Номер провадження: 22-ц/785/2388/17
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Гірняк Л. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.03.2017 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

ОСОБА_2

ОСОБА_3, ОСОБА_4

За участю секретаря Поліхранової Ю.В.,

розглянула у відкритому судовому засіданні м. Одесі апеляційні скарги ОСОБА_5 та представника ОСОБА_5 ОСОБА_6 на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 23.12.2016 року у справі за позовом ОСОБА_5 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Бруклін-Київ»

- про скасування наказу про накладення дисциплінарного стягнення, визнання наказу про звільнення незаконним, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди,-

ВСТАНОВИЛА:

16.02.2016 року ОСОБА_5 звернулась з вищезазначеними позовними вимогами в котрих зазначала, що 09.12.2015р. рішенням Суворовського районного суду м. Одеси вона була поновлена на посаді інспектору з кадрів відділу кадрів TOB «Бруклін-Київ» та стягнуто на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу, в частині поновлення на посаді встановлений негайний порядок виконання. Наказом від 09.12.2015р. з яким позивачка ознайомлена лише 13.01.2016р. її поновили на посаді. При цьому, позивачка зазначає, що не була допущена до роботи та їй надали кабінет без опалення та санітарних зручностей. 18.01.20916 року вона повідомила керівництво про свою вагітність, однак 09.02.2016 року згідно наказу № 59-к/тр була звільнена за прогули без поважних причин п.4 ст. 40 КЗпП України. Позивачка зазначає, що до початку роботи вона не була ознайомлена з правилами внутрішнього розпорядку та колективним договором,їй не було визначено робоче місце не розяснені права та обовязки про умови праці, керівництво знущалось над нею та ненародженою її дитиною. Одночасно просила суд стягнути середньомісячний заробіток за час вимушеного прогулу та моральну шкоду в розмірі 20 000 грн.

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 23 грудня 2016 року в заявлених вимогах відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_5 ставить питання про скасування рішення суду з ухваленням нового,про задоволення позовних вимог,посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зокрема посилається на ті ж підстави, що і позовній заяві та на те, що власник не допустив її до виконання трудової функції, не визначив її робоче місце,надав кабінет без опалення та санітарних зручностей; вона не отримала перепустки та згідна табелю їй була виплачена заробітна плата за весь час Зокрема посилається на час звільнення вона була вагітна та на не належні та недопустимі докази,що покладені в основу рішення суду. Крім того,посилається на упередженість суду розкриття лікарської таємниці.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_5 ставить питання про скасування рішення суду з ухваленням нового,про задоволення позову,посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. При цьому посилається на те, що фактично ОСОБА_5 не була поновлена на роботі так як ознайомлена з наказом про поновлення-13 січня 2016 року та в цей день було закінчено виконавче провадження, а тому відсутній факт прогулу. Крім того,посилається на відсутність факту прогулу, оскільки вона не залишала місця розташування підприємства не була відсутня з поважних причин. При цьому посилається на наявність факту вагітності,що в силу ст.184 КЗпП України виключає звільнення позивачки.

Відмовляючи в задоволені позовних вимог районний суд виходив з відсутності поважних причин відсутності позивачки на робочому місці, а тому, відповідач правомірно прийняв №09-к/тм про накладання дисциплінарного стягнення, та наказ TOB «Бруклін-Київ» №59-к/тр від 08.02.2016 року про звільнення ОСОБА_5

Судова колегія,заслухавши доповідь судді доповідача, вислухавши пояснення сторін,перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги дійшла до наступного.

Матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_5, працювала в ТОВ «Бруклін-Київ» на посаді інспектора з кадрів з 20.03.2004р. Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 09.12.2015р. було скасовано наказ товариства з обмеженою відповідальністю «БруклінКиїв» № 106-к/тр від 02 квітня 2015 року про звільнення ОСОБА_5 та поновлено ОСОБА_5 на роботі в товаристві з обмеженою відповідальністю «Бруклін Київ» на посаді інспектора з кадрів.

На виконання вищевказаного рішення суду ТОВ «Бруклін-Київ» видало наказ про поновлення на роботі ОСОБА_5№526-к/тр від 09.12.2015р. Відповідно до акту від 09.12.2015 року ОСОБА_5 відмовилася від ознайомлення з наказом про поновлення на роботі та під особистий розпис ознайомилась -13.01.2016р. (т.1, а.с.7) .

