КУЙБИШЕВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 319/1674/16-ц
Провадження №2/319/94/2017
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 лютого 2017 року смт.Більмак

Куйбишевський районний суд Запорізької області в складі:

головуючого судді Валігурського Г.Ю.,

при секретарі Шипко А.В.,

за участю:

представника позивача ОСОБА_1

без участі представника відповідача,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Куйбишевського районного суду Запорізької області цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Донецькоблгаз» (далі ПАТ «Донецькоблгаз», Товариство) про стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку нарахованої та несплаченої заробітної плати, компенсації втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати, -

в с т а н о в и в:

До Куйбишевського районного суду Запорізької області 26 грудня 2016 року надійшла позовна заява ОСОБА_2 до ПАТ "Донецькоблгаз" якою він просить стягнути 137276 грн. 85 коп. середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку нарахованої та несплаченої заробітної плати, 1306 грн. 84 коп. компенсації втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати, 10000 грн. моральної шкоди.

Ухвалою суду від 27.02.2017 позовну заяву в частині вимог про стягнення 10000 грн. моральної шкоди залишено без розгляду.

У позовній заяві ОСОБА_2 зазначає, що з 19 травня 2014 року по 30 червня 2015 року перебував з відповідачем в трудових відносинах, а саме працював на посаді головного інженера в Шахтарському управлінні по газопостачанню та газифікації ПАТ "Донецькоблгаз".

З квітня 2015 року заробітна плата на підприємстві не виплачувалась, у звязку з чим за період з 01.04.2015 по 30.06.2015 заборгованість Товариства перед позивачем із заробітної плати становила 18296 грн. 72 коп.

Сума заборгованості із заробітної плати була фактично стягнута 30 вересня 2016 року на підставі судового наказу, виданого Куйбишевським районним судом Запорізької області 01 грудня 2015 року у справі №319/1661/15-ц.

Таким чином, на день звільнення 30.06.2015 відповідач зобовязаний був виплатити йому належну заробітну плату, тобто в день звільнення, але фактично заробітна плата виплачена лише 30.09.2016 року.

Враховуючі вказані обставини вважає, що відповідач має сплатити за 317 днів (з 01.07.2015 по 30.09.2016) на його користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 137276 грн. 85 коп., а також компенсацію втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків у розмірі 1306 грн. 84 коп.

Представник позивача у судовому засіданні підтримав позов та надав пояснення на обґрунтування позовних вимог, просив позов задовольнити та стягнути з відповідача на користь позивача 137276 грн. 85 коп. середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку нарахованої та несплаченої заробітної плати, 1306 грн. 84 коп. компенсації втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати.

Відповідачем надіслано заяву №374 від 11.01.2017 про розгляд справи без участі його представника. У письмових запереченнях на позовну заяву від 11.01.2017 №375 відповідач зазначає, що ПАТ «Донецькоблгаз» є юридичною особою, до складу якого входять 19 відокремлених структурних підрозділів, зокрема й Шахтарське управління по газопостачанню та газифікації (далі за текстом - Управління), яке розташоване за адресою: 86200, вул. Комунарів, 26, м. Шахтарськ Донецької області. Відповідно до Положення Управління наділено повноваженнями приймання на роботу, нарахування заробітної плати, має власний баланс та розрахункові рахунки. З 30.06.2015 фактично даний структурний підрозділ не працює, у звязку з блокуванням його роботи на непідконтрольній Державній владі території та у звязку проведенням на території м. Шахтарськ антитерористичної операції. Товариство зверталось до правоохоронних органів із заявою про скоєння злочину та відкрито кримінальне провадження по факту захоплення невстановленими особами адміністративної будівлі Управління. Документи з Управління Товариство отримати не може, підтвердити або спростувати обставини щодо перебування позивача у трудових відносинах з Товариством, нарахування йому заробітної плати та наявної заборгованості з її виплати також не має можливості, оскільки всі первинні бухгалтерські та кадрові документи знаходяться в захоплених приміщеннях Управління. Печатки Управління втрачені. Усі додані позивачем документи відповідач вважає недостовірними (сфальшованими), виданими невстановленими особами з проставлянням невідомих штампів та печаток. Також зазначає, що відповідно до сертифікатів Торгово-промислової палати України засвідчено настання обставин непереборної сили з 01.07.2014 для ПАТ «Донецькоблгаз» при здійсненні господарської діяльності на території Донецької області щодо виконання законодавчих актів України (на момент видачі сертифікатів обставини тривають та дату закінчення їх терміну встановити не можливо).

