Справа №484/3425/15-ц 18.05.2017 18.05.2017 18.05.2017
Провадження №22-ц/784/976/17
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 484/3425/15-ц Головуючий у 1-й інстанції Паньков Д.А.
Провадження № 22ц/784/976/17 Доповідач апеляційного суду ОСОБА_1

Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

18 травня 2017 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області у складі:

головуючого Царюк Л.М.,

суддів: Колосовського С.Ю., Ямкової О.О.,

із секретарем - Тищенком Л.С.,

за участю: представника позивача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Одеського обласного управління Публічного акціонерного товариства «Ощадний банк України» на рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 10 лютого 2017 року за позовом Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Одеського обласного управління акціонерного товариства «Ощадний банк України» до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про звернення стягнення на предмет іпотеки,

В С Т А Н О В И Л А:

28 серпня 2015 року Публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк» в особі філії Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк» (далі - Банк) звернулося в суд з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Банк зазначав, що 2 квітня 2008 року між Відкритим акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» та ОСОБА_3 було укладено договір відновлювальної кредитної лінії № 2333-н, за умовами якого позичальник отримав грошові кошти в розмірі 28 155 євро, на споживчі цілі, зі сплатою процентів 14,5% річних, з терміном повернення не пізніше 2 квітня 2018 року.

З метою забезпечення виконання умов кредитного договору від 7 квітня 2008 року між Банком та відповідачами по справі було укладено договір іпотеки, предметом якого є трикімнатна квартира АДРЕСА_1, загальною площею 71,6 кв.м, житловою площею 41.8 кв.м, яка належить іпотекодавцям відповідачам у справі в рівних частках по 1/4 частці на праві приватної спільної часткової власності

Посилаючись на те, що через неналежне виконання позичальником зобовязань за договором кредиту щодо його своєчасного й повного погашення, у нього перед Банком виникла заборгованість, розмір якої станом на 1 липня 2015 року складає 77 336,66 євро, з яких: прострочений основний борг по кредиту 29 155 євро; прострочені проценти за користування кредитом 26 319,16 євро; пеня за прострочений основний борг по кредиту 6 471,96 євро; пеня за прострочені проценти за користування кредитом 14 263,43 євро, а також на підставі ст. 625 ЦК України три відсотки за несвоєчасне погашення основного боргу - 1 127,11 євро, Банк, уточнивши свої вимоги, просив суд в рахунок погашення зазначеної заборгованості звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме, квартиру АДРЕСА_1 шляхом продажу її на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження за початковою ціною на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної субєктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

Рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 10 лютого 2017 року в позові відмовлено повністю.

В апеляційній скарзі Банк просив скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про задоволення позову, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представника позивача, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у місцевому суді, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Частинами 1 та 3 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» (надалі - Закон) передбачено право іпотекодержателя задовольнити свої вимоги за основним зобовязанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобовязання. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Судом встановлено, що 2 квітня 2008 року між ВАТ «Державний ощадний банк України» та ОСОБА_3 було укладено договір відновлювальної кредитної лінії № 2333-н, за умовами якого відповідач отримав грошові кошти в розмірі 28 155 євро, на споживчі цілі, зі сплатою процентів 14,5% річних, з терміном повернення не пізніше 2 квітня 2018 року (а.с 16-18).

З метою забезпечення виконання позичальником своїх зобов'язань за вказаним кредитним договором 7 квітня 2008 року між Банком та відповідачами у справі було укладено договір іпотеки, предметом якого є трикімнатна квартира АДРЕСА_1, загальною площею 71,6 кв.м, житловою площею 41.8 кв.м, яка належить іпотекодавцям відповідачам у справі в рівних частках по 1/4 частці у спільній частковій власності на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно (а.с.12-15).

Відповідно до п. 6.1 договору іпотеки, іпотекодержатель набуває право звернення стягнення на предмет іпотеки у випадку, якщо на момент настання строку платежу зобовязання (або відповідна його частина) не буде виконано, а також у будь-який час незалежно від настання строку платежу у випадку невиконання іпотекодавцем будь-якого з своїх обовязків, передбачених договором та або договором про іпотечний кредит, а рівно у випадках, якщо будь-яка з гарантій або завірень, наданих іпотекодавцем у відповідності з цим договором, виявиться недійсною.

При цьому, іпотекодержатель зобовязаний надіслати іпотекодавцю та боржнику письмову вимогу про усунення порушення протягом тридцятиденного строку. Якщо вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі почати звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього договору.

Пункт 6.2 іпотечного договору передбачає, що іпотекодержатель має право звернути стягнення на предмет іпотеки будь-яким способом, не забороненим законодавством, в тому числі на підставі виконавчого напису нотаріуса або рішення суду у встановленому чинним законодавством України та цим Договором.

