Справа № 303/6577/16-ц
У Х В А Л А

Іменем України

18 вересня 2017 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Закарпатської області у складі:

головуючого-судді: Мацунича М.В.

суддів: Кожух О.А., Куштана Б.П.

з участю секретаря: Терпай С.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ужгород цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 07 лютого 2016 року за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

встановила:

Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (далі по тексту - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості. Позов вмотивовано тим, що 04.04.2006 року між позивачем та відповідачем був укладений договір б/н, відповідно до якого останній отримав кредит у розмірі 2000,00 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. У порушення зазначених норм та умов договору відповідач зобовязання за вказаним договором належним чином не виконав та заборгував позивачу 11140,07 гривень.

Рішенням Мукачівського міськрайонного суду від 07.02.2017 року в задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» відмовлено.

Не погоджуючись з даним рішенням ПАТ КБ «ПриватБанк» оскаржив його в апеляційному порядку. В апеляційній скарзі просить рішення суду скасувати та постановити нове рішення про задоволення позову. Зокрема зазначає, що суд помилково відмовив у позові через сплив строків позовної давності, так як не врахував п.п. 9.3., 9.12. Умов, згідно яких, картрахунки відкриваються на невизначений термін та передбачено автоматичну пролонгацію договору.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, вважає що вона не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Встановлено, що 18.08.2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір шляхом приєднання (частина перша статті 634 ЦК України). Відповідно до нього ОСОБА_1 отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту в розмірі 2000,00 грн. на платіжну картку під 36% річних з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки (а.с.6).

Відповідно до наданого позивачем розрахунку за ОСОБА_1 рахується заборгованість по даному кредитному договору у розмірі 11140,07 грн. (а.с.4, 5).

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем пропущено строки позовної давності.

З даним висновком суду першої інстанції повністю погоджується колегія суддів оскільки, такий ґрунтується на матеріалах справи.

Зокрема, відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобовязань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Згідно зі статтею 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги.

Відповідно до пунктів 3.1.1, 5.4 правил користування платіжною карткою граничний строк дії картки (місяць і рік) указано на ній і вона дійсна до останнього календарного дня такого місяця, строк погашення процентів за кредитом визначено щомісячними платежами, а строк погашення кредиту в повному обсязі визначено останнім днем місяця вказаного на картці (поле MONTH).

Подібного висновку дійшов Верховний Суд України в своїй Постанові № 6-14цс14 від 19 березня 2014 року, яка є обовязковою для всіх судів України (ч. 2 ст. 214, ч.1 ст. 360-7 ЦПК України).

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги з посиланням на п.9.12. Умов якими передбачено автоматичну пролонагацію строку дію договору на 1 рік, оскільки згідно ч. 5 ст. 261 ЦК України за зобовязанням з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Колегія суддів констатує, що поняття «строк виконання зобовязання» та «строк дії договору» не є тотожними. При цьому законодавством визначено початком перебігу позовної давності саме зі спливом строку виконання зобовязання, а відтак, строк дії договору не має самостійного правового значення для правильного вирішення даного питання.

Також безпідставним є посилання апелянта на п.9.3. Умов, оскільки відкриття карткового рахунку на невизначений строк також не є встановленням строку виконання зобовязання. В даному випадку строк виконання зобовязання в повному обсязі чітко визначено у п.5.4. правил користування платіжною карткою - такий є останнім днем місяця вказаного на картці і саме з цією датою повязаний початок перебігу позовної давності.

Під час розгляду справи в апеляційні інстанції, банком надано довідку з якої вбачається, що за вказаним кредитним договором видано кредитну картку з строком дії до 04/09, після чого один раз перевипущено кредитну картку з строком дії 04/13 (а.с. 56). Інших даних щодо перевипуску кредитної картки після квітня місяця 2013 року, матеріали справи не місять.

Відповідно до ч.ч. 4, 5 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач ставив питання про застосування строків позовної давності, а тому, суд обґрунтовано відмовив у позові через сплив строків позовної давності, зважаючи на те, що позов предявлено у листопаді 2016 року (враховуючи сплив трирічного терміну починаючи з квітня 2013 року та те, що датою останнього платежу на погашення кредиту є листопад 2012 року).

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, що відповідно до приписів ст. 308 ЦПК України є підставою для відхилення апеляційної скарги та залишення рішення суду першої інстанції без змін.

Виходячи з наведеного та керуючись нормами статей 307, 308, 313, 314, 315 і 319 ЦПК України, колегія суддів,

ухвалила:

апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк», відхилити.

Рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 07 лютого 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів із дня набрання нею законної сили.

Суддя-доповідач

Судді