Провадження № 2/582/123/17
Справа № 582/33/17
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" лютого 2017 р.

Недригайлівський районний суд Сумської області у складі:

головуючого судді Петен Я.Л.,

за участю секретаря Гриценко К.Ф.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Недригайлів цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Сакунихської сільської ради Недригайлівського району Сумської області, ОСОБА_2, про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з даним позовом та просить суд ухвалити рішення, яким визнати за нею право власності на житловий будинок з надвірними спорудами, який знаходиться за адресою: 42142, Сумська область, Недригайлівський район, с. Сакуниха, вул. Рябова, буд. 48, в порядку спадкування після смерті її матері ОСОБА_3, яка померла 12 вересня 2015 року.

Вказаний позов обґрунтований тим, що забудовником спірного будинку була мати позивача ОСОБА_3. Після її смерті (12 вересня 2015 року), при вирішенні питання щодо оформлення спадщини з'ясувалось, що право власності на житловий будинок по вулиці Рябова, 48, в селі Сакуниха Недригайлівського району Сумської області, не зареєстровано. Нотаріусом було фактично відмовлено позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину шляхом надання письмового розяснення, в якому роз`яснено щодо причин та підстав неможливості видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок та необхідності звернення до суду для вирішення вказаного питання, чим позивач і скористалась.

Позивач ОСОБА_1 подала заяву про розгляд справи без її участі, в якій позовні вимоги підтримала у повному обсязі (а.с.131).

Представник Сакунихської сільської ради Сумської області, відповідача по справі, в судове засідання не з'явився, але надав суду заяву, в якій позовні вимоги визнає в повному обсязі, та просить суд здійснювати розгляд справи без його участі (а.с. 37).

ОСОБА_2 подала заяву про розгляд справи без її участі, в якій позовні вимоги визнала у повному обсязі (а.с.133).

Справу розглянуто у відповідності до вимог ч. 2 ст. 197 ЦПК України за відсутності осіб, які беруть участь у справі, без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

У зв'язку із визнанням відповідачами обставин, які наведені позивачем у позовній заяві на підтвердження своїх вимог, суд вважає, що ці обставини не підлягають доказуванню і оцінює їх як достовірні докази.

Згідно з ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції" від 12 червня 2009 року № 2 роз`яснено, що у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи.

Суд, дослідивши наявні у справі докази в їх сукупності, пересвідчившись, що визнання відповідачами позову не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідачів), вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 народилась 30 січня 1969 року в селі Сакуниха Недригайлівського району Сумської області, що підтверджується копією паспорту серії МВ № 200361, виданого 03 жовтня 2003 року Ковпаківським ВМ СМВ УМВС України в Сумській області (а.с.8).

У свідоцтві про народження позивача серії І-АВ № 331141 зазначені: в графі «мати» ОСОБА_3, в графі «батько» - ОСОБА_4, а вона зазначена, як «Білоус Валентина Іванівна» (а.с. 11).

Батьки позивача ОСОБА_4 та ОСОБА_5 зареєстрували шлюб 20 травня 1962 року, що підтверджується копією свідоцтва про одруження серії ІІІ-УР № 906587 (а.с.7).

06 серпня 1987 року позивач ОСОБА_1 зареєструвала шлюб з ОСОБА_6 та змінила своє дівоче прізвище «Білоус» на «Бокова», що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу серії І-БП № 447753 (а.с.12).

23 серпня 2000 року батько позивача ОСОБА_4 помер в с. Сакуниха Недригайлівського району Сумської області, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії І-БП № 090296 (а.с.6).

Як вбачається з довідки Сакунихської сільської ради № 231-02-27 від 26 липня 2017 року ОСОБА_4, що народився 08 червня 1942 року, до дня смерті 23 серпня 2000 року постійно проживав та був зареєстрований в ІНФОРМАЦІЯ_1. Спадкоємцем на все майно після смерті ОСОБА_4 являється ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, яка своєчасно вступила в управління та володіння спадковим майном. На день смерті ОСОБА_4 проживав зі своєю дружиною ОСОБА_3 Заповіт від імені ОСОБА_4 виконавчим комітетом Сакунихської сільської ради не посвідчувався (а.с. 14).

