Заводський районний суд м. Запоріжжя
Справа № 332/587/17
Провадження №: 2-о/332/20/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 лютого 2017 р.

Заводський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді Сінєльніка Р.В.,

при секретарі Васильченко Н.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Запоріжжя цивільну справу в порядку окремого провадження за заявою ОСОБА_1, заінтересована особа: Запорізький міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, про встановлення факту смерті ОСОБА_2 на тимчасово окупованій території України, -

ВСТАНОВИВ :

ОСОБА_1 звернулася до суду з заявою про встановлення факту смерті її бабусі ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка померла 24 січня 2017 року у м.Жданівка Донецької області. Документом, що підтверджує факт смерті її бабусі є свідоцтво про смерть № 036598 від 24.01.2017р., видане (мовою оригіналу): «Ждановским городским отделом ЗАГС Государственной регистрационной плалаты Министерства юстиции ДНР».

Зважаючи на те, що будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, будь-який акт (рішення, документ), виданий цими органами та/або особами, є недійсними і не створюють правових наслідків, видане на тимчасово окупованій території свідоцтво про смерть її бабусі є недійсним та не створює ніяких правових наслідків, а тому вона звернулася до Запорізького міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій областідля отримання нового свідоцтва про смерть її бабусі, але у видачі такого свідоцтва їй було відмовлено, з посиланням на те, що відсутні підстави для державної реєстрації смерті на підставі документів, які видані на тимчасово окупованій території і є недійсними. Внаслідок цих обставин отримання свідоцтва про смерть її бабусі у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області є неможливим та єдиним шляхом захисту прав родичів та спадкоємців померлої є звернення до суду з заявою про встановлення факту смерті ОСОБА_2, яка настала 24 січня 2017 року. Встановлення факту смерті їй необхідно для отримання свідоцтва про смерть та подальшого оформлення своїх спадкових прав.

Заявник ОСОБА_1 в судовому засіданні вимоги заяви підтримала у повному обсязі та просила її задовольнити. В обґрунтування своїх вимог надала суду пояснення аналогічні тим, що викладені в заяві та зазначила, що встановлення даного факту потрібно для отримання свідоцтва про смерть її бабусі.

Представник заінтересованої особи в судове засідання не зявився, про день та час розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином, в установленому законом порядку.

Суд, заслухавши пояснення заявника, дослідивши матеріали справи, допитавши заявницю з її згоди в якості свідка в порядку ст.62 ЦПК України, встановивши фактичні обставини та відповідні їм правовідносини, приходить до висновку, що заява є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно п.8 ч.1 ст.256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Статтею 257-1 ЦПК України визначено особливості провадження у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України.

Положеннями ч.1,2 ст. 257-1 ЦПК України передбачено, що заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України. Справи про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, розглядаються невідкладно з моменту надходження відповідної заяви до суду.

Указом Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 04.11.2014 «Про невідкладні заходи щодо стабілізації соціально-економічної ситуації в Донецькій та Луганській областях» від 14.11.2014 № 875/2014, діяльність державних підприємств, установ та організацій, їх філій (відділень), представництв у районі проведення антитерористичної операції в Донецькій та Луганській областях припинено.

Норми статті 257-1 ЦПК України спрямовані на забезпечення прав осіб, які проживають на території, де не здійснюють діяльність органи державної реєстрації актів цивільного стану, а отже для застосування цієї норми тимчасово окупованими територіями Донецької та Луганської областей слід вважати населені пункти, визначені розпорядженням Кабінету Міністрів України від 7 листопада 2014 року № 1085 «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та переліку населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення». Місто Жданівка Донецької області включено до переліку населених пунктів, на територіях яких органи державної влади (у тому числі органи реєстрації актів цивільного стану) тимчасово не здійснюють свої повноваження, що у даному випадку зумовлює необхідність застосування передбаченого статтею 257-1 ЦПК України порядку встановлення факту смерті ОСОБА_2

Свідоцтвами про народження ОСОБА_1 та ОСОБА_3, а також свідоцтвами про шлюб ОСОБА_1 та ОСОБА_3 підтверджено факт того, що заявниця є онукою ОСОБА_2

Відповідно до пункту 1 глави 5 розділу III Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 52/5 від 18.10.2000р. ( у редакції наказу Міністерства юстиції України від 24.12.2010 року № 3307/5) підставою для реєстрації смерті є: а) лікарське свідоцтво про смерть (форма № 106/о), форма якого затверджена наказом Міністерства охорони здоровя України від 08.08.2006р № 545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006р за № 1150/130234; б) фельдшерська довідка про смерть (форма № 106-1/о), форма якого затверджена наказом Міністерства охорони здоровя України від 08.08.2006р № 545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006р за № 1150/130234; в) лікарське свідоцтво про перинатальну смерть; г) рішення суду про оголошення особи померлою; г) рішення суду про встановлення факту смерті.

