Справа № 629/486/17
Номер провадження 2/629/607/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 березня 2017 року Лозівський міськрайонний суд Харківської області у складі головуючого: судді Смірнової Н.А., за участю секретаря Андрієнко С.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Лозова Харківської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Лозівський міськрайонний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції України у Харківській області, третьої особи ОСОБА_3 про зняття арешту з майна, -

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до суду з позовом до Лозівський міськрайонний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції України у Харківській області, третьої особи ОСОБА_3 про зняття арешту з майна, посилаючись на те, що 17 листопада 2001 року він придбав житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1. В травні 2003 року він на прохання ОСОБА_3 прописав його у своєму будинку. В 2017 році він вирішив продати будинок, але нотаріус виніс постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 02.02.2017 року в якій було зазначено, що в Єдиному реєстрі заборон відчуження нерухомого майна міститься запис за № 79403215 про накладення арешту на вказаний житловий будинок, який був внесений Лозівською державною нотаріальною конторою згідно постанови про арешт боржника та оголошення заборони на його відчуження Лозівського міського відділу ДВС, де зазначено, що власником будинку є ОСОБА_3 Іншим шляхом ніж судовим зняти арешт не можливо, оскільки він звертався до Лозівського відділу ДВС з заявою про зняття арешту, але отримав листа в якому зазначено, що строк зберігання виконаних виконавчих проваджень та завершених виконавчих проваджень становить три роки, після чого вони підлягають знищенню. В зв'язку з чим просить скасувати арешт на належний йому житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1, який зареєстрований в Єдиному реєстрі заборон відчуження нерухомого майна за № 2232105 та виключити з Єдиного реєстру заборон відчуження нерухомого майна запис від 28.07.2005 року за № 2232105 про арешт на зазначений будинок.

Позивач в судове засідання не з'явився, але надав суду телефонограму в якій просив розглянути справу за його відсутності. На задоволенні позовних вимог наполягає та просить задовольнити його в повному обсязі на підставі наданих ним письмових доказів.

Представник відповідача Лозівського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції України у Харківській області в судове засідання не з'явилася, але надала суду заяву в якій просила розглянути справу за відсутності представника, щодо задоволення позовних вимог не заперечують.

Третя особа ОСОБА_3 в судове засідання не з'явився, але надав суду телефонограму в якій просить справу розглянути за його відсутності, проти задоволення позовних вимог не заперечує.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши докази, представлені сторонами на виконання вимог ст.ст. 10, 60 ЦПК України і які вони вважають достатніми для обґрунтування і заперечення заявлених вимог, з'ясувавши фактичні обставини справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Статтями 1, 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі ст.ст. 15, 16 ЦК України, ст. 3 ЦПК України кожна особа має право на захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних цивільних прав, свобод чи інтересів, у тому числі й у судовому порядку.

Способами захисту цивільних прав та інтересів, можуть зокрема бути: припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення та інші.

Згідно ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

З матеріалів справи вбачається, що позивач ОСОБА_1 є власником житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку від 28 жовтня 2001 року, посвідченого приватним нотаріусом Лозівського міського нотаріального округу Харківської області Лавренко Л.А., зареєстрованим у Лозівському бюро технічної інвентаризації Харківської області 17 листопада 2001 року у книзі № 12 за № 2268.

Позивачу при зверненні до нотаріуса з заявою про відчуження спірного житлового будинку стало відомо про наявність обтяження на дане нерухоме майно. З постанови приватного нотаріуса Лозівського міського нотаріального округу Харківської області Степанчук Н.О. про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 102/02-31 від 02.02.2017 року вбачається, що відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень від 02.02.2017 року за № 79403215 було виявлено обтяження на вищевказаний житловий будинок, підставою виникнення обтяження є постанова про арешт боржника та оголошення заборони на його відчуження, НОМЕР_1 від 25 липня 2005 року на ім'я ОСОБА_3, реєстратор Лозівська державна нотаріальна контора Харківської області.

20 січня 2017 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Лозівського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області із заявою про зняття заборони на відчуження нерухомого майна. З відповіді Лозівського МРВ від 26.01.2017 року № 428/14.13-45/7 вбачається, що позивачу відмовлено в знятті заборони та реєстрації припинення обтяження з нерухомого майна - житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1, в зв'язку з тим, що всі матеріали виконавчого провадження знищено за строком зберігання, який відповідно до п. 9.8 «Порядку роботи з документами в органах Державної виконавчої служби», затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 25.12.2008 року за № 2274/5, складає 3 роки.

