Справа №484/3246/16-ц 02.03.2017 02.03.2017 02.03.2017
Провадження №22-ц/784/521/17
Провадження № 22ц/784/521/17 Суддя першої інстанції Фортуна Т.Ю.
Справа №484/3246/16-ц Суддя-доповідач апеляційного суду Царюк Л.М.
У Х В А Л А

Іменем України

2 березня 2017 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючого Царюк Л.М.,

суддів: Козаченка В.І., Прокопчук Л.М.,

із секретарем Андрієнко Л.Д.,

за участю позивачки - ОСОБА_2,

представника відповідачів - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 5 січня 2017 року за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання договору купівлі-продажу квартири недійсним,-

В С Т А Н О В И Л А:

26 жовтня 2016 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання договору купівлі-продажу недійсним.

Свої вимоги позивачка мотивувала тим, що ОСОБА_4 на підставі договору купівлі-продажу від 21 грудня 2006 року належала на праві приватної власності квартира АДРЕСА_1.

У листопаді 2014 року у провадженні Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області перебувала цивільна справа за її позовом до ОСОБА_4 про стягнення боргу в сумі 116 721,00 грн.

Під час розгляду цієї справи ухвалою цього ж суду від 3 грудня 2014 року було забезпечено позов шляхом накладення арешту на зазначену квартиру. 5 грудня 2014 року на виконання цієї ухвали внесено відомості до Єдиного державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень. За рішенням суду позов було задоволено.

Між тим, 4 грудня 2014 року ОСОБА_4 за договором купівлі-продажу здійснив відчуження своєї квартири ОСОБА_5, яка є дружиною його брата, що порушує її право на своєчасне повернення боргу за судовим рішенням за рахунок нерухомості боржника.

За такого на її думку, укладений договір купівлі-продажу спірної квартири від 4 грудня 2014 року має бути визнаний недійсним, оскільки його було укладено в період дії встановленої судом заборони на відчуження квартири, про яку ОСОБА_4 було достеменно відомо.

Посилаючись на викладене, ОСОБА_2 просила суд на підставі ч. 1 ст. 203 та ч. 1 ст. 215 ЦК України визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2, укладений 4 грудня 2014 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_5

Рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 5 січня 2017 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просила рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити вимоги позову в повному обсязі, посилаючись на те, що суд не дав належної оцінки наданим нею доказам.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у місцевому суді, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Зміст правочину не може суперечити Цивільному Кодексу України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, а недодержання стороною (сторонами) правочину в момент його вчинення цих вимог є підставою для визнання недійсності відповідного правочину (ч. 1 ст. 203, ч. 1 ст. 215 ЦК України).

При цьому правом оспорювати правочин і вимагати проведення реституції ЦК України наділяє не лише сторону (сторони) правочину, але й інших, третіх осіб, що не є сторонами правочину, визначаючи їх статус як «заінтересовані особи» (статті 215, 216 ЦК України).

З огляду на зазначені приписи, правила статей 15, 16 ЦК України, статей 1, 2-4, 14, 215 ЦПК України кожна особа має право на захист, у тому числі судовий, свого цивільного права та інтересу, що загалом може розумітися як передумова для виникнення або обов'язковий елемент конкретного суб'єктивного права, як можливість задовольнити свої вимоги за допомогою суб'єктивного права та виражатися в тому, що особа має обґрунтовану юридичну заінтересованість щодо наявності/відсутності цивільних прав або майна в інших осіб.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 4 грудня 2014 року між ОСОБА_4, від імені якого по довіреності діяв ОСОБА_6, та ОСОБА_5, від імені якої по довіреності діяв ОСОБА_7, укладено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, за яким ОСОБА_4 передав у власність, а ОСОБА_5 прийняла зазначену квартиру (т. 1 а.с 64-66).

Відповідно до п. 1.4 цього договору продавець в особі представника стверджує, що на момент укладення договору вказана вище квартира не перебуває під арештом чи забороною, щодо неї не ведуться судові спори, вона не заставлена, у податковій заставі не перебуває, відносно неї не встановлений сервітут та не укладено будь-яких договорів з відчуження чи щодо користування з іншими особами, як місцезнаходження юридичної особи вона не використовується; треті особи не мають прав на квартиру.

Відсутність заборони відчуження (арешту) та обтяжень іпотекою нерухомого майна, яке є предметом цього договору підтверджується витягами від 4 грудня 2014 року за результатом пошуку інформації про зареєстровані речові права та обтяження на об'єкт нерухомого майна у порядку доступу нотаріусів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Ухвалою Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 3 грудня 2014 року у справі № 484/4820/14-ц накладено арешт на квартиру АДРЕСА_3, належну на праві приватної власності ОСОБА_4.(а.с.16).

Супровідним листом № 3885 від 4 грудня 2014 року реєстраційній службі Первомайського МРУЮ направлено копію цієї ухвали суду (т. 1 а.с. 70).

