Справа № 185/9648/16-ц
Провадження № 2-з/185/15/17
У Х В А Л А

20 лютого 2017 року суддя Павлоградського міськрайнного суду Дніпропетровської області Головін В.О., розглянувши заяву позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ПАТ КБ «Приватбанк» про визнання договору іпотеки недійсним -

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 про забезпечення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ПАТ КБ «Приватбанк» про визнання договору іпотеки недійсним.

20.02.2017 року позивач звернулась до суду із заявою про забезпечення позову, в якій просить суд шляхом заборони будь-яким особам у будь-який спосіб вчиняти будь-які дії щодо спірної квартири № 30, розташованої по вул. Челюскінців, б. 15 корп. 2 м. Павлограда Дніпропетровської області, в т.ч. звертати стягнення на квартиру АДРЕСА_1, виселяти членів сім`ї позивача із спірної квартири.

Відповідно до ст. 151 ЦПК України забезпечення позову за заявою осіб, які беруть участь у справі, допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Пленум Верховного Суду України у п. 4 своєї постанови від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» розяснив, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; зясувати обсяг позовних вимог, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, яка звернулась з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не лише позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у звязку із застосуванням відповідних заходів.

Розглянувши заяву про вжиття заходів забезпечення позову, ознайомившись з матеріалами позовної заяви, прихожу висновку, що заява позивача не підлягає задоволенню, оскільки із договору іпотеки квартири від 06.06.2007 року, який оскаржується, вбачається, що квартира № 30, розташованої по вул. Челюскінців, б. 15 корп. 2 м. Павлограда Дніпропетровської області вже знаходиться в іпотеці та на неї накладено заборону відчуження у встановлено законом порядку.

В даному випадку, суд приходить до висновку, що позивач у заяві посилається лише на припущення, що незабезпечення позову може утруднити або зробити неможливим виконання майбутнього рішення, при цьому належних доказів щодо причин, у звязку з якими необхідно забезпечити позов не надав. Суд вважає, що викладене в заяві про забезпечення позову носить характер ймовірних припущень, без зазначення конкретних фактів та опису обставин, а за загальним принципом, передбаченим ч.4. ст. 60 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Тому суд доходить висновку, що в забезпеченні позову слід відмовити.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.151-153 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

В задоволені заяви позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ПАТ КБ «Приватбанк» про визнання договору іпотеки недійсним відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області через Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області шляхом подачі в 5-денний строк з дня її проголошення апеляційної скарги. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом пяти днів з дня отримання копії ухвали.

Cуддя: В. О. Головін