За розрахунком Банку станом на 1 липня 2015 року заборгованість по кредитному договору становила 77 336,66 євро, з яких: прострочений основний борг по кредиту 29 155 євро; прострочені проценти за користування кредитом 26 319,16 євро; пеня за прострочений основний борг по кредиту 6 471,96 євро; пеня за прострочені проценти за користування кредитом 14 263,43 євро; 3% за несвоєчасне погашення основного богу 1 127,11 євро (а.с. 7-10).

Рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 13 червня 2016 року стягнуто з ОСОБА_3 на користь Банку заборгованість за вказаними кредитним договором відновлюваної кредитної лінії станом на 1 липня 2015 року у розмірі 77 336.66 євро ( а.с. 87-88).

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що позивач не направляв відповідачам, крім ОСОБА_3, вимогу про повернення кредиту та попередження про повернення позики і попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки, а тому його звернення до суду є передчасним., тобто таким, що не відповідає умовам договору іпотеки, тому що недодержання цієї процедури фактично не дає можливості звернути стягнення на предмет іпотеки.

Проте, з такими висновками суду першої інстанції погодитись не можна.

Відповідно до ч. 1 ст. 35 Закону України «Про іпотеку» зі змінами, внесеними згідно із Законом від 22 вересеня 2011 року № 3795-У1, у разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.

З цього вбачається, що недодержання вказаної процедури попередження є обовязковим для випадку звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору (ст. 36 Закону України «Про іпотеку»), який є одним із трьох основних способів звернення стягнення на предмет іпотеки. Невиконання іпотекодержателем вказаної вимоги закону у разі предявлення ним до суду позову не є підставою для відмови у позові, оскільки позивачем реалізується не позасудовий, а судовий порядок звернення стягнення на заставне нерухоме майно.

Підтвердженням цієї тези є ч. 2 ст. 35 Закону України «Про іпотеку», якою передбачено, що положення ч. 1 цієї статті не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду у встановленому законом порядку.

Аналогічні роз'яснення наведено і в постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин». Так, відповідно до п. 37 цієї постанови невиконання вимог ч. 1 ст. 35 Закону України «Про іпотеку» про надіслання іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги про усунення порушення зобов'язання не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду (на відміну від інших способів звернення стягнення (ч. 3 ст. 33 цього Закону), оскільки іпотекодавець у судовому засіданні має можливість заперечувати проти вимог іпотекодержателя, що відповідає положенням ст. 124 Конституції України.

Більш того, посилаючись на порушення позивачем п. 6.1 договору іпотеки, районний суд безпідставно не взяв до уваги застереження, які містяться у ч. 3 цього пункту та визначають, що положення частини другої цього пункту не є перешкодою для реалізації права іпотеко держателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених права до суду у встановленому законом порядку.

Отже, суд першої інстанції у порушення вимог ст.ст. 214, 215 ЦПК України на зазначені положення закону уваги не звернув, не врахував, що виконання зобовязань позичальника за договором кредиту було забезпечено іпотечним договором, тому звернення позивача до суду за захистом свого порушеного права з вимогою про звернення стягнення на предмет іпотеки не є передчасним, і з огляду на це дійшов необґрунтованого висновку про відмову в задоволенні заявлених вимог.

Разом з тим, суть іпотеки як засобу забезпечення виконання цивільно-правових зобов'язань полягає у тому, що кредитор (іпотекодержатель) набуває право в разі невиконання боржником зобов'язання, забезпеченого іпотекою, одержати задоволення з вартості іпотечного майна переважно перед іншими кредиторами іпотекодавця. Це право відповідно до Закону України «Про іпотеку» підлягає підтвердженню з боку суду.

Згідно з положеннями частини першої статті 39 цього Закону в разі звернення стягнення на предмет іпотеки початкова ціна іпотечного майна, з якої починаються торги, встановлюється рішенням суду.

Оскільки рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки дає право на примусовий продаж іпотечного майна, то викладаючи резолютивну частину рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки, суд повинен обов'язково врахувати вимоги зазначеної норми, тобто встановити у грошовому вираженні початкову ціну предмета іпотеки для його подальшої реалізації, визначену за процедурою, передбаченою частиною шостою ст. 38 Закону України «Про іпотеку».

Позивач в своїх позовних вимогах просив суд звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом реалізації предмета іпотеки з прилюдних торгів в межах процедури виконавчого провадження за початковою ціною на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної субєктом оціночної діяльності на стадії оцінки на цей вид майна під час проведення виконавчих дій.

Проте, визначення початкової ціни предмета іпотеки на підставі незалежної експертної оцінки, визначеної при підготовці до проведення прилюдних торгів, згідно Порядку реалізації арештованого майна, передбаченого Законом України «Про виконавче провадження» суперечить вимогам ст.ст. 39 та 43 Закону України «Про іпотеку».

Виходячи зі змісту поняття ціни як форми грошового вираження вартості товару, послуг тощо, аналізу норм статей 38, 39 Закону України «Про іпотеку», Верховних Суд України в своїх правових висновках дійшов правового висновку, що в розумінні норми ст. 39 цього Закону встановлення в рішенні суду початкової ціни предмета іпотеки, визначеної за процедурою, передбаченою ч. 6 ст. 38 цього Закону, означає встановлення її в грошовому вираженні.

