Номер провадження: 22-ц/785/3818/17
Головуючий у першій інстанції Барановська З. І.
Доповідач Громік Р. Д.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.05.2017 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого - Громіка Р.Д.,

суддів - Черевка П.М., Драгомерецького М.М.,

за участю секретаря - Томашевської К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на рішення Южного міського суду Одеської області від 16 лютого 2017 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про вселення та усунення перешкод у користуванні квартирою, та за зустрічним позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання особи, що втратила право користування жилим приміщенням,

встановила:

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів про вселення та усунення перешкод в користуванні квартирою, мотивуючи свої вимоги тим, що позивач та відповідачі зареєстровані в квартирі за адресою: АДРЕСА_1. Згідно викопіювання з поверхового плану квартири, вказана квартира складається з трьох кімнат, площею 11,8 кв.м., 10,0 кв.м., 15,7 кв.м., а також підсобних приміщень у вигляді кухні, площею 8,2 кв.м., ванни, площею 2,6 кв.м., туалету площею 1,5 кв.м., коридору 10,3 кв.м., балкону та лоджії. Загальна площа квартири 62,4 кв.м., корисна 60 кв.м., житлова 37,5 кв.м., підсобна 23 кв.м. Вказана квартира є неприватизованою. Між сторонами існує спір щодо порядку користування зазначеною квартирою, відповідачі проти проживання позивача в зазначеній квартирі, відмовляються пускати ОСОБА_4 до квартири, доступ до особистих речей, які є у зазначеній квартирі у позивача відсутній, ключів від квартирі не має. У ОСОБА_4 іншого місця проживання не має, а відповідачі не визнають його право на користування квартирою.

В судовому засіданні позивач та представник позивача за первісним позовом уточненні позовні вимоги підтримали в повному обсязі, у задоволенні зустрічного позову просили відмовити в повному обсязі, надавши письмовий відзив, згідно якого вважають, що зустрічна позовна заява не підлягає задоволенню, через неправомірну поведінку відповідачів, які змушували ОСОБА_4 покинути зазначену квартиру. У квітні 2013 року ОСОБА_4 був сильно побитий ОСОБА_3, що змусило його звернутися до правоохоронних органів, а також відповідачі заблокували йому доступ до квартири та особистих речей, не надавали ключі від вхідних дверей, що підтверджується актом від 04.05.2016 року. Також позивач пояснив, що після конфлікту з братом та побиття він був змушений покинути квартиру та тимчасово проживати у батька, відповідачі змінили замок і з 2014 року у нього не має доступу до квартири. В 2013 році звертався до суду з позовом про розподіл особових рахунків, але йому було відмолено, так як він не мав особистих доходів. Його речі залишились в квартирі і він звертався в 2016 році до матері забрати їх та щоб вона надала йому ключі від квартири, але йому було відмовлено.

В судовому засіданні відповідачі та представник відповідачів за первісним позовом позовні вимоги не визнали в повному обсязі, подавши зустрічний позов до ОСОБА_4 про визнання його таким, що втратив право користування жилим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1, мотивуючи свої вимоги тим, що ОСОБА_4 в квітні 2013 року забрав свої особисті речі та переселився на нове місце проживання до його батька за адресою: АДРЕСА_3, де проживає постійно по теперішній час. Факт не проживання ОСОБА_4 у зазначеній квартирі підтверджується актом КП «МЖКЦ» від 20.05.2016 року. ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ніяких перешкод в проживанні в квартирі за адресою: АДРЕСА_1 ОСОБА_4 не чинили, а навпаки ОСОБА_4 погрожував ОСОБА_2 фізичною розправою. Квартиру плату та комунальні послуги повністю сплачують ОСОБА_2 та ОСОБА_3, так як ОСОБА_4 ці послуги не сплачує. Добровільно знятися з реєстрації за вказаною адресою ОСОБА_4 не бажає. Також ОСОБА_4 погрожує, що вкраде їхні речі та зробить з них злодіїв, він не дасть їм спокійно проживати, буде приходити до квартири та робити різні пакості, створюючи ОСОБА_2 та ОСОБА_3 нестерпні умови для проживання. Рішенням Южного міського суду Одеської області від 11.02.2014 року відмовлено в позові ОСОБА_4 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про зобов'язання укласти окремий договір найму. Також відповідачі пояснили в судовому засіданні, що перешкод у користуванні квартирою позивачу не чинили, до 2015 року у нього була можливість попасти до квартири, так як замки були змінені тільки в 2015 році. В 2016 році ОСОБА_2 особисто віддала позивачу його речі. В квітні 2016 року позивач дзвонив ОСОБА_3 та погрожував йому та його сім'ї, вимагав свою частину квартири, але не мав наміру проживати в спірній квартирі. В травні 2016 року не впустили ОСОБА_4 до квартири, так як він погрожував фізичною розправою, він був зі своїм представником, його поведінка була неадекватною, акт про відмову в доступі до квартири та особистих речей не складався.

Представник Южненської міської ради до судового засідання не з'явилася, надавши до суду заяву, згідно якої просить справу слухати в її відсутність, при ухвалені рішення покладається на розсуд суду.

Рішенням Южного міського суду Одеської області від 16 лютого 2017 року первісні позовні вимоги задоволено.

Визнано за ОСОБА_4 право користування жилим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1.

Вселено ОСОБА_4 в квартиру АДРЕСА_1.

Зобов'язано ОСОБА_2, ОСОБА_3 не чинити перешкод ОСОБА_4 у користуванні квартирою АДРЕСА_1.

У задоволені зустрічного позову ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання його таким, що втратив право користування жилим приміщенням відмовлено.