12 вересня 2015 року мати позивача ОСОБА_3 померла в с. Сакуниха Недригайлівського району Сумської області, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії І-БП № 243613 (а.с.5).

Як вбачається з довідки Сакунихської сільської ради № 50-02-27 від 02 березня 2016 року ОСОБА_3, яка народилась 05 листопада 1944 року до дня смерті 12 вересня 2015 року постійно проживала та була зареєстрована в ІНФОРМАЦІЯ_1. Спадкоємцями на все майно після смерті ОСОБА_3 являються: ОСОБА_1 (позивач по справі) та ОСОБА_2 (відповідач по справі), які своєчасно вступили в управління та володіння спадковим майном. На момент смерті ОСОБА_3 була зареєстрована сама. Заповіт від імені ОСОБА_3 посвідчувався виконавчим комітетом Сакунихської сільської ради 03 жовтня 2014 року. На даний момент його не змінено та не відмінено (а.с.13).

За життя, 03 жовтня 2014 року, ОСОБА_3 склала заповіт, посвідчений Сакунихською сільською радою Недригайлівського району Сумської області за реєстровим № 47, за яким все своє майно заповіла ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в рівних частках кожній (а.с.47).

Спадкоємці ОСОБА_1 та ОСОБА_2 своєчасно звернулись до нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини після смерті своєї матері ОСОБА_3, на підставі яких заведено спадкову справу № 21/2016 (а.с.43-114) та уклали договір про поділ спадкового майна, посвідчений приватним нотаріусом Недригайлівського районного нотаріального округу Сумської області ОСОБА_7 26 грудня 2016 року за реєстровим № 1135 (а.с. 88-89). Сторони домовились, що після укладення цього договору право на спадщину переходить, крім іншого, ОСОБА_1 на земельну ділянку із цільовим призначенням: для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), площею 0, 1194 га, кадастровий номер :04:002:0152, яка знаходиться за адресою: Сумська область, Недригайлівський район, с. Сакуниха, вул. Рябова, 48, тобто під житловим будинком, право власності на який просить визнати за собою позивач (а. с. 34). На вказану земельну ділянку позивач отримала копію свідоцтва про право на спадщину за законом (а.с.34) та зареєструвала дану земельну ділянку у встановленому законодавством порядку за собою, про що свідчить витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень (а. с. 35).

Статтею 1217 ЦК України встановлені види спадкування, згідно якої спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України).

На підставі ч. 1, 5 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

В силу вимог ч. 2 ст. 1223 ЦК України, у разі відмови від прийняття спадщини спадкоємцями за заповітом, право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Згідно статті 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Керуючись вищевикладеними нормами, суд вважає, що позивач ОСОБА_1 належним чином у встановленому законодавством порядку прийняла спадщину після смерті своєї матері ОСОБА_3

Як вбачається з матеріалів справи, до спадкового майна ОСОБА_3 також належить житловий будинок, розташований в с. Сакуниха Недригайлівського району Сумської області по вул. Рябова, 48. Про те, правовстановлюючі документи, які б підтверджували право власності спадкодавця на цей будинок, відсутні, у звязку з чим, позивач позбавлений можливості належним чином оформити спадкові права на це майно в нотаріальному порядку, про що свідчать довідка КП «Сумське міське бюро технічної інвентаризації» № 160100 від 17 лютого 2017 року (а.с.132) та довідка приватного нотаріуса Недригайлівського районного нотаріального округу № 1350/01-16 від 26.12.2016 року (а.с. 15).

Факт приналежності на праві власності спадкодавцю (ОСОБА_3О.) будинку по вул. Рябова, 48, в с. Сакуниха Недригайлівського району Сумської області, підтверджується також записами у погосподарській книзі (а.с.118-122), з яких вбачається, що головою вказаного господарства була спадкодавець ОСОБА_3, роком побудови будинку вказано 1972 рік.

Також в матеріалах справи міститься технічний паспорт на житловий будинок в с. Сакуниха, вул. Рябова, 48, станом на 27 грудня 2016 року та довідка-характеристика обєкту нерухомого майна від 28 грудня 2016 року № 16-410 року, виготовлених КП «Сумське міське бюро технічної інвентаризації», згідно яких за вказаною адресою розташовані наступні споруди: житловий будинок, прибудова, кухня, прибудова, навіс, погрібник, саж, 2 сараї, погріб, вбиральня, огорожі, колодязь, загальна вартість будівель та споруд становить 139389,00 грн. (а.с. 16-17).

Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об'єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку.

Відповідно до статті 41 Конституції України та ч. 4 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01 липня 2004 року, право власності на нерухоме майно, що набуте до набрання чинності цим Законом згідно з чинними у той час нормативно-правовими актами, визнається державою.

Отже, право власності на збудоване до набрання чинності цим Законом нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час спорудження, а не виникає у зв'язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим Законом, яка є лише офіційним визнанням державою такого права.

Відповідно до статті 86 Української РСР, що був чинний на час будівництва домоволодіння спадкодавцем, право власності - це врегульовані законом суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження майном.

Право власності на збудований житловий будинок набувається в порядку, який існував на час його будівництва.

Як вбачається з матеріалів справи, у 1972 році на час будівництва житлового будинку спадкодавцем питання набуття права власності регулювались Указом Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків», що був визнаний таким, що втратив чинність, Указом Президії Верховної Ради СРСР від 22 лютого 1988 року № 8502-ІІ, і прийнятою відповідно до Указу від 26 серпня 1948 року постановою Ради Міністрів СРСР від 26 серпня 1948 року «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків», які, зокрема, визначали умови та правові наслідки будівництва.

Згідно зі статтею 1 Указу від 26 серпня 1948 року кожен громадянин і кожна громадянка мали право купити або збудувати для себе на праві особистої власності жилий будинок на один або два поверхи з числом кімнат від однієї до п'яти як у місті, так і поза містом.

Пункт 2 Постанови від 26 серпня 1948 року визначав, що земельні ділянки для будівництва індивідуальних жилих будинків відводяться за рахунок земель міст, селищ, держземфонду і земель держлісфонду у безстрокове користування, а збудовані на цих ділянках будинки є особистою власністю забудовника.

Отже, за Указом від 26 серпня 1948 року та Постановою від 26 серпня 1948 року підставою виникнення у громадянина права власності на жилий будинок був сам факт збудування його з додержанням вимог цих актів законодавства.

Ці правові акти не пов'язували виникнення права власності на житловий будинок із проведенням його реєстрації.

31 січня 1966 року заступником Міністра комунального господарства Української РСР затверджено погоджену із заступником голови Верховного Суду Української РСР Інструкцію про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР (втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56), згідно з якою реєстрації підлягають всі будинки і домоволодіння в межах міст і селищ міського типу УРСР, що належать місцевим Радам депутатів трудящих, державним, кооперативним і громадським установам, підприємствам і організаціям, а також ті будинки і домоволодіння, які належать громадянам на праві особистої власності.

Вказана Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, передбачала обов'язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції).

Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності.

Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР) із 1979 року. Проте, незважаючи на внесення записів у погосподарські книги, спадкодавець за своє життя своє право власності в БТІ не зареєстрував (не оформив).

Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Зважаючи на те, що позивач ОСОБА_1 належним чином прийняла спадщину після смерті своєї матері ОСОБА_3, якій на праві власності належав будинок по вул. Рябова, 48, в с. Сакуниха Недригайлівського району Сумської області, але спадкодавець за життя не оформила вказане право та враховуючи неможливість отримати позивачем правовстановлюючий документ, який би підтверджував його право власності на успадкований будинок, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги про визнання за позивачем права власності на вказаний житловий будинок в порядку спадкування.

Керуючись ст.ст. 321, 392, 1217, 1218, 1268 ЦК України, ст.ст. 10, 60, 174, 197, 212, 214-215, 223, 292, 293 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до Сакунихської сільської ради Недригайлівського району Сумської області, ОСОБА_2, про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, зареєстрованої за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4, право власності на житловий будинок з надвірними спорудами, який знаходиться за адресою: 42142, Сумська область, Недригайлівський район, с. Сакуниха, вул. Рябова, буд. 48, в порядку спадкування після смерті її матері ОСОБА_3, яка померла 12 вересня 2015 року.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Сумської області через Недригайлівський районний суд шляхом подання протягом 10 днів з дня його проголошення апеляційної скарги, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, апеляційна скарга може бути подана протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя:підпис З оригіналом згідно

Суддя ОСОБА_8