Сторони не досягли згоди щодо ціну продажу предмета іпотеки.

Під час розгляду справи в апеляційній інстанції позивачем було надано звіт про оцінку іпотечного майна, за яким ринкова вартість предмета іпотеки станом на 10 травня 2017 року складає 447 955 грн.

При визначенні розміру заборгованості позичальника за кредитним договором, в рахунок якої необхідно звернути стягнення на іпотечне майно, колегія суддів вважає, що до складу цієї заборгованості не входить сума, яка нараховані Банком на підставі ст. 625 ЦК України та включена до складу заборгованості за кредитним договором, зокрема: 3% за несвоєчасне погашення основного богу у розмірі 1 127,11 євро з огляду на таке.

За змістом ч. 2 ст. 625 ЦК України нарахування інфляційних витрат на суму боргу та 3% річних є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобовязання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних витрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утриманими ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Договором іпотеки забезпечено тільки виконання зобовязань ОСОБА_3 за договором відновлюваної кредитної лінії 2333-н від 2 квітня 2008 року, проте умови договору іпотеки не передбачають забезпечення відповідальності боржника на підставі ст. 625 ЦК України за несвоєчасне погашення основного богу.

За такого, загальна сума заборгованості за кредитним договором, в рахунок погашення якої слід звернути стягнення на іпотечне майно, складає 76 209.55 ( 77 336.66 1 127. 11) євро.

Отже, позовні вимоги Банку підлягають частковому задоволенню. В рахунок погашення заборгованості позичальника ОСОБА_3 за договором відновлюваної кредитної лінії 2333-н від 2 квітня 2008 року у розмірі 76 209.55 євро, з яких: прострочений основний борг по кредиту 29 155 євро; прострочені проценти за користування кредитом 26 319,16 євро; пеня за прострочений основний борг по кредиту 6 471,96 євро; пеня за прострочені проценти за користування кредитом 14 263,43 євро; слід звернути стягнення на предмет іпотеки - трикімнатну квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 71,6 кв.м, житловою площею 41.8 кв.м, яка належить ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 в рівних частках по 1/4 частці у спільній частковій власності на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого органом приватизації управління житлово-комунального господарства Первомайської міської ради 30 червня 2005 року, шляхом реалізації предмета іпотеки з прилюдних торгів за початковою ціною 447 955 грн.

За у рахуванням викладеного, рішення суду першої інстанції на підставі п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Разом з тим, враховуючи, що Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого, як забезпечення кредитів в

іноземній валюті» прийнятий на певний строк з метою захистити житлові права позивальника та майнового поручителя, а також ті обставини, що предмет іпотеки спірна квартира, використовується ОСОБА_7, ОСОБА_3 та ОСОБА_5, як постійне місце проживання, у власності ОСОБА_3 та ОСОБА_5 не знаходиться інше нерухоме житлове майно, колегія суддів вважає за необхідне відстрочити виконання рішення суду на час дії зазначеного Закону.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України на користь Банку підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору на загальну суму 7 673.40 грн., що складає 3 654 грн. сплата судового збору при зверненні до суду з позовом та 4 019.40 грн. за подачу апеляційної скарги, з кожного відповідача в рівних частках по 1 918.35 грн.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Державний Ощадний банк України» в особі філії Одеського обласного управління Публічного акціонерного товариства «Ощадний банк України» задовольнити частково.

Рішення Первомайського міськрайонного суду від 10 лютого 2017 року скасувати та ухвалити нове рішення про часткове задоволення позовних вимог.

В рахунок погашення заборгованості ОСОБА_3 за договором відновлюваної кредитної лінії 2333-н від 2 квітня 2008 року у загальному розмірі 76 209.55 євро, з яких: прострочений основний борг по кредиту 29 155 євро; прострочені проценти за користування кредитом 26 319,16 євро; пеня за прострочений основний борг по кредиту 6 471,96 євро; пеня за прострочені проценти за користування кредитом 14 263,43 євро, звернути стягнення в межах заборгованості на предмет іпотеки трикімнатну квартиру АДРЕСА_2, загальною площею 71,6 кв.м, житловою площею 41.8 кв.м, що належить на праві власності ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 в рівних частках по 1/4 частці у спільній частковій власності на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого органом приватизації управління житлово-комунального господарства Первомайської міської ради 30 червня 2005 року, шляхом реалізації предмета іпотеки з прилюдних торгів за початковою ціною 447 955 грн.

Стягнути з ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 на користь Публічного акціонерного товариства «Ощадний банк України » з кожного по 1 918 грн. 35 коп. судових витрат.

Виконання цього рішення в частині звернення стягнення на предмет іпотеки відстрочити на час дії Закону України № 1304-VП «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого, як забезпечення кредитів в іноземній валюті» від 3 червня 2014 року.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двадцяти днів безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий Л.М. Царюк

Судді: С.Ю. Колосовський

ОСОБА_8