Номер провадження: 22-ц/785/2217/17
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Артеменко І. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.02.2017 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого Артеменка І.А.,

суддів Драгомерецького М.М.,

ОСОБА_2,

при секретарі Фабіжевській Т.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 09 листопада 2016 року по справі за позовом ОСОБА_3 до приватного нотаріуса Білгород-Дністровського міського нотаріального округу Одеської області ОСОБА_4 про визнання порушеним особистого немайнового права, визнання протиправними дій та зобовязання вчинити певні дії,-

встановила:

У січні 2016 року ОСОБА_3 звернувся до суду з зазначеним позовом, посилаючись на те, що 20.08.2007 року приватним нотаріусом Білгород-Дністровського міського нотаріального округу Одеської області ОСОБА_4, з використанням спеціальних бланків нотаріальних документів, складено, посвідчено та зареєстровано в реєстрі нотаріальних дій за № 6177 іпотечний договір, який містить інформацію про особу (персональні дані) позивача, зокрема прізвище, імя та по-батькові, місце проживання, ідентифікаційний номер, стать, особистий підпис, майновий стан.

Крім того, 20.08.2007 року відповідачем здійснено збирання, зберігання, використання та поширення інформації про особу позивача та його персональних даних без його дозволу.

Іпотечний договір позивач отримав від сторонніх людей та став для нього несподіванкою, оскільки він взагалі ніколи не надавав відповідачу згоди чи дозвіл на обробку, збереження, використання та поширення будь-якої інформації про свою особу.

Вказане негативно вплинуло на здоровя позивача, призвело до фізичних страждань, чим завдало позивачу моральну шкоду, яку він оцінив у 1000000 грн. та просив стягнути з відповідача.

Рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 09 листопада 2016 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням, ОСОБА_3 подав до суду апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати, ухвалити по справі нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм права.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, який доповів зміст рішення, яке оскаржено, доводи апеляційної скарги, межі, в яких повинні здійснюватись перевірка рішення, встановлюватися обставини і досліджуватися докази, вислухавши думку учасників процесу, колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу відхилити, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу та залишає рішення суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального та процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті та справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Згідно ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив з того, що приватним нотаріусом Білгород-Дністровського міського нотаріального округу Одеської області ОСОБА_4, під час виконання своїх професійних обовязків не були порушені норми Конституції України, не порушено жодного із наведених позивачем ОСОБА_5 законів та підзаконних нормативних актів, які перелічені та на які посилається позивач у своїй позовній заяві.

Вирішуючи спір по суті, судова колегія вважає, що суд першої інстанції повно та всебічно дослідив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, що їх регулює.

Так, апеляційним судом встановлено, підтверджено матеріалами справи та не спростовується сторонами, що 20 серпня 2007 року за реєстровим № 6177 приватним нотаріусом Білгород-Дністровського міського нотаріального округу Одеської області ОСОБА_4, був посвідчений іпотечний договір між ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит» з однієї сторони та особисто ОСОБА_3, який був майновим поручителем ОСОБА_6 з другої сторони, на забезпечення умов виконання кредитного договору № М-181/07-К від 20.08.2007 року (а.с.9-12).

Для посвідчення зазначеного іпотечного договору позивач ОСОБА_3 особисто надав приватному нотаріусу ОСОБА_4 оригінал паспорту, ідентифікаційний номер та інші оригінали документів, які необхідні для посвідчення договору іпотеки, згідно чинного законодавства України.

Позивачем ОСОБА_3 іпотечний договір був особисто прочитаний, особисто підписаний та було отримано примірник договору.

Будь-яких питань та заперечень щодо змісту, правових наслідків, посвідчення іпотечного договору, в тому числі внесення інформації про персональні дані та внесення до Державних реєстрів заборон та обтяжень нерухомого майна позивач ОСОБА_3 не ставив, що підтверджується підписаним ним особисто договором.

Статтею 627 ЦК України встановлено, що сторони є вільними в укладені договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

У п. 16 іпотечного договору зазначено, що обтяження предмету іпотеки підлягає державній реєстрації в порядку, встановленому законом, про що нотаріусом сторонам розяснено.

На підставі договору іпотеки були накладені заборони відчуження зазначеного в договорі нерухомого майна, які викладені в примірниках іпотечного договору та внесені до державного реєстру заборон згідно чинного законодавства України.

Відповідно до ст. 11 ЗУ «Про захист персональних даних» однією з підстав для обробки персональних даних є: укладення та виконання правочину, стороною якого є субєкт персональних даних.

Іпотечний договір укладається між одним або декількома іпотекодавцями та іпотекодержателем у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню (ст. 18 ЗУ «Про іпотеку»).