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши письмові заперечення відповідача та матеріали справи, суд дійшов наступних висновків.

Позивач ОСОБА_3 згідно копії трудової книжки серії АХ №158280 працював з 19.05.2014 року в Шахтарському управлінні по газопостачанню та газифікації.

Згідно копії трудової книжки 30 червня 2015 року наказом № 107-Л від 24.06.2015 року позивача було звільнено за угодою сторін відповідно до п. 1 ст. 36 КЗпП України.

Довідкою про заборгованість по заробітній платі №225 від 30.06.2015 року підтверджується, що за період квітень-червень 2015 року заборгованість відповідача перед позивачем із виплати заробітної плати становить 18296,72 грн. (3402,73 грн. за квітень, 6422,87 грн. за травень та 8471,12 грн. за червень).

У подальшому ОСОБА_2 звернувся до суду із заявою про видачу судового наказу з вимогою про стягнення нарахованої, але не виплаченої працівникові суми заробітної плати.

Згідно судового наказу Куйбишевського районного суду Запорізької області від 01 грудня 2015 року у справі №319/1661/15-ц з ПАТ «Донецькоблгаз» на користь ОСОБА_2 стягнуто нараховану за період з 01 квітня 2015 року по 30 червня 2015 року, але не виплачену працівникові заробітну плату в сумі 18296 грн. 72 коп. Судовий наказ набрав законної сили 25.12.2015.

Відповідно до ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Частиною 1 статті 95 ЦПК України визначено, що судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 96 цього Кодексу.

В абзаці 3 пункту 7 Постанови пленуму Верховного Суду України 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі» висловлено правову позицію, згідно якої під судовим рішенням, зазначеним у частині третій статті 61 ЦПК (1618-15), мається на увазі будь-яке судове рішення, яким справа вирішується по суті, яке ухвалює суд у порядку цивільного судочинства (рішення, в тому числі й заочне, або ухвала, а також судовий наказ), у порядку господарського судочинства - відповідно до Господарського процесуального кодексу України (1798-12), у порядку адміністративного судочинства - відповідно до Кодексу адміністративного судочинства України (2747-15).

Таким чином обставина щодо наявної заборгованості із заробітної плати відповідача перед позивачем за період з 01.04.2015 по 30.06.2015 у сумі 18296 грн. 72 коп. підтверджується судовим наказом, що набрав законної сили.

Враховуючи наведене заперечення відповідача з посиланням на відсутність первинних бухгалтерських та кадрових документів, втрату печаток, а відтак і неможливість встановити наявність трудових відносин з позивачем та зобовязання відповідача з виплати заробітної плати, не можуть бути прийняті судом до уваги, оскільки спростовуються судовим наказом від 01 грудня 2015 року у справі №319/1661/15-ц.

Крім того, за правилами ч.ч. 1-3 ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

В порушення вказаних норм відповідач, посилаючись на недостовірність (сфальшованість) документів наданих позивачем не доводить ці обставини належними та допустимими доказами.

Оголошення про недійсність печаток та штампів Управління надруковано в газеті «Урядовий курєр» від 27 серпня 2015 року №156, тоді як записи у трудовій книжці про прийняття позивача на роботу та звільнення вчинені у травні 2014 року та червні 2015 року, довідку про заборгованість по заробітній платі також видано у червні 2015, тобто до виходу відповідного повідомлення.