Вирішуючи спір по суті, суд встановив, що процедура реєстрації у Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна регламентувалася Положенням про Єдиний реєстр заборон відчуження об'єктів нерухомого майна, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 09.06.1999 року № 31/5, зареєстрованим в Мінюсті України 10.06.1999 року №364/3657 (зі змінами).

Відповідно до п. 2.1 Положення, підставами для внесення до Реєстру заборон відомостей про накладення (зняття) заборони та арештів на об'єкти нерухомого майна є накладення (зняття) державною нотаріальною конторою - реєстратором заборони відчуження на об'єкти нерухомого майна.

З 01.01.2013 року відповідно до ст. 8, ст. 16 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майна та їх обтяжень», п. 2 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2013 року № 868, державну реєстрацію прав шляхом внесення записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно проводить орган державної реєстрації прав. Державний реєстратор - нотаріус є спеціальним суб'єктом, на якого покладено функції державного реєстратора прав на нерухоме майно у випадку, передбаченому вищевказаним Законом.

Відповідно до ст. 73 Закону України Про нотаріат, нотаріус за місцем розташування жилого будинку, квартири, дачі, садового будинку, гаража, іншого нерухомого майна чи місцем розташування земельної ділянки, або за місцезнаходженням однієї із сторін правочину накладають заборону їх відчуження: за повідомленням установи банку, підприємства або організації про видачу громадянину позики (кредиту) на будівництво, капітальний ремонт чи купівлю жилого будинку (квартири); при посвідченні договору довічного утримання; при посвідченні договору про заставу жилого будинку, квартири, дачі, садового будинку, гаража, земельної ділянки, іншого нерухомого майна; за повідомленням іпотекодержателя; в усіх інших випадках, передбачених законом.

Згідно ст. 74 Закону України Про нотаріат, одержавши повідомлення установи банку, підприємства чи організації про погашення позики (кредиту), повідомлення про припинення іпотечного договору або договору застави, а також припинення чи розірвання договору довічного утримання, звернення органів опіки та піклування про усунення обставин, що обумовили накладення заборони відчуження майна дитини, нотаріус знімає заборону відчуження жилого будинку, квартири, дачі, садового будинку, гаража, земельної ділянки, іншого нерухомого майна.

Згідно з п.п. 5.1. п.5 гл.15 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року за № 296/5, нотаріус, який накладав заборону, знімає заборону відчуження майна при одержанні повідомлення: кредитора про погашення позики; про припинення (розірвання, визнання недійсним) договору застави (іпотеки); про припинення договору іпотеки у зв'язку з набуттям іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання, після припинення договору іпотеки у зв'язку з відчуженням іпотекодержателем предмета іпотеки; про припинення, розірвання, визнання недійсним договору ренти, довічного утримання (догляду), спадкового договору; органів опіки та піклування про усунення обставин, що обумовили накладення заборони відчуження майна дитини; про скасування рішення суду про оголошення фізичної особи померлою або закінчення п'ятирічного строку з часу видачі свідоцтва про право на спадщину на майно особи, оголошеної померлою; про смерть другого з подружжя, що склали спільний заповіт; про скасування рішення суду про позбавлення батьків дитини батьківських прав або відібрання дитини без позбавлення батьківських прав; про смерть відчужувача за спадковим договором або про смерть другого з подружжя, що уклали спадковий договір; про відчуження майна, переданого під виплату ренти; за рішенням суду; в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до п. 74, 75 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2013 року № 868, для проведення державної реєстрації обтяжень речових прав на нерухоме майно необхідними документами є документи, що підтверджують виникнення, перехід та припинення обтяжень таких речових прав, та інші документи, визначені цим Порядком. Документами, що підтверджують виникнення, перехід та припинення обтяжень речових прав на нерухоме майно, є: рішення суду щодо обтяження речових прав на нерухоме майно, що набрало законної сили; рішення державного виконавця щодо обтяження речових прав на нерухоме майно; інші акти відповідних органів державної влади та посадових осіб згідно із законом.

При цьому, згідно з п. 78 зазначеного Порядку, державна реєстрація припинення обтяжень речових прав на нерухоме майно у результаті зняття нотаріусом заборони проводиться нотаріусом, яким знято заборону.

