У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 лютого 2017 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Дем'яносова М.В.,

суддів: Леванчука А.О., Ситнік О.М.,

Маляренка А.В., Ступак О.В.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» про захист прав споживача, стягнення грошових коштів, за касаційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» на додаткове рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 11 лютого 2016 року та рішення апеляційного суду Запорізької області від 12 травня 2016 року та за касаційною скаргою ОСОБА_3 рішення апеляційного суду Запорізької області від 12 травня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» (далі -ПАТ Дельта Банк») про захист прав споживача, стягнення грошових коштів, посилаючись на те, що 11 листопада 2014 року між ним та ПАТ «Дельта Банк» був укладений договір № 311 банківського вкладу (депозиту) «Найкраща пропозиція on-line» у гривнях, відповідно до якого банк прийняв від вкладника на рахунок, указаний у п.1.6 договору, суму в розмірі 50 тис. грн з процентною ставкою 13 % річних строком до 09 лютого 2015 року. По закінченню строку дії договору сума вкладу була перерахована на його поточний рахунок, проте він був обмежений у можливості зняти з поточного рахунку готівку, тому просив суд визнати дії відповідача неправомірними та стягнути з банку суму банківського вкладу в розмірі 50 тис. грн та моральну шкоду в розмірі 100 тис. грн.

У травні 2015 року ОСОБА_3 подав до суду доповнення до позовної заяви, в яких просив суд стягнути з відповідача банківський вклад у сумі 54 642,16 грн.

У червні 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду з доповненнями, у яких просив стягнути з відповідача різницю у процентній ставці за період з 10 лютого 2015 року по 02 березня 2015 року в сумі 309 грн, інфляційні витрати за час прострочення виплати за період з 10 лютого 2015 року 11 червня 2015 року в сумі 16 028,97 грн, три проценти річних у розмірі 520,28 грн та витрати на правову допомогу в розмірі 4 872 грн.

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 18 червня 2015 року прийнято відмову позивача від позову в частині позовних вимог щодо стягнення банківського вкладу з процентами в розмірі 54 642,16 грн, провадження у цій частині закрито.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 18 червня 2015 року, яке залишено без змін ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 11 серпня 2015 року, в задоволенні вимог ОСОБА_3 про стягнення моральної шкоди відмовлено.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 18 червня 2015 року про визнання неподаними доповнення ОСОБА_3 до позовної заяви від 18 травня та 16 червня 2015 року та повернення їх позивачеві було скасовано ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 11 серпня 2015 року, питання передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

При новому розгляді ухвалою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 17 вересня 2015 року доповнення до позовної заяви ОСОБА_3 залишено без руху та ухвалою цього ж суду від 30 вересня 2015 року доповнення до позову визнані неподаними та повернуті позивачу.

Ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 03 грудня 2015 року вказана ухвала судді першої інстанції скасована та питання передано на новий розгляд.

Додатковим рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 11 лютого 2016 року позов ОСОБА_3 до ПАТ «Дельта Банк» про стягнення інфляційних витрат, 3 % річних, різниці у відсотковій ставці за період прострочення виплати депозитного вкладу задоволено частково.

Стягнуто з ПАТ «Дельта Банк» на користь ОСОБА_3 3 % річних у розмірі 191,60 грн, інфляційні втрати у розмірі 2 650 грн, упущену вигоду у розмірі 4 296,58 грн, а всього 7 138,24 грн.

Вирішено питання судових витрат.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Запорізької області від 12 травня 2016 року додаткове рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 11 лютого 2016 року змінено в частині стягнення трьох процентів річних та упущеної вигоди, зменшено розмір стягнутої з ПАТ «Дельта Банк» на користь ОСОБА_3 трьох процентів річних - з 191,66 грн до 90,70 грн, упущеної вигоди - з 4 296,58 грн до 2 785,36 грн. У зв'язку із чим загальну суму стягнення з ПАТ «Дельта Банк» на користь ОСОБА_3 зменшено з 7 138,24 грн до 3 269,60 грн.

У решті рішення в оскаржуваній частині залишено без змін.

