1Справа № 335/8927/15-ц 2/335/33/2017
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2017 року м. Запоріжжя

Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя у складі головуючого судді Рибалко Н.І., за участі секретаря Барсукової В.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Запоріжжя цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_1, третьої особи: ОСОБА_2 акціонерне товариство «УкрСиббанк» про звернення стягнення на предмет іпотеки,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_2 акціонерне товариство «Дельта Банк» звернувся до суду із позовною заявою до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки. В обґрунтування позову зазначив, що між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір №0 від 31.01.2008 року, згідно з умовами якого Банк надав Позичальнику кредитні кошти у розмірі 3606,63 дол. США з розрахунку 12,9% річних за користування кредитом на строк до 31.01.2029 року. В частині надання кредитних коштів АКІБ «УкрСиббанк» свої зобовязання виконав, надавши відповідачеві кредит в розмірі та строки, передбачені кредитним договором. З метою забезпечення виконання грошових зобовязань за вказаним кредитним договором ОСОБА_1 за договором іпотеки від 31.01.2008 року передала в іпотеку однокімнатну квартиру загальною площею 37,28 кв.м., житловою 20,37 кв.м., що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .08.12.2011 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 акціонерним товариством «Дельта Банк» було укладено Договір купівлі-продажу прав вимоги, відповідно до якого в порядку, обсязі та на умовах, визначених даним Договором, АКІБ «УкрСиббанк» передає (відступає) АТ «Дельта Банк» права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, внаслідок чого АТ «Дельта Банк» замінює АКІБ «Укрсиббанк» як кредитора у зазначених зобовязаннях, а внаслідок передачі від АКІБ «Укрсиббанк» до АТ «Дельта Банк» прав вимоги до боржників, до АТ «Дельта Банк» переходить (відступається) право вимоги (замість АКІБ «Укрсиббанк») від боржників повного, належного та реального виконання обовязків за кредитними та забезпечувальними зобовязаннями. Позичальник умови кредитного договору належним чином не виконує, про що неодноразово повідомлявся. Однак, зобовязання не виконані, у звязку з чим, станом на 31.07.2015 року за Відповідачем наявна заборгованість у сумі 128 750,63 грн., з яких: сума заборгованості за кредитом 71904,75 грн.;сума заборгованості за відсотками 56845,88 грн. Позивач просить суд в рахунок виконання основного зобовязання щодо оплати заборгованості за кредитним договором у розмірі 128 750,63 грн., з яких: сума заборгованості за кредитом -71904,75 грн., сума заборгованості за вісотками 56845,88 грн., звернути стягнення на предмет потеки, а саме однокімнатну квартиру загальною площею 37,28 кв.м., житловою 20,37 кв.м., що розташована за адресою: АДРЕСА_2., яка належить іпотекодавцю на праві власності на підставі Договору купівлі-продажу посвідченого 31.01.2008 року приватним нотаріусом Запорізького МНО ОСОБА_3 реєстраційний номер 394, про що зроблено запис у Державному реєстрі правочинів за реєстраційним номером №2662628 шляхом визнання права власності на нього за ОСОБА_2 акціонерним товариством «Дельта Банк»; визнати за публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» право власності на однокімнатну квартиру загальною площею 37,28 кв.м., житловою 20,37 кв.м., що розташована за адресою: АДРЕСА_2.

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 10 березня 2016 року до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, було залучено ОСОБА_2 акціонерне товариство «Укрсиббанк».

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити в повному обсязі з підстав, зазначених у ньому.

Відповідач проти позову заперечувала в повному обсязі, надала суду письмові заперечення, також просила суд застосувати строки позовної давності, про що також надала відповідну заяву.

Третя особа ПАТ «УкрСиббанк» в судове засідання не зявися, про день, час та місце слухання справи повідомлявся у встановленому законом порядку.

Дослідивши матеріали цивільної справи, письмові доказиу справі , суд вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню, у звязку з наступним.

Судом встановлено, що 31 січня 2008 року між АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк», та ОСОБА_1 укладено договір про надання споживчого кредиту №0, 11 серпня 2008 року укладено додаткову угоду №1 до кредитного договору, відповідно до умов яких остання отримала у кредит у розмірі 3603,63 дол. США зі сплатою 12,90 % річних та умовою повернення коштів не пізніше 31 січня 2029 року.

Цього ж дня на забезпечення виконання грошових зобов'язань за кредитним договором між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 укладено договір іпотеки №0/3, за умовами якого остання передала банку в іпотеку належну їй на праві власності однокімнатну квартиру загальною площею 37,28 кв.м., житловою 20,37 кв.м., що розташована за адресою: АДРЕСА_2., яка належить іпотекодавцю на праві власності на підставі Договору купівлі-продажу посвідченого 31.01.2008 року приватним нотаріусом Запорізького МНО ОСОБА_3 реєстраційний номер 394, про що зроблено запис у Державному реєстрі правочинів за реєстраційним номером №2662628.

8 грудня 2011 року між АКІБ «УкрСиббанк» (правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк») та ПАТ «Дельта Банк» укладено договір купівлі-продажу права вимоги, за яким ПАТ «Дельта Банк» набуло право вимоги за кредитним та забезпечувальним договорами, укладеними між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1

Згідно з наданим банком розрахунком за кредитним договором утворилась заборгованість, яка станом на 31.07.2015 року становить 128 750,63 грн., з яких: сума заборгованості за кредитом 71904,75 грн.; сума заборгованості за відсотками 56845,88 грн.

Згідно п. 1.4 кредитного договору визначено, що кредит надається Позичальникові для особистих потреб - придбання квартири.

За змістом п. 2.1 кредитного договору у забезпечення виконання зобов'язань Позичальника за даним договором Банком приймається застава нерухомості, а саме: однокімнатна квартира загальною площею 37,28 кв.м., житловою 20,37 кв.м., що розташована за адресою: АДРЕСА_2. , яка належить іпотекодавцю на праві власності.

Розділ 6 кредитного договору передбачає порядок дострокового повернення кредиту за вимогою Банку.

Зокрема, п. 6.1.2. передбачає право Банку визнати термін повернення кредиту таким, що настав згідно пункту 1.2.2. Договору, та вимагати від Позичальника дострокового повернення всієї суми кредиту та повної сплати плати за кредит, змінивши при цьому терміни повернення кредиту та плати за кредит в сторону зменшення.

Пунктом 6.2. Кредитного договору передбачено наступне: в разі застосування Банком права, передбаченого пунктом 6.1.2. Договору, порядок дострокового повернення всієї суми кредиту та дострокової сплати плати за кредит є наступним: Банк повідомляє Позичальника про встановлення нового (дострокового) терміну повернення всієї суми кредиту та сплати плати за користування таким кредитом за Договором шляхом направлення відповідної письмової вимоги поштою за адресою позичальника. Терміни дострокового повернення кредиту та сплати плати за кредит вважаються такими, що настали, а кредит і плата за кредит - обовязковим до повернення і сплати Банку в повному обсязі з 32 (тридцять другого) календарного дня, рахуючи з дати одержання Позичальником повідомлення (вимоги) Банку про дострокове повернення кредиту. Терміни дострокового повернення кредиту та сплати плати за кредит вважаються такими, що настали, а кредит і плата за кредит - обовязковим до повернення і сплати Банку в повному обсязі з 41 (сорок першого) календарного дня, рахуючи з дати відправлення Позичальнику повідомлення (вимоги) Банку про дострокове повернення кредиту та плати за кредит, у випадку неотримання Позичальником вищевказаного повідомлення (вимоги) банку внаслідок зміни Позичальником адреси або з інших підстав протягом 40 днів, рахуючи з дати направлення Позичальнику повідомлення (вимоги) Банку.

В матеріалах справи міститься вимога ПАТ «Укрсиббанк» від 14 квітня 2010 року за №133-428-91, згідно до якої зазначено наступне: «у звязку з тривалим невиконанням своїх зобовязань, АТ « Укрсиббанк» використовує своє право передбачене кредитним договором та заявляє про зміну термінів повернення кредиту та процентів за користування кредитними коштами в сторону їх зменшення та вимагає негайного виконання Позичальником порушеного зобовязання та сплати заборгованості протягом 31 календарного дня з дати отримання цього повідомлення, на 32 календарний день з дати одержання даної заяви термін повернення всієї суми кредиту та процентів буде вважатись таким, що настав, а кредитна заборгованість обовязковою для повернення в повному обсязі».

Листом від 25 серпня 2015 року ПАТ «Дельта банк» направило відповідачу вимогу про звернення стягнення на предмет іпотеки в разі невиконання порушеного зобов'язання у тридцятиденний строк, а також попереджено, що у випадку невиконання вимоги на предмет іпотеки буде звернуто стягнення.

При вирішенні даної справи суд виходить із наступного:

Статтею 11 ЦК України передбачено, що угода (договір) є підставою виникнення цивільних прав і обовязків.

Згідно зі статтею 572 ЦК України, в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

Іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи (частина 1 статті 575 ЦК України).

Іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом (стаття 1 Закону України «Про іпотеку»).

