Справа № 720/451/17
Провадження № 2/720/371/17
22 травня 2017 року Новоселицький районний суд Чернівецької області
в складі: головуючого судді Ляху Г.О.
з участю секретаря Лупу О.Д.
представника позивача ОСОБА_1
третьої особи ОСОБА_2
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Новоселиця цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третьої особи без самостійних вимог ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики, -
В березні 2017 року позивач звернулася до суду з позовом до відповідача та третьої особи про стягнення боргу за договором позики, посилаючись на те, що 23 червня 1999 року вона з своїм чоловіком ОСОБА_2 надали відповідачу позику в розмірі 5800 доларів США, які остання зобовязалася повернути в строк до дванадцяти місяців. На підтвердження укладеного договору позики відповідач надала відповідну розписку. В 2000 році відповідач повернула частину позичених коштів на загальну суму 1500 доларів США. Однак, відповідач свої зобовязання щодо повернення отриманої позики по сьогоднішній день не виконала. У звязку з тим, що відповідач у добровільному порядку борг не повертає, просила стягнути з відповідача в примусовому порядку частину неповернутої суми позики в розмірі 4300 доларів США.
В судовому засіданні представник позивача позов підтримав в повному обсязі та просив задовольнити заявлені вимоги.
Третя особа без самостійних вимог ОСОБА_2 в судовому засіданні позов визнав в повному обсязі.
Відповідач в судове засідання не з'явилася та не повідомила суд про причини своєї неявки, будучи належним чином повідомленою про час і місце судового розгляду справи. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення про заочний розгляд справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України.
Суд, вислухавши пояснення представника позивача, третьої особи та дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що позивач ОСОБА_3 та її чоловік ОСОБА_2 надали відповідачу ОСОБА_4 позику в сумі 5800 доларів США, що підтверджується письмовою розпискою останньої від 23 червня 1999 року.
В 2000 році відповідач частково повернула позивачу суму позики на загальну суму 1500 доларів США
За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.
Саме такого висновку дійшов Верховний Суд України у своїй Постанові від 18 вересня 2012 року за № 6-63цс13. Зазначена Постанова прийнята з підстав передбачених п.1 ч.1 ст. 355 ЦПК України, а тому висновки викладені в ній є обов'язковими для всіх судів України (ч.2 ст. 214, ч.1 ст.360-7 ЦПК України).
Відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.
Згідно ч. 1 ст. 530 та ч. 1 ст. 1049 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.
Статтею 599 ЦК України передбачено, що зобовязання припиняються виконанням, проведеним належним чином.
У відповідності до ч.2 ст. 533 ЦК України, якщо у зобовязанні визначено еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.
Із розяснень, викладених у п. 14 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» вбачається, що оскільки згідно з ч. 1 ст. 192 ЦК України законним платіжним засобом, обовязковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця гривня, то при задоволенні позову про стягнення грошових сум суди повинні зазначати в резолютивній частині рішення розмір суми, що підлягає стягненню, цифрами і словами у грошовій одиниці України гривні (з наведенням розрахунків з переведенням іноземної валюти, яка була предметом позики, в українську за курсом, встановленим НБУ на день ухвалення рішення).
Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.
У звязку з тим, що відповідач не повертає позивачу частину отриманої нею позики, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог про стягнення з неї на користь позивача в примусовому порядку позики в сумі 4300 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на день ухвалення рішення 22 травня 2017 року становить 113348 гривень (4300 х 26,36 = 113348).
Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.
Таким чином, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача понесені останньою судові витрати по справі у виді сплаченого судового збору в сумі 1156 гривень.
На підставі ст.ст. 3, 11, 15, 526, 530, 533, 599, 1046, 1047, 1049 ЦК України, суд керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 88, 208-218, 224-226 ЦПК України, -
Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 суму боргу за договором позики від 23 червня 1999 року в розмірі 4300 (чотири тисячі триста) доларів США, що в гривневому еквіваленті станом на день ухвалення рішення 22 травня 2017 року складає 113348 (сто тринадцять тисяч триста сорок вісім) гривень, а також судові витрати по справі у виді сплаченого судового збору в сумі 1156 (одна тисяча сто пятдесят шість) гривень.
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Чернівецької області через Новоселицький райсуд протягом десяти днів з дня його проголошення.

Відповідач може подати до Новоселицького райсуду заяву про перегляд заочного рішення протягом десяти календарних днів з моменту його отримання.

Суддя: