Справа № 369/2182/16-ц Головуючий у І інстанції Усатов Д. Д.
Провадження № 22-ц/780/1520/17 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 19 28.02.2017
РІШЕННЯ

Іменем України

28 лютого 2017 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого - Іванової І.В.,

суддів - Сліпченка О.І., Гуля В.В.

при секретарі - Тимошевській С.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 15 грудня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів,

ВСТАНОВИЛА:

У березні 2016 року позивачка ОСОБА_2 звернулася до суду з даним позовом, мотивуючи тим, що 11 жовтня 2013 року між нею та відповідачем ОСОБА_3 було укладено попередній договір купівлі-продажу квартири, відповідно до якого їй передавалась у користування квартира АДРЕСА_1, а після сплати нею 419 705 грн. 14 коп., ОСОБА_3 зобов'язувався укласти основний договір щодо передачі у власність вказаної квартири.

До підписання договору позивачка сплатила одним платежем 240 000 грн. та у подальшому проводила оплату внесками, що підтверджується актами прийому-передачі грошових коштів. Таким чином до 17.12.2015 року вона сплатила визначену договором суму 419 705,14 грн., після чого неодноразово зверталась до відповідача про необхідність укладання основного договору, але основний договір так і не уклався, зв'язку із ухилянням ОСОБА_3 від його укладання, тому уточнивши свої вимоги просила стягнути з ОСОБА_3 на її користь кошти сплачені згідно попереднього договору купівлі - продажу квартири 419 705 грн. 14 коп.; штраф у сумі 41 972, 50 коп.; інфляційні втрати за період із 11 жовтня 2013 р. по 01 квітня 2016 р., що складає 365 782 грн. та судові витрати, а саме - судовий збір та витрати на правову допомогу у сумі 5500 грн.

Відповідач заперечував проти задоволення позовних вимог, просив суд відмовити в їх задоволенні.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 15 грудня 2016 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2, грошові кошти сплачені згідно попереднього договору купівлі-продажу квартири від 11.10.2013 р. у розмірі 419 705,14 грн.; штраф у розмірі 41970,51 грн.; інфляційні втрати у розмірі 6301,30 грн. Стягнуто витрати по сплаті судового збору у розмірі 1102,40 грн., та понесені витрати на правову допомогу у розмірі 5500 грн.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням позивачка ОСОБА_2 та відповідач ОСОБА_3 подали апеляційні скарги.

ОСОБА_2 у своїй апеляційній скарзі зазначила, що відмовивши у стягненні інфляційних втрат, суд порушив норми матеріального та процесуального права, оскільки від дати початку сплати коштів і до вимоги повернення коштів відбулось значне знецінення гривни, що судом не враховано, тому просила рішення суду в частині відмови у відшкодуванні інфляційних втрат змінити, та стягнути із ОСОБА_3 зазначені витрати в повному обсязі.

ОСОБА_3 у своїй апеляційній скарзі зазначив, що рішення підлягає скасуванню, оскільки позивачка відповідно до умов попереднього договору не сплатила у визначені строки повну суму вартості квартири, що і стало підставою не укладати Основний договір. Зазначив, що сума 419 705,14 грн. повинна бути сплачена до 11.11.2015 року, а не 17.12.2015 року, до того ж на цю дату борг складав еквівалент 8909,88 доларів США. Оскільки відповідно до договору у випадку зміни курсу долара США на момент останнього розрахунку, пропорційно зміняється і вартість продажу квартири в гривнях, тому просив рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у позові в повному обсязі.

Колегія суддів, заслухавши суддю доповідача, пояснення учасників, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, приходить до наступного.

Ухвалюючи рішення, суд виходив з того, що основний договір купівлі-продажу квартири не був укладений з вини відповідача, тому він повинен повернути позивачу сплачену суму за попереднім договором, сплатити штраф та інфляційні втрати.

Проте повністю погодитись з висновками суду не можна, зважаючи на таке.

Відповідно до змісту ст.635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов'язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір у майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором.

Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена - у письмовій формі.

Сторона, яка необґрунтовано ухиляється від укладення договору, передбаченого попереднім договором, повинна відшкодувати другій стороні збитки, завдані простроченням, якщо інше не встановлено попереднім договором або актами цивільного законодавства.