Іпотечний договір повинен містити такі істотні умови:

1.для іпотекодавця та іпотекодержателя - юридичних осіб відомості про:

- для резидентів - найменування, місцезнаходження та ідентифікаційний код в Єдиному державному реєстрі юридичних та фізичних осіб - підприємців;

- для нерезидентів - найменування, місцезнаходження та державу, де зареєстровано особу;

Для іпотекодавця та іпотекодержателя - фізичних осіб відомості про:

- для громадян України - прізвище, ім'я, по батькові, місце проживання із зазначенням адреси та індивідуального ідентифікаційного номеру у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків та інших обов'язкових платежів;

- для іноземців, осіб без громадянства - прізвище, ім'я, по-батькові (за наявності), адресу постійного місця проживання за межами України;

2. зміст та розмір основного зобов'язання, строк і порядок його виконання та/або посилання на правочин, у якому встановлено основне зобов'язання;

3. опис предмета іпотеки, достатній для його ідентифікації, та/або його реєстраційні дані, у тому числі кадастровий номер. У разі іпотеки земельної ділянки має зазначатися її цільове призначення;

4. посилання на видачу заставної або її відсутність.

Як правильно було зазначено судом першої інстанції, у разі відсутності в іпотечному договорі однієї з вказаних вище істотних умов він може бути визнаний недійсним на підставі рішення суду.

Крім того, посвідчуючи правочин, нотаріус діяла відповідно до Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом МЮУ № 20/5 від 03.03.2004 року.

У п. 13 Інструкції вказано, що при вчиненні нотаріальних дій нотаріуси встановлюють особу учасників цивільних відносин, які особисто звернулися за вчиненням нотаріальних дій. Установлення особи здійснюється за паспортом або іншими документами, які унеможливлюють будь-які сумніви щодо особи громадянина. Про спосіб установлення особи нотаріусом робиться відповідний запис у реєстрі нотаріальних дій.

Згідно з п. 19 Інструкції, при посвідченні правочинів нотаріусом у текстах правочинів зазначаються: для фізичних осіб ідентифікаційний номер за даними Державного реєстру фізичних осіб-платників податків, для юридичних осіб ідентифікаційний код за даними Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України.

На підтвердження наявності ідентифікаційного номера (коду) нотаріусу подається відповідна, завірена уповноваженою особою довідка (витяг), фотокопія якої (го) долучається до примірника правочину, який залишається у справах нотаріуса.

Таким чином, зазначення в іпотечному договорі персональних даних позивача ОСОБА_3, а саме: прізвища, імені та по-батькові, місця проживання із зазначенням адреси та індивідуального ідентифікаційного номеру у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків та інших обов'язкових платежів у посвідченому приватним нотаріусом Білгород-Дністровського міського нотаріального округу Одеської області ОСОБА_4 іпотечному договорі було обовязковою істотною умовою договору.

Посилання в апеляційній скарзі та письмових поясненнях на неможливість перебування позивача в приміщенні нотаріальної контори відповідача та вчинення підписів у договорі іпотеки та в журналі реєстрації нотаріальних дій у зв'язку з відсутністю зобов'язань за неіснуючим кредитним договором, що, на думку представників позивача, підтверджується відповіддю АТ «Банк «Фінанси та Кредит» на запит слідчого про відсутність в Банку кредитного договору № М-181/07-К від 20.08.2007 року в наявності та на обліку, не може бути прийнятий судом до уваги, оскільки зазначене спростовується матеріалами справи та наявними примірниками оригіналів зазначених договорів у нотаріуса.

Що стосується вимоги ОСОБА_3 про відшкодування моральної шкоди, то колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, які фізична особа зазнала у звязку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя, у душевних стражданнях, які фізична особа зазнала у звязку з протиправною поведінкою відносно нього самого, членів його сімї або близьких родичів, у душевних стражданнях, які фізична особа зазнала у звязку зі знищенням або ушкодженням його майна. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не повязана з розміром цього відшкодування.

Згідно ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Відповідно до п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» зазначено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Згідно п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховується стан здоровя потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступень зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації.

Як правильно зазначив суд першої інстанції, позивачем не надано жодних доказів, що йому спричинена моральна шкода, що з вини відповідача погіршився стан його здоровя, ніяким чином не зазначено з чого позивач виходив, визначаючи суму моральної шкоди саме у 100000 грн..

Таким чином, колегія суддів вважає, що усі зазначені обставини судом першої інстанції при ухвалені рішення були враховані, суд надав належну оцінку доказам та ухвалив законне, обґрунтоване рішення, яке скасуванню не підлягає.

Відповідно до ст.ст. 10, 27, 60 ЦПК України сторони, які приймають участь у справі користуються рівними правами відносно надання доказів, їх дослідження та доведення до суду їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Викладені в апеляційній скарзі доводи не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи по суті.

При таких обставинах, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правильно встановлені фактичні обставини по справі, рішення суду відповідає вимогам ст. ст. 213, 215 ЦПК України, а тому не вбачає підстав для його скасування.

Керуючись ст.ст. 303, 307 ч. 1 п. 1, 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 09 листопада 2016 року залишити без змін.

Ухвала колегії суддів набирає законної сили з моменту проголошення.

Ухвала колегії суддів може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня проголошення до суду касаційної інстанції.

Судді апеляційного суду Одеської області

ОСОБА_7

ОСОБА_8

ОСОБА_2