Наказом ТОВ «Бруклін-Київ» № 09-к/тм від 08.02.2016р. її було притягнуто до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення з роботи за п. 4 ст. 40 КЗпП України за прогули:

18 грудня 2015 року з 11:15 до 17: 00(5,5 годин)

23 грудня 2015 року з 08:45 до 17: 00(8 годин)

-30 грудня 2015 року з 12:15 до 17:00(5.5 годин)

В своїй заяві ОСОБА_5 пояснює, що 18.12.2015 року в звязку з поганим самопочуттям покинула робоче місце в 11:15; 2312.2015 року до 8:45 знаходилась на роботі , а потім відвідувала центр зайнятості; 30 грудня 2015 року пішла з роботи в 12:15 в звязку з холодним температурним режимом в кабінеті. При цьому, в своїй пояснюючій записці вона повідомляє підприємство про стан своєї вагітності( а.с.15).

Відповідно до перевірки пропускної системи на імя ОСОБА_5 було видані наступні пропуски:

-22437-Ф на срок дії з 01.01.2016 року по 31.12.2016 року

-23140-2П на срок дії з 31.12.2015 по 31.12.2015 року

-5694-Ф на срок дії з 09.01.2009 року по 31.12.2015 року

з якої вбачається, що ОСОБА_5 в грудні 2015 року користувалась пропуском 23140-2П,який чітко зафіксував її вихід та вхід на робоче місце. ( а.с.42 т.1)

Виходячи з пояснень самої позивачки табелю обліку використаного робочого часу та перевірки пропускної системи районний суд дійшов вірного висновку, що ОСОБА_5 була фактично допущена до роботи з 09.12.2015 року,приходила на роботу однак була відсутня на робочому місці: 18 грудня 2015 року з 11:15 до 17: 00(5,5 годин),23 грудня 2015 року з 08:45 до 17: 00(8 годин)-30 грудня 2015 року з 12:15 до 17:00(5.5 годин)

За змістом пункту 4 частини першої статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин.

Відповідно до вимог статті 43 КЗпП України розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктом 4 статті 40 КЗпП України, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник.

Відповідно до довідки від 08.02.2016 року ОСОБА_5 не є членом профспілкової організації підприємства.

Наказом № 59-к/тр від 08.02.2016р. ОСОБА_5 було звільнено за прогули без поважних причини за п. 4 ст. 40 КЗпП України. (Т1, а.с. 8)

Відповідно до ч.1 ст.58 ЦПК України належними є докази,які містять інформацію щодо предмета доказування.

Виходячи зі змісту норм ст.ст.57-59,212 ЦПК України ,загальним принципом цивільного процесуального закону є те, що докази аналізуються судом як кожний окремо, так і в їх сукупності,і кожний доказ повинен бути прийнятий судом,якщо не будуть порушуватися правила належності та допустимості засобів доказування.

Кожен має право на належні,безпечні і здорові умови праці, що передбачено ст.43 ч.4 Конституції України та ст.2,153 КЗпП України. При цьому забезпечити такі умови має власник або уповноважений орган.

Нормативно-правові акти встановлюють санітарно-гігієнічні вимоги до приміщення, в якому розташоване робоче місце,освітлення,рівню вібрації та шуму,мікроклімату в приміщені тощо.

Доводи ОСОБА_5 про те, що умови були небезпечними для її здоровя, не відповідали санітарним нормам є голослівними та такими, що не підтверджені належними ,допустимими доказами.

Відсутність вбиральні та буфету біля її кабінету не розцінюється як відсутність санітарних норм так як вони розташовані в цьому ж приміщені.

Посилання на те, що кабінет котрий вона займала не знаходився у відділі кадрів не розцінюється судовою колегією як те, що вона не була допущена до робочого місця та функціональних обовязків0оскільки керівництвом було визначено її місце роботи з влаштуванням робочого столу,крісла та інших необхідних приладів для праці.

При цьому сама позивачка не спростовує того факту, що їй був наданий кабінет,котрий був облаштований додатковим обігрівачем в період морозів.

Посилання позивачки на те, що 18,23, та 30 грудня 2015 року вона перебувала на території підприємства спростовується фактом відсутності її на роботі: довідкою пропускної системи,якої підтверджено її вихід з підприємства в зазначені дні, письмовими поясненнями самої позивачки та табелем обліку використання відпрацьованого часу.

Виходячи з зазначеного, судова колегія приходить до висновку, що позивачка не довела, що керівництво не допускало її до робочого місця, створювались неможливі та небезпечні умови праці, та що вона не знаходилась на робочому місці з поважних причин.

За таких обставин,судова колегія приходить до висновку, що районний суд прийшов до правильного висновку, що ОСОБА_5 була відсутня на роботі без поважних причин 18 грудня 2015 року з 11:15 до 17: 00;23 грудня 2015 року з 08:45 до 17: 00 та 30 грудня 2015 року з 12:15 до 17:00, а тому її звільнення узгоджується з пунктом 4 частини 1 статті 40 КЗпП України.