Судом встановлено, що 11.10.2013 року між ОСОБА_3, від імені якого на підставі довіреності, діяв ОСОБА_4, та ОСОБА_2 було укладено попередній договір купівлі продажу квартири, посвідчений нотаріально, відповідно до умов п. 1.1. якого сторони зобовязуються у майбутньому, в обумовлений в п.3.3 попереднього договору строк, укласти договір купівлі-продажу квартири 122 в будинку № 1 "А" по вулиці Жулянська в селі Крюківщина Києво-Святошинського району Київської області.

Згідно умов п.2.1. Попереднього договору купівлі-продажу сторони домовились, що ціна вимірної одиниці квартири в попередньому договорі складає 9183 грн. 92 коп. (еквівалент 1175 доларів США та 48 центів за комерційним курсом, - станом на «11» жовтня 2013 року - 8,16 грн. за 1 долар США) за 1 (один) кв. м. Ціна лоджії у Попередньому договорі здійснюється за коефіцієнтом 1.0 незалежно від обмірів та даних БТІ. Загальна вартість квартири становить: 419705 грн. 14 коп., що є еквівалент 51434 доларів США та 45 центів за комерційним курсом станом на «11» жовтня 2013 року.

Згідно умов п.п.2.2., 2.3 Попереднього договору до підписання Основного договору, в рахунок майбутніх за Основним договором платежів, на підтвердження зобов'язання і на забезпечення його виконання, з метою забезпечення реалізації своїх намірів щодо купівлі-продажу квартири та своєї платіжної спроможності, Покупець сплачує загальну вартість квартири в сумі 419705,14 грн., що є еквівалент 51434,45 доларів США за комерційним курсом станом на «11» жовтня 2013 року наступним чином; до підписання цього Попереднього договору Покупець передав, а Продавець отримав грошові кошти в сумі 240000 грн., що є еквівалент 29411,76 доларів США за комерційним курсом станом на «11» жовтня 2013 року. Залишкову вартість квартири у сумі 179705,14 грн., що є еквівалент 22022 доларів США та 69 центів за комерційним курсом станом на «11» жовтня 2013 року, Покупець зобов'язується сплачувати щоквартально до 11 числа останнього місяця кварталу, починаючи з «11» січня 2014 року по «11» жовтня 2015 року, рівними частинами по 22463 грн.14 коп., що є еквівалент 2752,84 доларів США за комерційним курсом станом на «11» жовтня 2013 року.

Крім того, в п.2.3 Попереднього договору сторони передбачили, що в разі зміни курсу долара США по відношенню до гривні на момент остаточного розрахунку, пропорційно зміниться вартість продажу квартири у гривнях за не проплачену частину (а.с.7-11).

Як встановлено судом та не заперечувалось сторонами, за період з 14.01.2014 р. по 17.12.2015 р. позивачем було здійснено наступні платежі: 14.01.2014 р. на суму 22 500 грн., що є еквівалентом 2 723,98 доларів США; 12.04.2014 р. на суму 30 240,00 грн., що є еквівалентом 2 700,00 доларі США; 23.07.2014 р. на суму 31 185,00 грн., що є еквівалентом 2 700,00 доларів США; 21.10.2014 р.- на суму 7 000,00 грн., що є еквівалентом 542,63 доларів США; 13.01.2015 р. на суму 22 500,00 грн., що є еквівалентом 1 419,55 доларів США; 06.04.2015 р. на суму 22 500,00 грн., що є еквівалентом 1 071,42 доларів США; 06.07.2015 р. на суму 22 500,00 грн., що є еквівалентом 1 071,42 доларів США; 17.12.2015 р. на суму 21 300,00 грн., що є еквівалентом 883,81 доларів США, що підтверджується ОСОБА_4 прийому-передачі грошових коштів (а.с.11-18).

Таким чином, позивачка до 17.12.2015 року сплатила суму коштів що є еквівалентом 13112,81 доларів США., проте в зобовязані був визначений еквівалент не проплаченої частини коштів в іноземній валюті, а саме в сумі 22022,69 дол. США., відповідно сума, яку не доплатила позивачка складає 22022,69-13112,81=8909,88 дол.США.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що укладена між сторонами угода є попереднім договором.

Разом з тим, суд залишив поза увагою, що позивачка на порушення п.2.3 Попереднього договору не сплатила повну вартість квартири в строк вказаний у договорі, тому зобовязання за попереднім договором припинились, основний договір не був укладений.

Так, сторони не заперечують, що 23.11.2015 року позивачка звернулась до відповідача з пропозицією продовження дії Попереднього договору та збільшення терміну розстрочки до 3-х років.