Згідно частини 1 статті 11 Закону України «Про іпотеку» майновий поручитель несе відповідальність перед іпотекодержателем за невиконання боржником основного зобов'язання виключно в межах вартості предмета іпотеки.

Відповідно до частині 1 статті 12 Закону України «Про іпотеку», у разі порушення іпотекодавцем обов'язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки.

Згідно частини 1 статті 33 Закону України «Про іпотеку», у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.

Згідно з пунктом 4.5 укладеного між сторонами договору іпотеки звернення стягнення за рішенням суду та виконавчим написом нотаріуса здійснюються відповідно до Закону України «Про іпотеку».

Відповідно до пункту 5.1 іпотечного договору сторони досягли згоди про можливість звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання. Позасудове врегулювання здійснюється одним із наступних способів звернення стягнення на предмет іпотеки: 5.2.1. передача іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобовязання на підставі окремого договору про задоволення вимог іпотекодержателя; 5.2.2. отримання іпотекодержатлем права продати предмет іпотеки від свого імені будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу в порядку, встановленому статтею 38 Закону України «Про іпотеку».

Згідно з п.5.3. іпотечного договору позасудове врегулювання може бути застосоване сторонами в будь-який момент звернення стягнення на предмет іпотеки, але в будь-якому разі до моменту набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Частиною 2 ст. 16 ЦК України передбачено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів судом може бути визнання права, в тому числі права власності на майно. Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. 3 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Згідно із ч. 3 ст. 36 Закону України «Про іпотеку» договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору, за своїми правовими наслідками, може передбачати передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання в порядку, встановленому ст. 37 Закону України «Про іпотеку».

Порядок реалізації предмета іпотеки за рішенням суду врегульовано статтею 39 Закону України «Про іпотеку», якою передбачено, що в разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначається, зокрема, спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону. Можливість виникнення права власності за рішенням суду передбачена лише у статтях 335 та 376 ЦК України. В інших випадках право власності набувається з інших не заборонених законом підстав, зокрема з правочинів (ч. 1 ст. 328 цього Кодексу). Стаття 392 ЦК України, у якій йдеться про визнання права власності, не породжує, а підтверджує наявне в позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, у тому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне в позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності.

Аналіз положень статей 33, 36, 37, 39 Закону України «Про іпотеку», статей 328, 335, 376, 392 ЦК України дає підстави для висновку про те, що законодавцем визначено три способи захисту задоволення забезпечених іпотекою вимог кредитора шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки: судовий (на підставі рішення суду) та два позасудові (на підставі виконавчого напису нотаріуса та згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя). У свою чергу позасудовий спосіб захисту за договором про задоволення вимог іпотекодержателя або за відповідним застереженням в іпотечному договорі реалізується шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки або надання права іпотекодержателю від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу.

При цьому договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, що передбачає передачу іпотекодержателю права власності, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно (частина перша статті 37 Закону України «Про іпотеку»).

Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України в постановах від 14 вересня 2016 року в справі № 6-1219цс16, від 26 жовтня2016 року в справі № 6-1625цс16 та від 02 листопада 2016 року в справі № 6-2457цс16.

При вирішенні даної категорії справ слід встановити наявність чи відсутність згоди іпотекодавця на позасудовий спосіб врегулювання питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов'язань, а також здійснення виконавчого напису нотаріусом, як правову підставу для реєстрації права власності іпотекодержателя, якщо такі умови передбачені умовами договору іпотеки.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 30 березня 2016 рокуу справі № 6-1851цс15, яка відповідно до положень ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України.

З указаного вбачається, що порушені права позивача не підлягають захисту шляхом задоволення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки із використання правого механізму, визначеному ч. 1 ст. 37 Закону України, оскільки у пунктах 5.1, 5.2, 5.2.1, 5.2.2, 5.3 договору іпотеки визначено, що передача іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання на підставі окремого договору про задоволення вимог іпотекодержателя у порядку, встановленому Законом України «Про іпотеку», або отримання іпотекодержателем права продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу від імені іпотекодавців на підставі окремого договору про задоволення вимог іпотекодержателя у порядку встановленому Законом України «Про іпотеку» можливо лише шляхом позасудового врегулювання до моменту набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Після чого такий захист можливий лише шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до ст. 39 Закону України, якщо є законні підстави.

Таким чином, іпотечним договором визначено, що задоволення вимог іпотекодержателя шляхом отримання права власності на предмет іпотеки є одним із позасудових способів врегулювання і здійснюється на підставі окремого договору про задоволення вимог іпотекодержателя.