У касаційній скарзі ПАТ «Дельта Банк» просить скасуватидодаткове рішення суду першої інстанції та рішення апеляційного суду, мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права й неправильним застосуванням норм матеріального права, та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 в повному обсязі.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати рішення апеляційного суду в частині відмови в задоволенні його вимоги щодо упущеної вигоди, мотивуючи свою вимогу порушенням судом норм процесуального права й неправильним застосуванням норм матеріального права, та ухвалити нове рішення щодо стягнення на його користь упущеної вигоди, у решті рішення залишити без змін.

Відповідно до п. 6 розд. XII«Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши доповідь судді, вивчивши матеріали цивільної справи та дослідивши доводи касаційної скарги, вважає, що касаційні скарги підлягають задоволенню частково з таких підстав.

Ухвалюючи додаткове рішення, суд першої інстанції вказував на те, що внаслідок неналежного виконання зобов'язань за депозитним договором, згідно зі ст. 625 ЦК України позовні вимоги з відшкодування 3 % річних від простроченої суми підлягають задоволенню частково, за період неповернення коштів позивачу від дня закінчення строку дії договору - 09 лютого 2015 року - до дня початку процедури введення тимчасової адміністрації банку 03 березня 2015 року, а також підлягають стягненню інфляційні втрати за такий самий період. Крім цього, стягненню підлягають й збитки, які зазнав позивач через неналежне виконання банком умов договору.

Апеляційний суд, переглядаючи справу в апеляційному порядку, погодився з висновками суду першої інстанції про те, що внаслідок неналежного виконання зобов'язань за депозитним договором від 11 листопада 2014 року № 311 згідно з вимогами ст. ст. 22, 611, 610, 625 ЦК України підлягають стягненню 3 % річних від простроченої суми, інфляційні втрати та упущена вигода за період від закінчення строку депозитного договору та неповернення суми вкладу до дня початку процедури введення тимчасової адміністрації банку. Однак суд не погодився з проведеними судом першої інстанції розрахунком та ухвалив рішення змінивши розмір стягнутих з банку на користь позивача коштів.

Проте з такими висновками погодитися не можна.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Частиною 1 ст. 212 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Вказаним вимогам судові рішення не відповідають.

Установлено, що 11 листопада 2014 року між ПАТ «Дельта Банк» та ОСОБА_3 укладено договір № 3110 банківського вкладу (депозиту) «Найкраща пропозиція on-Iine» у гривнях, відповідно до умов якого банк прийняв від вкладника грошові кошти у розмірі 50 тис. грн під 13 % річних строком до 09 лютого 2015 року (а. с. 8).

Відповідно до п. 1.9 цього договору нараховані проценти за вкладом виплачуються одночасно з поверненням суми вкладу по закінченні строку розміщення вкладу або в інший термін дострокового припинення дії цього договору у випадках, передбачених цим договором та правилами, шляхом зарахування на поточний рахунок вкладника, операції за яким можуть здійснюватись з використанням електронних платіжних засобів, № 3895, відкритий в установі банку.

09 лютого 2015 року банком на було перераховано депозитний вклад та проценти на вклад на поточний рахунок вкладника (а. с. 169, 170).

Відповідно до ч. 1 ст. 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). Договором може бути передбачено внесення грошової суми на інших умовах її повернення.

Згідно з ч. ч. 1, 3 ст. 1066 ЦК України за договором банківського рахунку банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

Згідно з п. 1.3 ст. 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» дата валютування - це зазначена платником у розрахунковому документі або в документі на переказ готівки дата, починаючи з якої кошти, переказані платником отримувачу, переходять у власність отримувача.

Відповідно до п. 7.1.2 ст. 7 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» поточний рахунок - це рахунок, що відкривається банком клієнту на договірній основі для зберігання коштів і здійснення розрахунково-касових операцій за допомогою платіжних інструментів відповідно до умов договору та вимог законодавства України.

Отже, кошти, переказані платником отримувачу, з моменту їх зарахування на рахунок переходять у власність останнього, який має виключне право розпорядження ними, а банк, у свою чергу, у межах договору та відповідно до вимог законодавства виконує функції з обслуговування банківського рахунку клієнта (здійснює зберігання коштів, за розпорядженням клієнта проводить розрахунково-касові операції за допомогою платіжних інструментів тощо) і не є набувачем цих коштів.

Такий же правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 02 вересня 2014 року в справі № 3-80гс14.

Разом з тим відповідно до ч. 1 ст. 1074 ЦК України обмеження прав клієнта щодо розпорядження грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансування тероризму, передбачених законом.

Тобто випадки обмеження прав клієнта щодо розпорядження коштами, які знаходяться на його рахунку, можуть бути передбачені в спеціальному законі.

Процедура щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку врегульована Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», який є спеціальним законом, що регулює дані правовідносини.

Згідно з п. 16 ст. 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» тимчасова адміністрація - процедура виведення банку з ринку, що запроваджується фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом.

Як убачається з матеріалів справи, на підставі постанови правління Національного банку України від 02 березня 2015 року № 150 «Про віднесення ПАТ «Дельта Банк» до категорії неплатоспроможних» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 02 березня 2015 року прийнято рішення № 51 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «Дельта Банк», згідно з яким у період із 03 березня 2015 року до 02 червня 2015 року в банку запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію в ПАТ «Дельта Банк».

Таким чином, починаючи з 03 березня 2015 року банк здійснює свою діяльність на підставі Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

У спорах, пов'язаних із виконанням банком, у якому введена тимчасова адміністрація та/або запроваджена процедура ліквідації, своїх зобов'язань перед його кредиторами, норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є спеціальними і цей Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у цих правовідносинах.

Згідно зі ст. 26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, станом на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на цей день, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200 000 грн. Адміністративна рада Фонду не має права приймати рішення про зменшення граничної суми відшкодування коштів за вкладами.

Статтею 36 зазначеного Закону врегульовано наслідки запровадження тимчасової адміністрації, зокрема, під час тимчасової адміністрації не здійснюється: задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку; примусове стягнення майна (у тому числі коштів) банку, накладення арешту та звернення стягнення на майно (у тому числі кошти) банку (виконавче провадження щодо банку зупиняється, у тому числі знімаються арешти, накладені на майно (у тому числі на кошти) банку, а також скасовуються інші вжиті заходи примусового забезпечення виконання рішення щодо банку).

Відповідно до ч. 6 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» обмеження, встановлене п. 1 ч. 5 цієї статті, не поширюється на зобов'язання банку, зокрема, щодо виплати коштів за вкладами вкладників за договорами, строк яких закінчився, та за договорами банківського рахунку вкладників. Зазначені виплати здійснюються в межах суми відшкодування, що гарантується Фондом, в національній валюті України.

За правилами ч. 2 ст. 46 цього Закону з дня призначення уповноваженої особи Фонду банківська діяльність завершується закінченням технологічного циклу конкретних операцій у разі, якщо це сприятиме збереженню чи збільшений ліквідаційної маси.

Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України № 6-2001цс15 від 20 січня 2016 року.

Встановивши, що під час дії у банку тимчасової адміністрації, 12 червня 2015 року позивачу було повністю виплачено вклад та залишок нарахованих на вклад процентів, а також, що договір банківського вкладу припинив свою дію 09 лютого 2015 року, а депозитні кошти, у передбаченому договором порядку, були перераховані на інший рахунок позивача, який передбачений угодою між сторонами, апеляційний суд на порушення вимог ст. ст. 212, 316 ЦПК України на зазначені положення закону уваги не звернув, заперечень відповідача належним чином не перевірив, не звернув уваги на те, що з 03 березня 2015 року Фонд запровадив тимчасову адміністрацію та розпочав процедуру виведення ПАТ «Дельта Банк» з ринку й не врахував, що на момент постановлення апеляційним судом рішення у вказаній справі у банку вже було введено тимчасову адміністрацію, що унеможливило стягнення коштів у будь-який інший спосіб, аніж це передбачено Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Відповідно до ч. 2 ст. 338 ЦПК України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення судом норм процесуального права, що унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ураховуючи, що фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, апеляційним судом повністю не встановлені, судове рішення не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, зазначені вище порушення призвели до неправильного вирішення спору, що в силу ч. 3 ст. 338 ЦПК України є підставою для його скасування із передачею справи на новий розгляд до апеляційного суду.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційні скарги Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» та ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Запорізької області від 12 травня 2016 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.В. Дем'яносов

Судді: А.О. Леванчук

А.В.Маляренко

О.М.Ситнік

О.В.Ступак