Згідно до положень ст.9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» від 15.04.2014р № 1207-VII передбачено, що будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому Законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсними і не створюють правових наслідків.

Судом встановлено, що заявником при зверненні до Запорізького міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій областіз питання державної реєстрації смерті її бабусі ОСОБА_2, яка померла 24.01.2017р. у м.Жданівка Донецької області, було надане свідоцтво про смерть № 036598 від 24.01.2017р., видане (мовою оригіналу): «Ждановским городским отделом ЗАГС Государственной регистрационной плалаты Министерства юстиции ДНР».

Вказана довідка була видана установою, яка розташована на території проведення антитерористичної операції, а також заповнено та видано створеним на тимчасово окупованій території України органом, діяльність якого, відповідно до норм Закону України від 15.04.2014р № 1207-VII, вважається незаконною, а отже, виданий цим органом документ фактично є недійсними і не створює ніяких правових наслідків, у звязку з чим відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Запорізькій області заявнику було відмовлено у державній реєстрації смерті її бабусі з посиланням на те, що ОСОБА_1 не було надано жодного документу, який би був підставою для державної реєстрації смерті та видачі свідоцтва.

Згідно лікарської довідки про смерть (до форми № 106/у № 11), яка була видана для поховання, причиною смерті ОСОБА_2, яка померла 24.01.2017р., є ішемічна хвороба сердця.

Згідно довідки про захоронення наглядача кладовища ОСОБА_4 від 24.01.2017р. ОСОБА_2, яка померла 24.01.2017р., похована на центральному кладовищі м.Жданівка, про що також свідчать фотографії могили ОСОБА_2

Відповідно до ст.17 Закону України "Про державну реєстрацію актів цивільного стану", державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою.

На підставі вище наведеного, суд приходить до переконання, що на теперішній час заявник не має іншої можливості одержати документ, що посвідчує факт смерті 24 січня 2017 року її бабусі ОСОБА_2 та враховуючи, що заявником були надані докази, які в повній мірі підтверджують цей факт, зокрема, пояснення заявника у якості свідка, яка є родичкою померлої, заяву слід задовольнити. При цьому суд, даючи оцінку допустимості наданих заявником письмових доказів, виданих їй на тимчасово окупованій території, бере до уваги практику Європейського суду з прав людини, яка відповідно до українського законодавства має застосовуватись судами при розгляді справ як джерело права. Зокрема, ґрунтуючись на консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібіє (Namibiacase) Європейський суд з прав людини наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони. Такий висновок ЄСПЛ слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій, як наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Застосовуючи «намібійський виняток» у справі «Кіпр проти Туречиини», ЄСПЛ зокрема, зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на таких територіях органів влади. Враховуючи практику ЄСПЛ, суд оцінює надані заявником письмові докази разом з іншими доказами, у їх сукупності, та приходить до переконання щодо необхідності задоволення заяви, так як встановлення факту смерті має для заявника юридичне значення, оскільки дозволяє в подальшому реалізувати її спадкові права.

Керуючись ст. ст. 11, 209, 212,213- 215,234, 256 ч.1 п.8, 257-1 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ :

Заяву ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення - задовольнити.

Встановити факт смерті 24 січня 2017 року у місті Жданівка Донецької області громадянки України ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, уродженки ІНФОРМАЦІЯ_3.

Відповідно до вимог ч.4 ст. 257-1 ЦПК України рішення суду підлягає негайному виконанню.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Запорізької області через Заводський районний суд м. Запоріжжя, шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання його копії. Оскарження рішення не зупиняє його виконання.

Суддя Сінєльнік Р.В.