Позивачем не наданий окремий договір про задоволення вимог іпотекодержателя, про який йдеться в п. 5.2. укладеного між сторонами договору іпотеки.

З огляду на цю обставину у контексті положень Закону України "Про іпотеку" та правових позицій Верховного Суду України щодо застосування цього Закону, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення заявленого позову.

Також суд приходить до висновку, що Позивачем пропущено строки позовної давності, про застосування яких Відповідачем зроблено відповідну заяву, яка міститься в матеріалах справи.

В матеріалах справи міститься вимога ПАТ «Укрсиббанк» від 14 квітня 2010 року за №133-428-91, згідно до якої АТ « Укрсиббанк» використовує своє право передбачене кредитним договором за заявляє про зміну термінів повернення кредиту та процентів за користування кредитними коштами в сторону їх зменшення. Так, на 32 календарний день з дати одержання даної заяви Позичальником термін повернення всієї суми кредиту та процентів буде вважатись таким, що настав, а кредитна заборгованість обовязковою для повернення в повному обсязі.

Судом встановлено, що вказана вимога була отримана Відповідачем 16.11.2011 року. Вказані обставини підтвердила у суді і допитаний свідок ОСОБА_4, яка пояснила, що особисто вручила Відповідачу дану письмову вимогу про необхідність дострокового виконання зобовязання за вищезазначеним кредитним договором.

Судом також встановлено, що в серпні 2011 року ПАТ «УкрСиббанк» звертався до Відповідача із позовом про стягнення заборгованості за вищезазначеним кредитним договором, в якому просив суд достроково стягнути з боржника та поручителя всю суму тіла кредиту та процентів за користування кредитними коштами. Провадження за вказаним позовом було відкрито на підставі Ухвали Ленінського районного суду м. Запоріжжя про відкриття провадження у справі від 29 вересня 2011 року по справі №2-3495/11 (пров.№2/814/486/2012 року). Ухвалою Ленніського районного суду м. Запоріжжя від 05.03.2012 року по справі №2-3495/11 провадження №2/814/486/2012 у звязку з повторною неявкою позивача поданий позов було залишено без розгляду.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Так, за зобов'язанням з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п'ята статті 261 ЦК України).

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у статтях 252 - 255 ЦК України.

При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, скільки з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Стаття 266 ЦК України передбачає, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно, звернення стягнення, тощо).

За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Отже, перебіг позовної давності щодо повернення кредиту у цілому обчислюється із дня настання строку виконання основного зобов'язання, яким є строк виконання зобов'язання у повному обсязі (кінцевий строк) або у зв'язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково.

Пред'явлення вимоги про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом є зміною строку виконання зобов'язання та зумовлює перебіг позовної давності.

Якщо кредитор змінює на підставі частини другої статті 1050 ЦК України строк виконання основного зобов'язання, позовна давність обчислюється від цієї дати.

Пред'явивши вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, сплату процентів за його користування та пені, кредитор відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобов'язання й був зобов'язаний пред'явити позов до боржника протягом трьох років від дати порушення боржником встановленого банком строку для дострокового повернення кредиту.

Судом встановлено, що у зв'язку з порушенням Позичальником умов кредитного договору щодо повернення кредиту банк відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України та умов кредитного договору (розділ 6 кредитного договору) використав право достроково вимагати стягнення з позичальника та поручителя заборгованості за кредитним договором, надіславши їм письмову вимогу від 14 квітня 2010 року за №133-428-91 про дострокове повернення всієї суми кредиту й пов'язаних із ним платежів, попередивши, що з 32 календарного дня після одержання вимоги термін повернення всієї суми кредиту та процентів буде вважатись таким, що настав, а кредитна заборгованість обовязковою для повернення в повному обсязі.

Вимога Позичальником отримана 16.11.2011 року, тобто з 18.12.2011 року термін повернення достроково всієї суми кредиту та процентів за вказаним кредитним договором вважається таким, що настав. Таким чином, з 19.12.2011 року почав відліковуватися трирічний строк позовної давності, і відповідно закінчився 19.12.2014 року. Позивач звернувся до суду 02.09.2015 року, тобто з пропуском строку позовної данвості.

Вказаний висновок суду відповідає правовим позиціям, викладеним у Постановах Верховного суду України від 27 січня 2016 року по справі №6-990цс15, від 02 грудня 2015 року по справі № 6-1707цс15.

Керуючись ст. ст. 3, 8, 10, 11, 60, 88, 212-215 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_1, третьої особи: ОСОБА_2 акціонерне товариство «УкрСиббанк» про звернення стягнення на предмет іпотеки залишити без задоволення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Н.І. Рибалко