ОСОБА_4 копію зазначеної ухвали суду від 3 грудня 2014 року направлено супровідним листом № 14803 від 8 грудня 2014 року, яку він отримав згідно із повідомленням про вручення поштового відправлення 9 грудня 2014 року (т.1.а.с.68).

Рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 6 лютого 2015 року у справі № 484/4820/14-ц ухвалено стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 борг в сумі 116 721,15 грн. та 1 167,20 грн. - витрат на сплату судового збору. Рішення набрало законної сили 17 лютого 2015 року (т. 1. а.с.14-15).

Вироком Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 16 березня 2016 року встановлено, що 4 грудня 2014 року було знято іпотечне обтяження спірної квартири у зв'язку з повною сплатою ОСОБА_4 боргу ПАТ КБ «Приват Банк» та в той же день спірна квартира була відчужена ОСОБА_4 за вказаним договором купівлі-продажу (т. 1 а.с.5-7).

Відповідно до Інформаційної довідки з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна № 73802256 від 24 листопада 2016 року власником квартири АДРЕСА_3 є ОСОБА_5 на підставі договору купівлі-продажу № 675 від 4 грудня 2014 року, посвідченого приватним нотаріусом Первомайського міського нотаріального округу Миколаївської області ОСОБА_8; дата та час державної реєстрації 4 грудня 2014 року 18:55:00. На зазначене нерухоме майно на підставі ухвали Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області № 2/484/1982/14 від 3 грудня 2014 року діє обтяження у виді арешту нерухомого майна; дата та час реєстрації обтяження 5 грудня 2014 року 11:48:28 (т.1 а.с. 53-55).

Статтею 124 Конституції України визначено принцип обов'язковості судових рішень, який з огляду на положення статей 14, 153 ЦПК України поширюється також на ухвалу суду про забезпечення позову. При цьому відповідно до частини третьої статті 151 ЦПК України забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі з метою запобігання потенційним труднощам у подальшому виконанні такого рішення.

З урахуванням особливостей мети забезпечення позову заява про забезпечення позову розглядається судом у день її надходження, копія ухвали про забезпечення позову надсилається заявнику та заінтересованим особам негайно після її постановлення. Така ухвала суду виконується негайно в порядку, встановленому для виконання судових рішень. Крім того, навіть оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання та не перешкоджає подальшому розгляду справи (стаття 153 ЦПК України).

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб'єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов'язаних з ним інших осіб з метою забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлюються ухвалою суду, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову (стаття 154 ЦПК України). Тому той факт, що встановлені ухвалою суду обмеження не були зареєстровані у відповідному державному реєстрі, ведення якого передбачено Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», не може слугувати підставою для висновку про відсутність таких обмежень і про те, що відповідач має право вільно розпоряджатися нерухомим майном, якщо про встановлену судом заборону відчужувати майно відповідачу було відомо.

Така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 18 січня 2017 року у справі № 6-2552цс16 та має враховуватися судами при застосуванні таких норм права.

З огляду на зазначене та встановлені судом у справі обставини і факти, обґрунтованим є висновок районного суду про те, що відповідач на час укладення оспорюваного договору достеменно не знав, що квартира, яка буда предметом цього договору, перебуває під забороною на відчуження за ухвалою суду від 3 грудня 2014 року, оскільки при розгляді судом питання щодо арешту цієї квартири відповідач не був присутнім, а копію цієї ухвали отримав тільки 9 грудня 2014 року.

Доводи апеляційної скарги, що відповідач достеменно знав про заборону на відчуження квартири з огляду на те, що одночасно з погашенням ним боргу за кредитним договором та зняттям заборони на відчуження предмету іпотеки він в той же день уклав оспорюваний договір купівлі-продажу цієї ж квартири, а також з урахуванням показів свідків, які повідомляли останньому про наміри звернення позивачки до суду та можливість накладення арешту на квартиру, не можуть бути взяті до уваги. Ці обставини можуть свідчити про те, що ОСОБА_4 міг допускати розвиток таких подій, проте вони не підтверджують факт обізнаності відповідача на час укладення договору купівлі-продажу про наявність ухвали суду від 3 грудня 2014 року, яка встановлювала заборону на відчуження предмету спірного договору. Про встановлення таких обмежень відповідач достеменно, тобто безпомилково, дізнався тільки отримавши копію ухвали суду 9 грудня 2014 року. Про факт вручення адресатові копії ухвали свідчить поштове повідомлення з розпискою відповідача про отримання.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не містить доводів, які б спростовували висновки суду чи доводили б порушення ним норм законодавства, які відповідно до ст. 309 ЦПК України є підставою для скасування рішення.

Керуючись ст.ст. 303, 308, 315 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити, а рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 5 січня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і з цього часу може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: Л.М. Царюк

Судді В.І. Козаченко

Л.М. Прокопчук