Фактично заборгованість із заробітної плати в сумі 18296 грн. 72 коп. Товариство сплатило позивачу 30.09.2016, що підтверджується випискою за картковим рахунком ОСОБА_2 9041 в ПАТ «УкрСиббанк» за період з 01.09.2016 по 15.10.2016.

У звязку з цим позивач вважає, що:

- на підставі ст. 117 КЗпП України відповідач зобовязаний сплатити на його користь 137276 грн. 85 коп. середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку нарахованої та несплаченої заробітної плати;

- на підставі ст.ст. 1, 2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у звязку з порушенням строків їх виплати» - 1306 грн. 84 коп. компенсації втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати.

Вирішуючи спір у даній справі суд виходить з такого.

Згідно із частиною першою статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

Відповідно до часини першої статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Таким чином, за положеннями статті 117 КЗпП України обов'язковою умовою для покладення на підприємство відповідальності за невиплату належних працівникові сум при звільненні є наявність вини підприємства.

Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку про те, що відсутність фінансово-господарської діяльності або коштів у роботодавця не виключає його вини у невиплаті належних звільненому працівникові коштів та не звільняє роботодавця від відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України.

Згідно статті 4 КЗпП України законодавство про працю складається з КЗпП України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього.

Частина перша статті 9 ЦК України кореспондується з вищевказаною статтею КЗпП України щодо застосування ЦК України до врегулювання відносин, зокрема, до трудових відносин, якщо вони не врегульовані іншими актами законодавствами.

З огляду на неврегульованість трудовим законодавством відносин з приводу відшкодування майнової та моральної шкоди, положення цивільного законодавства можуть поширюватися на ці відносини.

Враховуючи позовні вимоги у даній справі, зокрема, вимоги щодо виплати середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку нарахованої та несплаченої заробітної плати, тобто свого роду відшкодування завданої майнової шкоди, застосуванню підлягають положення цивільного законодавства.

Статтею 617 ЦК України передбачено, що особа, яка порушила зобов'язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов'язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

У пункті 1 частини першої статті 263 ЦК України наведено ознаки непереборної сили та визначено, що непереборна сила це надзвичайна або невідворотна за даних умов подія. Отже, непереборною силою є надзвичайна і невідворотна зовнішня подія, що повністю звільняє від відповідальності особу, яка порушила зобов'язання, за умови що остання не могла її передбачити або передбачила але не могла її відвернути, та ця подія завдала збитків.

Відповідно до Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» цей Закон визначає тимчасові заходи для забезпечення підтримки субєктів господарювання, що здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції, та осіб, які проживають у зоні проведення антитерористичної операції або переселилися з неї під час її проведення.

Згідно ст. 10 названого Закону протягом терміну дії цього Закону єдиним належним та достатнім документом, що підтверджує настання обставин непереборної сили (форс-мажору), що мали місце на території проведення антитерористичної операції, як підстави для звільнення від відповідальності за невиконання (неналежного виконання) зобовязань, є сертифікат Торгово-промислової палати України.

Відповідно до статті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні», торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб'єкта господарської діяльності за собівартістю. Сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) для суб'єктів малого підприємництва видається безкоштовно.

Форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об'єктивно унеможливлюють виконання зобов'язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов'язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади тощо.

Відповідно до Сертифікату (Висновку) Торгово-промислової палати України (далі ТПП України) від 30 липня 2014 року за №2059/05-4, у звязку з проведенням антитерористичної операції на території Донецької, Луганської та Харківської областей, засвідчено настання обставин непереборної сили з 01 липня 2014 року для ПАТ «Донецькоблгаз» при здійсненні господарської діяльності на території Донецької області щодо виконання законодавчих актів України, які стосуються справляння та сплати податків та обовязкових платежів. На момент видачі сертифікату (висновку) Торгово-промислової палатою України обставини непереборної сили тривають та дату їх терміну встановити неможливо.

