Справа № 591/5560/16-ц
Провадження № 2/591/440/17
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
06 березня 2017 року
Зарічний районний суд м. Суми у складі: головуючого судді Грищенко О.В., секретаря Чмуневич М.О., розглянувши в судовому засіданні в м. Суми справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування збитків, -
Позивач свої вимоги мотивує тим, що 23 січня 2012 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 укладений договір дарування квартири АДРЕСА_1, посвідчений приватним нотаріусом Сумського нотаріального округу та зареєстрований в реєстрі за №28. На підставі вказаного договору дарування ОСОБА_2 стала власником зазначеної квартири. 23.02.2012 року на підставі договору купівлі-продажу квартири, укладеного між ОСОБА_2 та Дрижаковою (після шлюбу ОСОБА_1) ОСОБА_4, посвідченого приватним нотаріусом Сумського міського нотаріального округу та зареєстрованого в реєстрі №856, ОСОБА_1 придбала у власність вказану квартиру за ціною 19 000 доларів США, що в гривневому еквіваленті на момент придбання (23.02.12р.) складало 152 000 грн.
Рішенням апеляційного суду Сумської області у справі №1805/6767/2012 за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_2, треті особи Сумська державна нотаріальна контора, ОСОБА_1 про визнання недійсним договору дарування квартири, рішення Зарічного районного суду м. Суми від 29 вересня 2014 року та додаткове рішення від 26 листопада 2014 року у справі №1805/6767/2012 скасоване та прийняте нове рішення, яким договір дарування квартири під номером 46, що знаходиться в місті Суми по вулиці Петропавлівська в будинку під номером 68, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_2, посвідчений 23 січня 2012 року приватним нотаріусом Сумського нотаріального округу та зареєстрований в реєстрі за №28 визнано недійсним, також визнано недійсним заповіт ОСОБА_3, посвідчений 10 січня 2012 року приватним нотаріусом Сумського міського нотаріального округу та зареєстрований в реєстрі за №15. Відповідно до ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Тож, як наслідок, рішенням Зарічного районного суду від 21 грудня 2015 року у справі №591/444/15ц за позовом ОСОБА_5 (дочки померлого ОСОБА_3) до ОСОБА_1, ОСОБА_2, третьої особи третя Сумська державна нотаріальна контора, КП «Сумське міське бюро технічної інвентаризації», реєстраційна служба Сумського міського управління юстиції Сумської області, приватний нотаріус Сумського міського нотаріального округу ОСОБА_6 про витребування майна, визнання угоди недійсною, визнання недійсною державної реєстрації, визнання права власності в порядку спадкування, залишеним в силі ухвалою Апеляційного суду Сумської області від 24 лютого 2016 року позов задоволено. Витребувано з чужого незаконного володіння ОСОБА_1 житлове приміщення однокімнатну квартиру житловою площею 17,6 кв. м та загальною площею 33,05 кв. м під номером 46, що знаходиться в м. Суми по вулиці Петропавлівська в будинку № 68, набуте за нотаріальним договором купівлі-продажу квартири від 23 лютого 2012 року, укладеним між Дрижаковою (після шлюбу ОСОБА_1) ОСОБА_4 та ОСОБА_2, посвідченим приватним нотаріусом Сумського міського нотаріального округу та зареєстрованим в реєстрі №856, та передано ОСОБА_5, визнано за ОСОБА_5 право власності на вказану квартиру що знаходиться в місті Суми по вулиці Петропавлівська в будинку під номером 68 в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_3, який помер у місті Суми 07 березня 2012 року.

Вказаними судовими рішеннями у справі №1805/6767/2012 визнано недійсним договір дарування квартири, на підставі якого відповідач ОСОБА_2, стала власником спірної квартири, і як наслідок, судовим рішенням №591/444/15ц витребувано з чужого незаконного володіння ОСОБА_1 зазначене житлове приміщення. Просила стягнути з відповідача збитки в розмірі 19 000 доларів США, що еквівалентно 509 960 грн., та моральну шкоду в розмірі 20 00 грн., а також судові витрати.

В судове засідання представник позивача надав письмову заяву про підтримання позовних вимог та розгляд справи без участі позивача.

Відповідач, повідомлений судом належним чином про час і місце розгляду справи, в судове засідання не зявився, причини неявки суду не повідомив.

Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Встановлено, що 23 січня 2012 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 укладений договір дарування квартири АДРЕСА_1, посвідчений приватним нотаріусом Сумського нотаріального округу та зареєстрований в реєстрі за №28. На підставі вказаного договору дарування ОСОБА_2 стала власником зазначеної квартири. 23.02.2012 року на підставі договору купівлі-продажу квартири, укладеного між ОСОБА_2 та Дрижаковою (після шлюбу ОСОБА_1) ОСОБА_4, посвідченого приватним нотаріусом Сумського міського нотаріального округу та зареєстрованого в реєстрі №856, ОСОБА_1 придбала у власність вказану квартиру за ціною 152 000 грн. (а.с.17).

Рішенням апеляційного суду Сумської області у справі №1805/6767/2012 за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_2, треті особи Сумська державна нотаріальна контора, ОСОБА_1 про визнання недійсним договору дарування квартири, рішення Зарічного районного суду м. Суми від 29 вересня 2014 року та додаткове рішення від 26 листопада 2014 року у справі №1805/6767/2012 скасоване та прийняте нове рішення, яким договір дарування квартири під номером 46, що знаходиться в місті Суми по вулиці Петропавлівська в будинку під номером 68, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_2, посвідчений 23 січня 2012 року приватним нотаріусом Сумського нотаріального округу та зареєстрований в реєстрі за №28 визнано недійсним, також визнано недійсним заповіт ОСОБА_3, посвідчений 10 січня 2012 року приватним нотаріусом Сумського міського нотаріального округу та зареєстрований в реєстрі за №15 (а.с.7-11).

Згідно з рішенням Зарічного районного суду від 21 грудня 2015 року у справі №591/444/15ц за позовом ОСОБА_5 (дочки померлого ОСОБА_3) до ОСОБА_1, ОСОБА_2, третьої особи третя Сумська державна нотаріальна контора, КП «Сумське міське бюро технічної інвентаризації», реєстраційна служба Сумського міського управління юстиції Сумської області, приватний нотаріус Сумського міського нотаріального округу ОСОБА_6 про витребування майна, визнання угоди недійсною, визнання недійсною державної реєстрації, визнання права власності в порядку спадкування, залишеним в силі ухвалою Апеляційного суду Сумської області від 24 лютого 2016 року позов задоволено. Витребувано з чужого незаконного володіння ОСОБА_1 житлове приміщення однокімнатну квартиру житловою площею 17,6 кв. м та загальною площею 33,05 кв. м під номером 46, що знаходиться в м. Суми по вулиці Петропавлівська в будинку № 68, набуте за нотаріальним договором купівлі-продажу квартири від 23 лютого 2012 року, укладеним між Дрижаковою (після шлюбу ОСОБА_1) ОСОБА_4 та ОСОБА_2, посвідченим приватним нотаріусом Сумського міського нотаріального округу та зареєстрованим в реєстрі №856, та передано ОСОБА_5, визнано за ОСОБА_5 право власності на вказану квартиру що знаходиться в місті Суми по вулиці Петропавлівська в будинку під номером 68 в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_3, який помер у місті Суми 07 березня 2012 року (а.с.12-16).

Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України, обставини, які встановлені вищевказаними рішеннями судів, що набрали законної сили, не підлягають доказуванню при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Рішенням Зарічного суду міста Суми від 21 грудня 2015 року у справі №591/444/15ц ОСОБА_1 визнано добросовісним набувачем квартири під номером 46, що знаходиться в місті Суми по вулиці Петропавлівська в будинку під номером 68.

Відповідно до частини 2 статті 216 Цивільного кодексу України, якщо, у зв'язку із вчиненням недійсного правочину другій стороні або третій особі завдано збитків та моральної шкоди, вони підлягають відшкодуванню винною стороною.

Судовим рішенням встановлено, що ОСОБА_2, скористалась недієздатним станом ОСОБА_3 та безпідставно заволоділа квартирою під номером 46 по вулиці Петропавлівська в будинку під номером 68 в місті Суми, тож є винною стороною, у розумінні частини 2 статті 216 Цивільного кодексу України.

Судовим рішенням від 21 грудня 2015 року у справі №591/444/15- ц встановлений факт продажу квартири під номером 46 по вулиці Петропавлівська в будинку 68 ОСОБА_2 ОСОБА_7 ОСОБА_4 за ціною 152 000 грн.