Проте, 24.03.2016 року відповідач надіслав на адресу позивачки повідомлення про припинення зобовязань за попереднім договором, запропонувавши отримати сплачені позивачкою кошти відповідно до п.5.6 Попереднього договору з посиланням на односторонню відмову позивачки від укладення договору (а.с.55).

Однак, як вбачається з матеріалів справи, 09 березня 2016 року позивачка звернулась до суду з позовом про спонукання укласти основний договір, а 25 липня 2016 року уточнила позовні вимоги та просила стягнути з відповідача грошові кошти сплачені нею за попереднім договором, штраф, інфляційні збитки.

Таким чином, на думку колегії суддів, сторони взаємно відмовились від укладення Основного договору.

Відповідно п.5.4 Попереднього договору у випадку взаємної відмови сторін від укладення Основного договору, продавець повертає покупцю сплачені ним грошові кошти в рахунок оплати квартири.

За таких обставинах, колегія суддів дійшла висновку, що фактично мало місце взаємна відмова від укладення Основного договору, тому з відповідача підлягає стягненню на користь позивачки сума коштів сплачених за попереднім договором, як це передбачено умовами договору 41970,51 грн.

Таким чином, оскільки судом допущено помилку в застосуванні норм матеріального права, оскаржуване судове рішення підлягає скасуванню в частині стягнення з відповідача штрафу та інфляційних втрат з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні цих вимог, оскільки не встановлено односторонньої відмови сторін від укладення договору, тому підлягає поверненню 41970,51 грн. в повному обсязі. При цьому оскільки ця сума не є боргом тому й немає підстав застосовувати індекс інфляції.

Щодо судових витрат та витрат на правову допомогу, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду в цій частині підлягає зміні з наступних підстав.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволені яких позивачеві відмовлено.

Так,позивачка сплатила судових витрат по справі на суму 12980,29 грн., а її вимоги задоволено на 51%, тобто відшкодуванню підлягають 6619,94 грн. При цьому відповідач сплатив за апеляційну скаргу 1213,30 грн., 49 % від цієї суми складає 594,5 грн. Таким чином, на користь позивачки належить стягнути 6025,45 грн. судових витрат (6619,9-594,5=6025,45).

Крім того, задовольняючи позовні вимоги в частині стягнення витрат на правову допомогу у розмірі 5500 грн., суд першої інстанції виходив з того, що такі вимоги відповідають вимогам закону.

Однак, судом не враховано, що такі витрати відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 79 ЦПК України відносяться до судових витрат виключно якщо вони пов'язані з судовим розглядом справи, а відповідно до ч. 2 ст. 84 ЦПК України, п. 2 Прикінцевих та перехідних положень ЦПК України, Постанови Кабінету Міністрів України № 590 від 27 квітня 2006 року, витрати, повязані з правовою допомогою стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, якщо компенсація сплачується іншою стороною, не можуть перевищувати суму, що обчислюється виходячи з того, що зазначеній особі, виплачується 40 відсотків розміру мінімальної заробітної плати за годину її роботи.

Виходячи із змісту ст. ст. 56, 84 ЦПК України ці витрати мають бути пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, які допускаються до участі в розгляді справи ухвалою суду за заявою особи, яка бере участь у розгляді справи.

З матеріалів справи вбачається, що відповідно до актів виконаних робіт адвокат позивачки витратив на підготовку позову до суду 1 годину, плата за яку визначена угодою про правову допомогу у розмірі 500 грн., які позивачка сплатила.

Інші кошти, які сплатила позивачка адвокату, на думку судової колегії не відносяться до витрат повязаних з судовим розглядом даної справи, оскільки були сплачені за юридичні послуги ще до того, як адвокат позивачки був допущений до участі в розгляді справи як особа, що надає правову допомогу.

В іншій частині доводи та обставини, на які посилаються апелянти в своїх апеляційних скаргах, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки суперечать матеріалам справи та вимогам закону.

Керуючись ст.ст. 309,314,316 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах,-

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 15 грудня 2016 року в частині стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 штрафу у розмірі 41970,51 грн. та інфляційних втрат у розмірі 6301,30 грн. скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову в задоволенні цих позовних вимог.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 15 грудня 2016 року в частині стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судових витрат та витрат на правову допомогу змінити, визначивши розмір стягнення судових витрат у сумі 6025,45 грн., розмір стягнення витрат на правову допомогу у сумі 500 грн.

В решті рішення суду залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий :

Судді :