Справа № 336/738/17-ц
пр. № 2/336/983/2017
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 лютого 2017 року м. Запоріжжя

Суддя Шевченківського районного суду м. Запоріжжя Дмитрюк О.В., розглянувши клопотання ОСОБА_1 про звільнення від сплати судового збору за подачу позовної заяви до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про виселення та стягнення моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

09.02.2017 р. ОСОБА_4 та ОСОБА_1 звернулися до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 і ОСОБА_3 про виселення та стягнення моральної шкоди. За позовом просять виселити ОСОБА_2, або закрити кімнату (залу) на ключ та зробити підлогу у ванній кімнаті, та стягнути солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 моральну шкоду у розмірі 70000 грн.. За подачу позовної заяви судовий збір позивачі не сплатили, мотивуючи тим, що позивач звільнений від сплати судового збору, оскільки є інвалідом ІІ групи.

Вивчивши зміст позовної заяви та додатки, що до неї додані, суддею було встановлено, що позивач ОСОБА_4 являється інвалідом ІІ групи, що підтверджується довідкою до акту огляду МСЕК № 144946 отже вона звільнена від сплати судового збору на підставі ЗУ «Про судовий збір», позивачем ОСОБА_1 суду не надано жодного документу, на підтвердження звільнення її від сплати судового збору на підставі ЗУ «Про судовий збір».

У звязку з вищезазначеним, ухвалою суду від 10.02.2017 р. зазначена позовна заява залишена без руху, позивачу надано строк для усунення недоліків позовної заяви.

20.02.2017 р. до суду надійшло клопотання позивача ОСОБА_1 про звільнення її від сплати судового збору через скрутний матеріальний стан, на підтвердження доводів, зазначених в клопотанні, - надала довідку про свої доходи та стан свого здоровя.

Перевіривши доводи клопотання та їх обґрунтованість доказами, суддя вважає, що вбачаються підстави для відмови в задоволенні клопотання, виходячи з наступного.

Судовий збір, як складова частина судових витрат, виконує, зокрема, компенсаційну і превентивну функцію, які полягають у відшкодуванні коштів, витрачених державою на здійснення правосуддя, а також коштів, витрачених особами, що звертаються до суду або вчиняють певні процесуальні дії, а також попереджає необґрунтовані звернення до судів, забезпечує виконання юридично зацікавленими в результаті справи особами своїх процесуальних обов'язків.

Європейський суд з прав людини у рішенні по "Справа "Креуз проти Польщі" (Case of Kreuz v. Poland)" від 19.06.2001 року окремо наголосив, що характеристики судового провадження, як справедливість, відкритість та невідкладність, насправді не мають жодної цінності, якщо таке провадження передусім не порушено і в цивільних справах навряд чи можна уявити верховенство права без можливості мати доступ до суду.

Проте Європейський суд з прав людини вважає, що положення пункту 1 статті 6 про виконання зобов'язання забезпечити ефективне право доступу до суду не означає просто відсутність втручання, але й може вимагати вчинення позитивних дій у різноманітних формах з боку держави; не означає воно й беззастережного права на отримання безкоштовної правової допомоги з боку держави у цивільних спорах і так само це положення не означає надання права на безкоштовні провадження у цивільних справах (Рішення Європейського суду з прав людини "Справа Ейрі" від 09.10.1979 року).

Таким чином, "право на суд" не є абсолютним. Право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави та з боку держави може бути піддане обмеженням, зокрема шляхом встановлення помірного судового збору.

Законодавством України зазначене правове положення знайшло своє відображення в ст. 8 Закону України "Про судовий збір", ст. 82 Цивільного процесуального кодексу України.

Відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону України "Про судовий збір", враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі. Суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.

Як вбачається з наведеної норми, єдиною підставою для відстрочення, розстрочення або звільнення сторони від сплати судового збору є врахування судом майнового стану.

Відповідно до ст. 190 ЦК України, майном як особливим об'єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов'язки, тобто, під поняттям "майновий стан" розуміється сукупність належних особі майнових прав та обов'язків.

Враховуючи, що відстрочення, розстрочення або звільнення від сплати судового збору допускається у виняткових випадках і залежно від обставин справи, обґрунтування пов'язаних з цим обставин, які свідчать про неможливість або утруднення в здійсненні оплати судового збору у встановлених законом розмірах і в строки, покладається на цю особу. Доказами рівня майнового стану фізичної особи можуть бути, наприклад, довідка про доходи, про склад сім'ї, про наявність на утриманні непрацездатних членів сім'ї, банківські документи про відсутність на рахунку коштів, довідка податкового органу про відсутність доходу тощо, які належним чином підтверджують, що майновий стан особи перешкоджає сплаті судового збору у встановлених законом розмірах і в строки. Аналізуючи наведене, суддя дійшов до висновку, що особа, яка заявляє відповідне клопотання, повинна навести доводи і подати докази на підтвердження того, що її майновий стан перешкоджав (перешкоджає) сплаті нею судового збору у встановленому законодавством порядку і розмірі.

Зокрема, законом який регулює питання про сплату судового збору, його розміру, порядок сплати, повернення і звільнення від сплати судового збору є Закон України «Про судовий збір».

Відповідно до ст. 5 Закону України «Про судовий збір» визначено вичерпаний перелік осіб які звільнені від сплати судового збору, позивач, до кола яких, не входить.

Як розяснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п.1 постанови від 17.10.2014 р. «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», при здійсненні правосуддя у цивільних справах суди повинні вирішувати питання, повязані з судовими витратами, у чіткій відповідності до ЦПК, Закону України «Про судовий збір», забезпечуючи при цьому належний баланс між інтересами позивача щодо можливості звернення до суду та інтересами держави у стягненні судового збору за розгляд справ.

Як вбачається з позову, окрім виселення (спір немайнового характеру), позивачі ставлять питання про стягнення моральної шкоди в розмірі 70000 грн. (спір майнового характеру).

У відповідності до ч. 6 ст. 6 «Закону України «Про виконавчий збір», у разі якщо позов подається одночасно кількома позивачами до одного або кількох відповідачів, судовий збір обчислюється з урахуванням загальної суми позову і сплачується кожним позивачем пропорційно долі поданих кожним з них вимог окремим платіжним документом.

Виходячи з зазначеної норми, за подачу позову повинен бути сплачений судовий збір за вимогу немайнового характеру 640 грн., за вимогу майнового характеру 700 грн..

Позивач ОСОБА_4, у відповідності до п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», звільнена від сплати судового збору, отже позивачем ОСОБА_1 має бути сплачено судовий збір у сумі 320 та 350 грн., всього 670 грн..

З поданих матеріалів вбачається, що позивачка ОСОБА_1 не працює, проте сукупний дохід її родини складає 2537,71 грн. на місяць.

Вказане свідчить про можливість ОСОБА_1 сплатити судовий збір в сумі 670 грн. (320 грн.+350 грн.) при предявленні позову.

Виходячи з вищенаведених норм, та враховуючи майновий стан позивача ОСОБА_1, суддя вважає, що остання має можливість сплатити судовий збір в повному обсязі.

Керуючись ст. 82 ЦПК України, ст.ст. 4, 5, 8 Закону України «Про судовий збір», суддя -

УХВАЛИВ:

В задоволенні клопотання ОСОБА_1 про звільнення від сплати судового збору відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до апеляційного суду Запорізької області через суд першої інстанції протягом п'яти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя О.В. Дмитрюк