Ухвала

іменем україни

27 лютого 2017 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Леванчука А.О., Дем'яносова М.В., Ступак О.В.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за скаргою ОСОБА_3 на бездіяльність головного державного виконавця Центрального відділу Державної виконавчої служби м. Миколаїв Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на ухвалу Ленінського районного суду м. Миколаєва від 4 серпня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Миколаївської області від 31 серпня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2016 року ОСОБА_3 звернувся до суду зі скаргою на бездіяльність головного державного виконавця Центрального відділу Державної виконавчої служби м. Миколаїв Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області Лисиці Ю.В., посилаючись на те, що на виконанні у відділі перебувало виконавче провадження з виконання виконавчого листа № 2/489/1773/2015, виданого 23 червня 2015 року Ленінським районним судом м. Миколаєва про стягнення з ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» на його користь заборгованості у розмірі 4 244, 05 доларів США.

11 квітня 2016 року державним виконавцем Лисицею Ю.В. було винесено постанову ВП № 48147006 про закінчення вказаного виконавчого провадження, оскільки розпочато процедуру ліквідації ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб Чернявську О.С., якій делеговано всі повноваження ліквідатора ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит».

Заявник зазначав, що державний виконавець у встановленому порядку не передав виконавчий лист ліквідатору банку, що на його думку, свідчить про неправомірну бездіяльність державного виконавця.

У зв'язку з цим ОСОБА_3 просив суд визнати неправомірною бездіяльність головного державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби м. Миколаїв Головного територіального управління юстиції в Миколаївській області Лисиці Ю.В. щодо ненадіслання виконавчого листа № 2/489/1773/2015, виданого Ленінським районним судом м. Миколаєва від 23 червня 2015 року, ліквідатору ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» ЧернявськійО.С.; зобов'язати головного державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби м. Миколаїв Головного територіального управління юстиції в Миколаївській області Лисицю Ю.В. надіслати вказаний виконавчий лист ліквідатору ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» Чернявській О.С.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 4 серпня 2016 року, залишеною без змін ухвалою апеляційного суду Миколаївської області від 31 серпня 2016 року, у задоволенні скарги ОСОБА_3 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати ухвали судів першої та апеляційної інстанцій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, і постановити нову ухвалу про задоволення його скарги.

Відповідно до п. 6 розд. XII«Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Згідно з п. 3-1 ч. 1, ч. 5 ст. 49 Закону України від 21 квітня 1999 року № 606-XІV «Про виконавче провадження», чинним на час виникнення спірних правовідносин, виконавче провадження підлягає закінченню у разі прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідації банку - боржника. Постанова про закінчення виконавчого провадження у разі прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку-боржника виноситься державним виконавцем не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. При цьому виконавчий документ надсилається до уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Відмовляючи у задоволенні скарги, суди дійшли обґрунтованого висновку про безпідставність заявлених ОСОБА_3 вимог, оскільки встановлено, що головний державний виконавець Центрального відділу державної виконавчої служби м. Миколаїв Головного територіального управління юстиції в Миколаївській області Лисиця Ю.В. виконала у повному обсязі вимоги, передбачені Законом України «Про виконавче провадження», надіславши 12 квітня 2016 року на адресу уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» Чернявської О.С. копію постанови про закінчення виконавчого провадження від 11 квітня 2016 року та оригінал виконавчого листа від 23 червня 2015 року № 2/489/1773/2015, про що свідчать наявні у справі докази (а. с. 188-192), яким суди відповідно до ст. ст. 60, 212, 303 ЦПК України надали належну оцінку. Указані документи були доставлені за зазначеною адресою та отримані адресатом 25 квітня 2016 року.

Наведені в касаційній скарзі доводи заявника є необґрунтованими і правильність вищезазначених висновків судів не спростовують та не дають підстав для висновку про порушення судами норм матеріального та процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи. За таких обставин ухвали судів першої та апеляційної інстанцій слід залишити без змін.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 відхилити, ухвалу Ленінського районного суду м. Миколаєва від 4 серпня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Миколаївської області від 31 серпня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

А.О. Леванчук М.В. Демяносов
О.В. Ступак

Колегія суддів: