Справа № 296/5208/15-ц
УХВАЛА

Іменем України

"07" березня 2017 р. м. Житомир

Корольовський районний суд м. Житомира у складі:

головуючого-судді Галасюка Р.А.,

секретаря Могилевець В.С.,

розглянувши заяву позивача за зустрічними позовними вимогами Товариства з обмеженою відповідальністю «Територіальне міжгосподарче обєднання «Ліко-Холдінг» про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на квартиру та зустрічним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Територіальне міжгосподарче обєднання «Ліко-Холдінг» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про витребування майна з чужого незаконного володіння, визнання недійсним договору купівлі-продажу, скасування запису у реєстрі права власності на нерухоме майно та визнання права власності на квартиру, -

В С Т А Н О В И В :

07 березня 2017 року ТОВ «Територіальне міжгосподарче обєднання «Ліко-Холдінг» звернулось до суду із заявою про забезпечення зустрічних позовних вимог у даній справі.

В заяві про забезпечення позову позивач просить суд вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що заява позивача про забезпечення позову підлягає задоволенню виходячи з наступного.

З матеріалів позовної заяви вбачається, що 29 травня 2015 року заочним рішенням Корольовського районного суду м. Житомира у даній справі було задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 і визнано за останньою право особистої приватної власності на квартиру АДРЕСА_1, жилою площею 85,3 кв.м.. 24 лютого 2017 року зазначене заочне рішення суду було скасовано, оскільки на час його постановлення, сторонами у справі не було повідомлено суду про наявність ніким не скасованого свідоцтва про право власності ТОВ «Територіальне міжгосподарче обєднання «Ліко-Холдінг» на спірну нерухомість від 06.09.2007 р..

07.03.2017 року в судовому засіданні до початку розгляду справи по суті в загальному порядку після скасування заочного рішення, ТОВ «ТМО «Ліко-Холдінг» було пред'явлено зустрічний позов до ОСОБА_1, ОСОБА_2 і ОСОБА_3 з наступними вимогами: витребування з чужого незаконного володіння ОСОБА_3 на користь ТОВ «ТМО «Ліко-Холдінг» нерухомого майна, а саме квартири за адресою: АДРЕСА_2; визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири від 12.08.2015 року, укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_3; скасування запису в реєстрі права власності на нерухоме майно, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 і зареєстроване за ОСОБА_3; визнання за ТОВ «ТМО «Ліко-Холдінг» право власності на квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3. Одночасно із зустрічним позовом ТОВ «ТМО «Ліко-Холдінг» також було подано заяву про забезпечення позову з вимогою про накладення арешту на спірну квартиру, оскільки остання може бути відчужена ОСОБА_3, що унеможливить виконання рішення суду в разі задоволення позову.

Відповідно до ч.1 ст.151 ЦПК України, суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити передбачені цим Кодексом заходи забезпечення позову.

Згідно ч.3 ст.151 ЦПК України, забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Відповідно до п.п.2 та 3 ч.1ст.152 Цивільного процесуального кодексу України, позов може забезпечуватися забороною вчиняти певні дії, а також встановленням обов'язку вчинити певні дії.

Згідно з ч.3 ст.152 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до ч.1 ст.153 ЦПК України, заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа, в день її надходження без повідомлення відповідача та інших осіб, які беруть участь у справі.

Частинами 1, 2 ст.152 ЦПК України передбачено, що перелік видів забезпечення позову, який може бути вжитий судом, який не є вичерпним. У разі необхідності судом можуть бути застосовані інші види забезпечення позову. Суд може застосувати кілька видів забезпечення позову.

На думку позивача за зустрічними вимогами не вжиття заходів забезпечення може призвести до настання негативних наслідків у вигляді продажу відповідачем ОСОБА_3 спірного помешкання у справі.

Таким чином, невжиття заходів забезпечення позову на даній стадії може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду в майбутньому.

Пунктом 4 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22 грудня 2006 року № 9 визначено, забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Оскільки невжиття заходів забезпечення позову у даній справі може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду, суд з метою створення гарантій виконання судового рішення вважає за необхідне заяву позивача за зустрічними вимогами задовольнити та забезпечити позов.

Так, у справі Delcourt v. Belgium зазначено, що у демократичному суспільстві у світлі розуміння Конвенції, право на справедливий суд посідає настільки значне місце, що обмежувальне тлумачення статті 6 не відповідало б меті та призначенню цього положення.

У справі Bellet v. France визначено, що стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

Як свідчить позиція Суду у багатьох справах, основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.

У своїй практиці Європейський суд неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у 6 § 1 Конвенції, не є абсолютним: воно може бути піддане допустимим обмеженням, оскільки вимагає за своєю природою державного регулювання. Держави-учасниці користуються у цьому питанні певною свободою розсуду. Однак Суд повинен прийняти в останній інстанції рішення щодо дотримання вимог Конвенції; він повинен переконатись у тому, що право доступу до суду не обмежується таким чином чи такою мірою, що сама суть права буде зведена нанівець. Крім того, подібне обмеження не буде відповідати ст. 6 § 1, якщо воно не переслідує легітимної мети та не існує розумної пропорційності між використаними засобами та поставленою метою (див. Prince Hans-Adam II of Liechtenstein v. Germany).

На підставі викладеного, керуючись Конституцією України, ст. ст.151-153, 208-210 ЦПК України, Рішеннями Європейського суду з прав людини, суд, -

У Х В А Л И В:

Заяву позивача за зустрічними вимогами ТОВ «ТМО «Ліко-Холдінг» про забезпечення позову задовольнити.

Накласти арешт на квартиру АДРЕСА_1, жилою площею 85,3 кв.м., до набрання законної сили судового рішення по справі.

Ухвала підлягає негайному виконанню в порядку встановленому для виконання судових рішень. Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Апеляційного суду Житомирської області через Корольовський районний суд м. Житомира шляхом подачі апеляційної скарги в пятиденний строк з дня її постановлення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує апеляційна скарга подається протягом пяти днів з дня отримання ухвал.

Строк предявлення ухвали до виконання 1 (один) рік.

Суддя Р. А. Галасюк