На вказане рішення суду ОСОБА_2 та ОСОБА_3 подали апеляційну скаргу, в якій просять скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове рішення, про задоволення їх зустрічного позову, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги та перевіривши законність і обґрунтованість рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає у зв'язку з тим, що районний суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази згідно ст.ст. 10, 60, 212 ЦПК України, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин та застосував необхідні норми матеріального права.

Згідно ч. 1 статті 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Судом першої інстанції правильно були встановлені наступні обставини.

Позивач та відповідачі за первісним позовом зареєстровані в квартирі за адресою: АДРЕСА_1, що підтверджується довідкою КП «МЖКЦ» від 20.05.2016 року (а.с.6).

Відповідач за первісним позовом ОСОБА_2 є матір'ю позивача за первісним позовом та відповідача за первісним позовом ОСОБА_3, що не заперечувалось сторонами в судовому засіданні.

Згідно викопіювання з поверхового плану квартири, вказана квартира складається з трьох кімнат, площею 11,8 кв.м., 10,0 кв.м., 15,7 кв.м., а також підсобних приміщень у вигляді кухні, площею 8,2 кв.м., ванни, площею 2,6 кв.м., туалету площею 1,5 кв.м., коридору 10,3 кв.м., балкону та лоджії. Загальна площа квартири 62,4 кв.м., корисна 60 кв.м., житлова 37,5 кв.м., підсобна 23 кв.м. (а.с.7)

Вказана квартира є неприватизованою.

Згідно ст. 64 ЖК України члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найма жилого приміщення. Повнолітні члени сім'ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов'язаннями, що випливають із зазначеного договору.

До членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статі, перестали бути членами сім'ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов'язки, як наймач і члени його сім'ї.

Тобто позивач за первісним позовом зареєстрований та проживав за вказаною адресою, як член сім'ї наймача ОСОБА_2

Згідно рішення Южного міського суду Одеської області по цивільній справі №519/1495/13-ц від 11.02.2014 року, яке набрало законної сили, в задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, Южненської міської ради Одеської області, комунального підприємства "Міський житлово-комунальний центр", про зобов'язання змінити договір найму, зобов'язання укласти окремі договори найму щодо квартири за адресою: АДРЕСА_1 відмовлено.

Дана обставина підтверджує той факт, що між сторонами тривалий час зберігаються спірні відносини щодо порядку користування зазначеною квартирою.

Згідно ст.9 ЖК України, ст.47 Конституції України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Згідно ст.71 Житлового Кодексу України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.

У відповідності до ст.72 Житлового Кодексу України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки проводиться в судовому порядку.

П.10 Постанови Пленуму ВСУ №2 від 12.04.1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового Кодексу України зазначено, що у справах про визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст.71 ЖК України) необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім'ї тощо) суд може продовжити пропущений строк.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_6 пояснив, що сторони по справі він знає з часу заселення в спірну квартиру. ОСОБА_4 не бачив 3-4 роки, тому підписав акт про не проживання. В квартирі був два рази, коли було затоплення. Кому належать речі не знає.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_7 пояснив, що сторони по справі є його сусідами. ОСОБА_4 є його другом з дитинства. Зі слів ОСОБА_4 його побив брат ОСОБА_3, це було кілька років назад, він бачив у ОСОБА_4 гематоми на обличчі, синці на руці, шиї, спині. ОСОБА_4 казав, що його не пускають до квартири проживати, виникають сварки, ключів від квартири у ОСОБА_4 не було.

Допитана в судовому свідок ОСОБА_8 пояснила, що вона є сусідкою сторін по справі. ОСОБА_4 вона не бачила останніх 3-5 років. Акт про не проживання підписувала, в квартиру заходила, в коридорі речей його не було, тому вирішила, що ОСОБА_4 в квартирі не мешкає.

При таких обставинах суд правильно вважав, що позов представника ОСОБА_4 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про вселення та усунення перешкод у користуванні квартирою підлягає задоволенню, так як в судовому засіданні встановлені факти перешкод з боку відповідачів ОСОБА_4 у користуванні спірною квартирою, між сторонами протягом значного часу тривають неприязні відносини, судом вирішувався спір щодо порядку користування спірною квартирою шляхом зобов'язання змінити договір найму і укласти окремі договори найму квартири, причина відсутності позивача є поважною, оскільки неприязні стосунки, які склались між сторонами перешкоджають його проживанню в квартирі, натомість інтересу до житла він не втрачав та тривалий час захищає свої інтереси, також за ним зберігається право користування жилим приміщенням як члена сім'ї наймача, яке підлягає захисту в судовому порядку шляхом вселення його у спірну квартиру.

З вказаних підстав поданий зустрічний позов задоволенню не підлягає.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, виконавши всі вимоги цивільно-процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з діючими нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин та дійшов до правильного висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Апелянти не довели обставини, на які посилалися як на підставу своєї зустрічної позовної заяви та апеляційної скарги.

Твердження апелянтів в апеляційній скарзі про те, що рішення суду першої інстанції не відповідає вимогам закону, є неспроможними.

Наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують вказані вище висновки суду першої інстанції і не містять підстав для висновків про порушення або неправильне застосування судом норм права, які привели до неправильного вирішення справи.

Тому, на думку колегії суддів, справа розглянута по суті правильно, законних підстав для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції немає.

Керуючись ст. ст. 303-304, 307 ч.1 п.1, 308, 313, 315, 317, 319, 324-325 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області,

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 та ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Южного міського суду Одеської області від 16 лютого 2017 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції може бути оскаржена в касаційному порядку до касаційного суду протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий Р.Д. Громік

Судді: М.М. Драгомерецький

П.М. Черевко