Відповідно до ст. 41 Конституції України право кожного володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності, право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 114 ЦПК України позови про зняття арешту з майна пред'являються за місцезнаходженням цього майна.

Частиною 1 ст. 391 ЦК України передбачено право власника майна вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ч. 1 ст. 391 ЦК України передбачено право власника майна вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ч. 2 ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» у разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, а відповідно до ч.1 ст. 4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до ч.1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Статтею 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Статтею 386 ЦК України встановлено, що держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності.

Таким чином, заборона відчуження житлового будинку АДРЕСА_1, яка належить на праві приватної власності позивачу по справі, порушує його права та законні інтереси, оскільки унеможливлює повноцінно володіти, користуватися та розпоряджатися майном.

Враховуючи те, що нотаріус, як реєстратор не має визначених законодавством підстав для зняття за заявою позивача заборони на відчуження об'єктів нерухомого майна, позивач позбавлений можливості реалізувати своє право власника нерухомого майна в інший, крім судового захисту, спосіб.

Крім цього, як вбачається з довідки, виданої комунальним підприємством «Житлова управляюча компанія» Лозівської міської ради Харківської області від 09 грудня 2016 року № 22, вбачається, що станом на 31 грудня 2012 року на житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 оформлено та зареєстровано право власності за ОСОБА_1, на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку, посвідченого приватним нотаріусом Лозівського міського нотаріального округу Харківської області Лавренко Л.А. 28.10.2001 року, № 1046.

З огляду на те, що із зазначених вище обставин у своїй сукупності, не убачається наявності за ОСОБА_3 підстав для накладення заборони відчуження майна, суд приходить до висновку про задоволення позову та скасування і вилучення накладеного на підставі постанови про арешт боржника та оголошення заборони на його відчуження Лозівським МРВ ДВС, обтяження на майно позивача.

Поряд з цим, відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Цивільне законодавство встановлює два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Згідно вимог ч. 3 та ч. 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

За наведених обставин, суд приходить до висновку, що позивачу про порушення відповідачем його права стало відомо з 26.01.2017 року, коли вона отримала відповідь від начальника Лозівського МРВ ДВС про відмову в задоволенні його прохання зняти арешт з житлового будинку. До суду з позовними вимогами позивач звернувся 13.02.2017 року, не пропустивши таким чином строк звернення до суду за захистом свого порушеного права.

У відповідності до ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Сторони повинні довести за допомогою належних та допустимих доказів, з урахуванням положень ст..ст. 57-59 ЦПК України як факт спричинення їм шкоди так і її розмір. Інші доводи не можуть бути прийняті до уваги.

Оскільки позивачем доведені обставини на які він посилаються в позовній заяві належними та допустимими доказами, суд вважає за необхідне задовольнити дані позовні вимоги.

Вимога позивача не порушує нічиїх прав та обов'язків і не суперечить вимогам діючого законодавства, Конституції України.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Оцінивши в сукупності докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про задоволення позову в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 61, 88, 89, 209, 212, 214, 215, 218 ЦПК України, ст.ст. 317, 319, 391 ЦК України, ст.ст. 73, 74 Закону України «Про нотаріат», п.п.2,74,75,78 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою КМУ від 17.10.2013 року № 868, п.п.5.1. п.5 гл.15 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 20.02.2012 року № 296/5, суд, -

в и р і ш и в :

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Скасувати обтяження щодо заборони на відчуження житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1, зареєстроване 28.07.2005 року 12:18:59 за № 2232105 реєстратором: Лозівською державною нотаріальною конторою на підставі постанови Лозівського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції України у Харківській області серії НОМЕР_1 від 25.07.2005, власником якого зазначений ОСОБА_3.

Зобов'язати відділ реєстрації Лозівської міської ради Харківської області вилучити запис з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна про заборону відчуження житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1, зареєстроване 28.07.2005 року 12:18:59 за № 2232105 реєстратором: Лозівською державною нотаріальною конторою на підставі постанови Лозівського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції України у Харківській області серії НОМЕР_1 від 25.07.2005, власником якого зазначений ОСОБА_3.

Рішення може бути оскаржене в апеляційний суд Харківської області через Лозівський міськрайонний суд Харківської області шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги, а особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: Н.А. Смірнова