустимих доказів, щодо неможливості сплати ним аліментів на утримання дружини, у визначеному судом розмірі, надано не було.

В свою чергу відповідач являється працездатною особою молодого віку, та спроможний матеріально утримувати ОСОБА_3 до досягнення їхнім сином ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, трьохрічного віку, сплачуючи при цьому аліменти в розмірі 1/6 частина всіх доходів щомісячно.

З урахуванням наведених обставин, суд першої інстанції задовольняючи частково позовні вимоги врахував, що позивач що перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трьох років, не працює та немає самостійного доходу, на підставі належним чином оцінених доказів, наданих сторонами (ст. ст. 57, 212 ЦПК України), та правильно встановив характер правовідносин сторін у справі та застосував норми сімейного права, які їх регулюють, врахував матеріальний стан відповідача, а також його аліментні зобов'язання по утриманні малолітньої дитини, дійшовши обґрунтованого висновку, що встановлений розмір аліментів на дружину до досягнення дитиною трирічного віку відповідає вимогам ст. 84 СК України.

Посилання апелянта на те, що він не має можливості надавати позивачу будь-яку матеріальну допомогу на утримання, оскільки він не працює, колегія суддів відхиляє з огляду на те, що відповідач є особою молодого віку, працездатним, має змогу працевлаштуватись та сплачувати аліменти.

Також, з матеріалів справи вбачається, доказів про наявність у відповідача інших утриманців, яких за законом він зобов'язаний утримувати, останнім суду надано не було.

Відповідачем, всупереч вимогам ст. ст. 10, 60 ЦПК України, не було надано суду належних та допустимих доказів про наявність інших обставин, що мають істотне значення, які б були правовою підставою для відмови у задоволенні цих позовних вимог.

Щодо посилань апелянта на їх нетривалий час фактичного перебування з позивачем в шлюбних відносинах, що є підставою для застосування норм ст..83 СК України про позбавлення права позивача на її утримання колегія суддів не може прийняти до уваги, оскільки за вказаною нормою позбавити одного з подружжя права на утримання або обмежити його строком можливо лише за рішенням суду, яке ухвалюється за зверненням одного з подружжя з відповідним позовом. З матеріалів справи вбачається, що відповідач з даними вимогами до суду не звертався.

Інші доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а лише зводяться до переоцінки доказів.

На думку колегії суддів, висновки суду першої інстанції відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи, та обґрунтування щодо кожного доводу сторін по суті позову, що є складовою вимогою ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

За вищенаведених обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дав належну оцінку всім обставинам та доказам по справі в їх сукупності і присуджений ним розмір аліментів на утримання позивачки, як дружини, з якою проживає дитина, відповідає в першу чергу інтересам дитини, яка потребує постійного догляду до досягнення трьохрічного віку, у звязку з чим позивачка немає можливості працевлаштуватися, а також засадам розумності, справедливості та виваженості.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду першої інстанції.

Відповідно до ч.1 ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки суд першої інстанції повно та всебічно зясував обставини справи, ухвалив законне та обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального та процесуального права, колегія суддів перевіривши законність та обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваного рішення.

Керуючись ст.ст.303, ст.307, 308 ЦПК України, колегії суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_7 відхилити.

Рішення Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 14 квітня 2017 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з цього часу.

Головуючий: Куценко Т.Р.

Судді: Демченко Е.Л.

ОСОБА_8