__________________________________________________________________________________________________________________
Справа № 520/1691/17
Провадження № 2/520/6609/17
УХВАЛА

01.03.2017 року

Суддя Київського районного суду м. Одеси Калініченко Л.В., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс», Публічного акціонерного товариства «Омега Банк», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_2, про визнання частково недійсним договору факторингу,

В С Т А Н О В И В:

13.02.2017 року до Київського районного суду міста Одеси надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс», Публічного акціонерного товариства «Омега Банк», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_2, про визнання частково недійсним договору факторингу, в якій позивач просить суд визнати договір факторингу №15 від 28.11.2012 року укладений між Публічним акціонерним товариством «Сведбанк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Омега Банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс» в частині відступлення права вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором №53/15-Ф від 12.09.2007 року укладеним між ОСОБА_1 та Закритим акціонерним товариством «ТАС-ІНВЕСТБАНК», правонаступником якого було Публічне акціонерне товариство «Сведбанк Інвест», правонаступником якого було Публічне акціонерне товариство «Сведбанк», правонаступником якого було Публічне акціонерне товариство «Омега Банк».

Позивачем зазначено, що вона звертається до суду відповідно до Закону України «Про захист прав споживачів».

Також позивачем у позові зазначено, що вона просить суд прийняти позовну заяву до свого розгляду відповідно до статі 110 Цивільного процесуального кодексу, а саме за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача.

Відповідно до ст. 109 ЦПК України, позови до фізичної особи предявляються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її перебування. Позови до юридичних осіб пред'являються в суд за їхнім місцезнаходженням.

Зазначаємо, що позивачем зазначено, що нею подається позов відповідно до вимог Закону України «Про захист прав споживачів».

Відповідно до ст. 110 ЦПК України, позови про захист прав споживачів можуть пред'являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування споживача або за місцем заподіяння шкоди чи виконання договору.

Позивач ОСОБА_1 зазначила у позові своє місце мешкання: м. Одеса, вул. Бабушкіна, 10-А.

Згідно з наданою до суду позивачем довіреністю від 06.08.2016 року посвідченою приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу від 06.08.2016 року, вбачається, що нотаріусом було перевірено місце реєстрації ОСОБА_1 та зазначено: Одеська область, Овідіопольський район, ж/м Дружний, АДРЕСА_1.

Згідно з отриманою довідкою з відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в Одеській області: ОСОБА_1, була зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, ж/м Дружний, АДРЕСА_1, 21.12.2016 року знята з реєстрації. Реєстрації немає.

Законом України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» визначений термін місце перебування як адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком менше шести місяців на рік.

Реєстрації підлягає як місце проживання так і місце перебування.

Порядок реєстрації визначений Порядком реєстрації місця проживання та місця перебування фізичних осіб в Україні та зразків необхідних для цього документів, який затверджений Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 22.11.2012 №1077 та зареєстрований в Міністерстві юстиції України 18 грудня 2012 року за №2109/22421 (далі - Порядок).

Проте, матеріали справи не містять доказів виконання ОСОБА_1 приписів розділу IV Порядку, щодо реєстрації місця свого перебування за адресою: м. Одеса, вул. Бабушкіна,10-А, за формою, наведеною в додатку 14 до цього Порядку, що унеможливлює розгляд справи у Київському районному суді м. Одеси, оскільки останнім відомим місцем реєстрації ОСОБА_1 є Овідіопольський район, ж/м Дружний.

Розглядаючи питання чи підсудна справа у разі поданні позову за місцезнаходженням відповідача по справі, зазначаємо.

Позивачем зазначено місцезнаходження відповідачів по справі:

- ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс»: м. Київ, пр. Московський, 28-А;

- ПАТ «Омега Банк»: м. Київ, вул. Новокостянтинівська, 18-В.

Судом перевірені зазначені адреси місцезнаходження відповідачів та встановлено їх належність.

У звязку з чим встановлена, що справа у разі поданні позову за місцезнаходженням відповідачів по справі, не підсудна Київському районному суду міста Одеси.

Частиною 1 ст. 3 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно зі ст. 8 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до підсудності якого вона віднесена процесуальним законом.

Статтею 22 зазначеного вище Закону передбачено, що місцевий суд є судом першої інстанції і розглядає справи, віднесені процесуальним законом до його підсудності.

За загальним правилом підсудність - це сукупність установлених законом ознак, за якими визначається суд, що має розглядати конкретну справу, її значення полягає у правильному розподілі між судами справ, що підлягають розгляду по першій судовій інстанції.

Частиною 2 ст. 2 ЦПК України встановлено, що якщо міжнародним договором, згода на обовязковість якого надана Верховною Радою України, передбачено інші правила, ніж встановлені цим Кодексом, застосовуються правила міжнародного договору.

Згідно зі ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до пункту 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року, яка набрала чинності для України з 11 вересня 1997 року і, відповідно до ст. 9 Конституції України, є частиною національного законодавства (далі Конвенція) кожен при вирішенні спору щодо його цивільних прав та обовязків має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у пункті 24 рішення у справі «Сокуренко і Стригун проти України» (заяви № 29458/04 та № 29465/04) від 20 липня 2006 року зазначив, що Суд повторює, що, як було раніше визначено, фраза «встановленого законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Занд проти Австрії» (заява №7360/76, доповідь Комісії від 12 жовтня 1978 року) комісія звернула увагу на те, що стаття 6 Конвенції передбачає: «всю організаційну систему судів, включаючи не тільки питання, які підпадають під юрисдикцію певних видів судів, але також встановлення окремих судів та визначення їх місцевої юрисдикції».

Окрім того, у рішеннях у справі «Посохов проти Росії» (заява № 63486/00) від 4 березня 2003 року та у справі «Федотова проти Росії» (заява № 73225/01) від 13 квітня 2006 року Європейський суд з прав людини також вказав, що суд не є встановленим законом у разі, якщо правила, які регламентують склад суду, не були додержані.

Отже, з огляду на викладене вище, можна стверджувати, що «судом, встановленим законом» (пункт 1 ст. 6 Конвенції) не вважається суд, який розглядає справу, не дивлячись на те, що процесуальним законом розгляд цієї справи віднесено до підсудності іншого суду, хоча б і тієї ж юрисдикції.

Відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 121 ЦПК України, позовна заява повертається у випадку, коли справа не підсудна цьому суду.

Враховуючи вищевикладене, суддя дійшов висновку, що позовну заяву слід повернути позивачеві, у звязку з непідсудністю справи Київському районному суду міста Одеси.

На підставі вищевикладеного та керуючись п. 4 ч. 3 ст. 121 ЦПК України,-

У Х В А Л И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс», Публічного акціонерного товариства «Омега Банк», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_2, про визнання частково недійсним договору факторингу повернути позивачеві.

Розяснити ОСОБА_1 її право на звернення з такою позовною заявою до відповідного суду за місцем зареєстрованого свого місця проживання чи перебування, або до відповідного суду за місцезнаходженням одного з відповідачів.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Одеської області шляхом подання до Київського районного суду м. Одеси апеляційної скарги на ухвалу судді протягом пяти днів з дня отримання ухвали.

Суддя Калініченко Л. В.