За правилами ст.ст. 147,149 КЗпП України надається право обирати вид стягнення до працівника,який допустив прогул. При цьому необхідно враховувати ступень тяжкості вчиненого проступку,заподіяну порушенням шкоду, обставини, за який вчинено прогул та попередній досвід роботи.

З матеріалів справи вбачається, що позивачка на роботі працювала з 2004 року на посаді інспектора з кадрі. Після поновлення на роботі на протязі трьох днів 18,23 а 30 грудня 2015 року допустила прогули спільно більше двох робочих днів, а тому судова колегія погоджується з обраним видом стягнення у вигляді звільнення ОСОБА_5 з роботи за п.4 ч.1 ст.40 КЗпП України.

Згідно з частиною третьою статті 184 КЗпП звільнення, зокрема, вагітних жінок з ініціативи власника або уповноваженого ним органу не допускається, крім випадків повної ліквідації підприємства, установи, організації, коли допускається звільнення з обовязковим працевлаштуванням.

За таких обставин частиною третьою статті 184 КЗпП встановлено гарантії для окремих категорій працівників, а саме: заборонено звільнення, зокрема, вагітної жінки.

Якщо доказ містить інформацію щодо предмета доказування і судом не встановлено,що для такого доказу законом встановлено певний порядок і цей порядок порушено,він може бути визнаний судом неналежним.( ст.59 ЦПК України).

Між тим,08 лютого 2016 року жіноча консультація № 14 повідомила, що ОСОБА_5 на обліку по вагітності не стоїть ( а.с.44 т.1).

В супереч наказу МОЗ від 15.07.2011 року № 417 на протязі січня та лютого 2016 року ОСОБА_5 не була поставлена на облік у жіночій консультації щодо неї не заповнялась необхідна медична документація,аналізи вона не здавала.

В справі, на підтвердження факту вагітності, позивачка надає лише дві довідки. При цьому довідка від 20.01.2016 року надана без заведення картки обліку, не завірена головним лікарем. Ультразвукове дослідження про встановлення вагітності 11-12 тижнів проведено без підтвердження особистості ОСОБА_5 11.02.2016 року про що дала покази лікар ОСОБА_7

Більш обєктивних доказів з яких можна було б зробити висновок про наявність вагітності( зокрема подальший її розвиток,постановка на облік та інше ) матеріали справи не містять, а тому судова колегія приходить до висновку, що у підприємства, за наявності відомостей про відсутність ОСОБА_5 на обліку, не було перешкод для звільнення з роботи за вказаними вище підстав.

За таких обставин факт наявності у ОСОБА_5 вагітності, на дату її звільнення, обєктивно не підтверджений, а тому виключається у суду можливість застосувати гарантії передбачені ст.184 КЗпП України.

Посилання на те, що вона не ознайомлена з умовами праці та колективним договором спростовується її заявою від 16.08.2004 року ( а.с.61 т.2).

Судова колегія не вбачає доказів упередженості районного суду при розгляді справи та розкриття лікарської таємниці з врахуванням принципу диспозитивності прав сторін.

Доводи представника ОСОБА_5 про те, що ознайомленням наказу про поновлення на роботі відбулося 13 січня 2016 року, що виключає сам факт прогулу в грудні місяці оцінюється критично, так як матеріали справи свідчать про те, що фактично вона була допущена до роботи 09 грудня 2015 року.

Посилання на те, що ОСОБА_5 не покидала територію знаходилась на підприємстві спростовується відомостями з пропускного режиму.

Зважаючи на те, що суд першої інстанції помилково поклав в основу судового рішення висновок експертизи № 176 від 05.08.2016 року з котрої вбачається, що дослідження членами комісії не поводилось, а тому з підстав ст.309 ч.1 п. 3,4 ЦПК України рішення в частині мотивування підлягає зміні.

З врахуванням вищезазначеного судова колегія приходить до висновку, що відсутні правові підстави для задоволення позову в звязку з недоведеністю позивачем порушення порядку її звільнення та факту застосування гарантії передбачених ст.184 КЗпП України.

Керуючись ст. 218, 303, 309, 316, 317, 319 ЦПК України, судова колегія,

ВИРІШИЛА:

Апеляційні скарги ОСОБА_5 та представника ОСОБА_5 ОСОБА_6 задовольнити частково.

Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 23.12.2016 року змінити в частині мотивування.

В решті залишити без змін.

Рішення набирає законної сили негайно та підлягає оскарженню в касаційному порядку на протязі 20 днів.

Голодуючий суддя - Л.А.Гірняк

Судді - А.І.Дрішлюк

ОСОБА_8