Такий висновок встановлений враховуючи ОСОБА_4 Безпеки України від 13.06.2014 №33/2117 у якому повідомлено, що 07 квітня 2014 року згідно з вимогами ст.ст. 10, 11 Закону України «Про боротьбу з тероризмом» прийнято рішення щодо проведення антитерористичної операції (далі - АТО) в Донецькій, Луганській і Харківській областях. Станом на 13 червня п.р. (2014) АТО триває рішення про її припинення не прийнято. У проведенні АТО задіяні сили (особовий склад, спеціалісти) і засоби (зброя, транспортні, спеціальні та інші матеріально-технічні засоби) субєктів боротьби з тероризмом та інших субєктів. В ході проведення АТО правоохоронними органами виявляються та розслідуються численні кримінальні правопорушення, які мають ознаки терористичних актів, диверсій, умисних вбивств, захоплень будівель і споруд, незаконного заволодіння транспортними засобами, незаконного позбавлення волі, захоплення заручників, блокування і пошкодження обєктів транспортної системи тощо. Зазначені правопорушення, вчинювані озброєними організованими злочинними угрупованнями та окремими фізичними особами, створюють загрозу життю і здоровю людей, збереженню їх майна, обмежують свободу пересування територією зазначених областей.

З цих же підстав за Висновком ТПП України від 19.06.2014 №1562/05-4 та за Сертифікатами №2085/05-4 від 30.07.2014 і №1996 від 28.11.2014 встановлено неможливість внаслідок форс-мажору здійснення господарської діяльності ПАТ «Донецькоблгаз».

Враховуючи вищезазначене, затримка виплати позивачу належних при звільненні сум у строки, визначені статтею 116 КЗпП України, відбулася не з вини ПАТ «Донецькоблгаз», у звязку з чим підстави для задоволення позовних вимог в частині стягнення 137276 грн. 85 коп. середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку нарахованої та несплаченої заробітної плати відсутні.

Такі ж правові висновки щодо вимог про стягнення середнього заробітку за весь час затримки нарахованої та несплаченої заробітної плати викладено у постановах Верховного Суду України від 11.11.2015 №6-2159цс15, від 23.03.2016 №6-364цс16, від 11.05.2016 №6-383цс16.

А у відповідності до вимог ст. 3607 ЦПК України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 355 цього Кодексу, є обовязковим для всіх субєктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів.

Щодо вимог позивача про стягнення 1306 грн. 84 коп. компенсації втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати суд встановив наступне.

За правилами ч. 3 ст. 2 Закону України «Про оплату праці» до структури заробітної плати включаються, зокрема, інші заохочувальні та компенсаційні виплати. До них належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, виплати в рамках грантів, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми.

У відповідності до ст.ст. 1, 2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у звязку з порушенням строків їх виплати» підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

Компенсація громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом.

Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії; соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.

Компенсація відповідно до Закону України «Про оплату праці» та Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» входить до структури заробітної плати, а тому не залежить від вини підприємства у порушенні строків її виплати.

Таку ж правову позицію викладено у п/п 2 п. 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України №13 від 24.12.99 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» згідно якої компенсація втрати частини заробітної плати провадиться

згідно зі ст. 34 Закону і Положенням про порядок компенсації працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 20 грудня 1997 р. №1427 (1427-97-п) (зі змінами, внесеними постановою від 23 квітня 1999 р. N 692 (692-99-п), підприємствами, установами, організаціями усіх форм власності й господарювання своїм працівникам у будь-якому разі затримки виплати нарахованої заробітної плати (проіндексованої за наявності необхідних для цього умов) на один і більше календарних місяців, незалежно від того, чи була в цьому вина роботодавця, якщо в цей час індекс цін на споживчі товари і тарифів на послуги зріс більше ніж на один відсоток.

При цьому за правилами ст. 3 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у звязку з порушенням строків їх виплати» N 2050-III (далі за текстом Закон N 2050-III) та п. 4 Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 р. N159 (далі - Порядок) сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов'язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).

Сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов'язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100.

Індекс споживчих цін для визначення суми компенсації обчислюється шляхом множення місячних індексів споживчих цін за період невиплати грошового доходу. При цьому індекс споживчих цін у місяці, за який виплачується дохід, до розрахунку не включається. Щомісячні індекси споживчих цін публікуються Держкомстатом.

Як слідує з розрахунку наведеного у позовній заяві сума компенсації нарахована за невиплату заробітної плати у квітні, травні та червні 2015 року з урахуванням її виплати у вересні 2016 року визначена позивачем в розмірі 1306,84 грн., з яких 313,05 грн. компенсації втрати частини заробітної плати нарахованої у квітні 2015 року, 443,17 грн. у травні 2015 року та 550,62 грн. у червні 2015 року.

Під час перевірки розрахунку компенсації втрати частини нарахованої та невиплаченої позивачу заробітної плати судом здійснено наступні обчислення.

Обчислення суми компенсації втрати частини грошових доходів повязаної з невиплатою заробітної плати за квітень 2015 року у період з 01.05.2015 по 30.09.2016 здійснюється наступним чином: 102,20% * 100,40% * 99,00% * 99,20% * 102,30% * 98,70% * 102,00% * 100,70% * 100,90% * 99,60% * 101,00% * 103,50% * 100,10% * 99,80% * 99,90% * 99,70% * 101,80% = 11,2 * 3402,73 / 100 = 381,11 грн.

Обчислення суми компенсації втрати частини грошових доходів повязаної з невиплатою заробітної плати за травень 2015 року у період з 01.06.2015 по 30.09.2016 здійснюється наступним чином: 100,40% * 99,00% * 99,20% * 102,30% * 98,70% * 102,00% * 100,70% * 100,90% * 99,60% * 101,00% * 103,50% * 100,10% * 99,80% * 99,90% * 99,70% * 101,80% = 8,8 * 6422,87 = 565,21 грн.

Обчислення суми компенсації втрати частини грошових доходів повязаної з невиплатою заробітної плати за червень 2015 року у період з 01.07.2015 по 30.09.2016 здійснюється наступним чином: 99,00% * 99,20% * 102,30% * 98,70% * 102,00% * 100,70% * 100,90% * 99,60% * 101,00% * 103,50% * 100,10% * 99,80% * 99,90% * 99,70% * 101,80% = 8,3 * 8471,12 = 703,10 грн.

Отже, загальна сума компенсації втрати частини грошових доходів повязаної з невиплатою до заробітної плати позивачу становить 1649 грн. 42 коп.

Враховуючи принцип диспозитивності цивільного судочинства суд не може вийти за межі позовних вимог, а тому до стягнення з відповідача підлягає сума компенсації в розмірі 1306,84 грн. заявлена позивачем.

За таких обставин позов підлягає частковому задоволенню до стягнення з відповідача на користь позивача підлягає 1306 грн. 84 коп. компенсації втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків виплати, в задоволенні решти позову має бути відмовлено.

На підставі ч. 1 ст. 88 ЦПК України судові витрати по сплаті судового збору підлягають відшкодуванню позивачу за рахунок відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 82, 88, 212-215, 218, 223 ЦПК України, суд,-

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Донецькоблгаз» про стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку нарахованої та несплаченої заробітної плати, компенсації втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати задовольнити частково.

Стягнути з публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Донецькоблгаз» (, адреса: 84313, Донецька область, м. Краматорськ, вул. Південна, б. 1) на користь ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_1, адреса: 86500, Донецька область, м. Сніжне, вул. Суріква, б. 44, ідентифікаційний податковий номер НОМЕР_1) - 1306 грн. 84 коп. компенсації втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати, 13 грн. 07 коп. витрат по сплаті судового збору.

В задоволенні решти позову відмовити.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Запорізької області через Куйбишевський районний суд Запорізької області шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Г.Ю.Валігурський