При визначенні розміру збитків на придбання квартири, суд вважає, що доводи позивача в частині її продажу за ціною 19 000 доларів є безпідставними, оскільки ціна квартири в самому договорі купівлі-продажу визначена в гривнях 152 000 грн., а також ця обставина встановлена рішенням суду від 21 грудня 2015 року у справі №591/444/15-ц.

В звязку з цим з ОСОБА_2 підлягає стягненню сума понесених позивачем збитків на придбання вказаної квартирі в розмірі 152 000 грн.

Вирішуючи вимогу в частині стягнення моральної шкоди, суд виходить з наступного.

Відповідно до вимог ст. 23, ст. 1167 ЦК України, та розяснень, наданих у п. 9 Постанови Пленуму ВСУ від 31 березня 1995р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідачів та інших обставин.

Моральна шкода, заподіяна позивачеві з боку відповідача полягає у тому, що у звязку із визнанням недійсними договору дарування від 23.01.2012 року, заповіту та витребування у позивача придбаної за договором купівлі-продажу квартири від 23 лютого 2012 року, добросовісним набувачем якої була ОСОБА_1, вона була змушена докладати додаткових зусиль для організації свого життя, звертатись за правовою допомогою, будучі вагітною, а в подальшому, маючи немовля, брати участь у судових процесах, проживати у батьків та в найманих квартирах. Крім того, купуючи квартиру, для подальшого спільного подружнього життя з майбутнім чоловіком, плануючи народження дитини, не передбачала, що її в подальшому цієї квартири буде позбавлено внаслідок вирішення судом спору, тому мала певні сподівання щодо володіння та користування цією квартирою, почала робити у ній капітальний ремонт, вклавши в це як матеріальні так і моральні ресурси, проте, внаслідок недобросовісних дій відповідача, фактично була позбавлена житла як для себе і для членів своєї родини, що негативно вплинуло на її стосунки у сімї та з оточуючими, та погіршило її емоційний та психологічний стан. Фактично ще в 2012 році позивач придбав у власність квартиру, витративши на це свої кошти, але на час постановлення рішення у даній справі, тобто станом на 06.03.2017 року позивач залишається без придбаного житла, та без коштів, які заплатила за його придбання.

Крім того, відповідно до статті 8 Конвенції про захист прав та основоположних свобод, а також прецедентної практики Європейського Суду з прав людини, поняття «житло» не обмежується приміщенням, яке законно займано або створено. Чи є конкретне місце проживання «житлом», яке підлягає захисту на підставі пункту 1 статті 8 Конвенції, залежить від фактичних обставин, а саме - від наявності достатніх та триваючих зв'язків із конкретним місцем (див., рішення у справі «Прокопович проти Росії»(Prokopovich v. Russia), заява № 58255/00, п. 36, ECHR 2004-XI. Втрата житла є найбільш крайньою формою втручання у право на повагу до житла (див., рішення від 13 травня 2008 р. у справі «МакКенн проти Сполученого Королівства» (McCann v. the United Kingdom), заява № 19009/04, п. 50).

Таким чином, позовні вимоги в частині стягнення з відповідача моральної шкоди підлягають задоволенню, необхідно відшкодувати шкоду, завдану позивачу у сумі 20000 гривень.

В іншій частині вимог щодо відшкодування збитків в доларах США слід відмовити за необґрунтованістю.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України необхідно стягнути з відповідача на користь ОСОБА_1 судові витрати в сумі 630 гривен 00 коп. за розміщення оголошення про виклик відповідача в судове засідання.

З відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір в сумі в сумі 2 071 гривня 20 коп.

Керуючись ст. 216 ч. 2, ст. 23, 1167 ЦК України, ст.ст.10, 60, 208, 212, 213 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на відшкодування збитків 152 000 гривень 00 коп. та на відшкодування моральної шкоди 20 000 гривень 00 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати на розміщення оголошення про виклик відповідача в судове засідання в сумі 630 гривень 00 коп.

В іншій частині вимог відмовити за необґрунтованістю.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судові витрати в сумі 2 071 гривня 20 коп.

Заочне рішення може бути переглянуте Зарічним районним судом м. Суми за письмовою заявою відповідача, яка може бути подана до Зарічного районного суду м. Суми протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Позивач може оскаржити рішення суду до апеляційного суду Сумської області через Зарічний районний суд м. Суми, шляхом подачі апеляційної скарги в десятиденний строк з дня проголошення рішення суду, а у разі відсутності особи у судовому засіданні з дня отримання копії рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

СУДДЯ