справа № 285/920/17
провадження у справі № 2/0285/833/17
У Х В А Л А

про залишення позовної заяви без руху

02.03.2017 року м. Новоград-Волинський

Суддя Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області Літвин О.О., розглянувши матеріали

позовної заяви ОСОБА_1

до Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України», в особі

Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» Філія Житомирське обласне управління

та Новоград-Волинського територіального відокремленого безбалансового відділення філії Житомирського управління АТ «Ощадбанк»

про захист прав споживача, розірвання договору та повернення коштів, -

ВСТАНОВИЛА:

У лютому 2017 року позивач звернулась до суду з позовом до відповідачів, в якому просила зобовязати Банк повернути грошові кошти, які безпідставно були списані з належного їй банківського рахунку в сумі 14 850 грн., розірвати Договір укладений між нею і банком 10.12.2012 року про відкриття фізичній особі карткового рахунку для платіжної картки та здійснення розрахунково-касового обслуговування за дебетово-кредитною схемою (далі - Договір) і закрити рахунок, а також зобовязати Банк не нараховувати та не стягувати з неї відсотки за користування вказаними кредитними коштами, які вона не отримувала.

Подана позовна заява не відповідає вимогам ст.119 ЦПК України, оскільки позивачем не додано до неї документу, що підтверджує сплату судового збору.

Відповідно до ч.1 ст.79 ЦПК України судовий збір є складовою судових витрат та виконує компенсаційну, превентивну і соціальну функції.

Обовязок осіб, які звертаються до суду, сплачувати судовий збір це процесуальний обовязок, визначений нормами процесуального права.

Відповідно до ч.2 ст.79 ЦПК України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюється законом.

Таким спеціальним законом є Закон України від 8 липня 2011 року № 3674-VІ «Про судовий збір».

Згідно зі статтею 3 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється за подання до суду позовної заяви та іншої заяви, передбаченої процесуальним законодавством.

Відповідні зміни в сфері регулювання оплати судового збору відбулися внаслідок прийняття Закону України від 22 травня 2015 року № 484-VІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо сплати судового збору» (далі Закон № 484-VІІІ). Цим Законом суттєво змінено ставки судового збору (стаття 4 Закону України «Про судовий збір»), а також одночасно значно скорочено перелік субєктів, які звільняються від оплати судового збору (стаття 5 Закону України «Про судовий збір»). Закон № 484-VІІІ набрав чинності з 1 вересня 2015 року.

Ч.3 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів»передбачено звільнення особи (споживача), від сплати судового збору, за позовами, що пов'язані з порушенням їх прав, проте Закон «Про судовий збір» у новій редакції таких пільг вказаній особі не надає.

Відповідно до ч.3 ст.2 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Наведені норми процесуального права дозволяють сформулювати загальне правило: процесуальні дії мають вчинятися за нормами процесуального закону, чинними на момент вчинення цих дій.

Закон, який встановлює нові обов'язки, скасовує чи звужує права, належні учасникам цивільного процесу, чи обмежує їх використання, не має зворотної дії в часі (ч.4 ст.2 ЦПК України).

Зазначене правило, закріплене і в ст.58 Конституції України, за якою закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії у часі, що однозначно розуміється як початок дії закону з моменту набрання ним чинності і припинення з утратою чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Під час вчинення процесуальних дій, які вимагають сплати судового збору, пільги зі сплати судового збору мають визначатися на момент вчинення певної процесуальної дії.

З огляду на зазначене можна дійти висновку про те, що процесуальний закон визначає свою дію в часі саме за часом вчинення відповідних процесуальних дій.

Саме така правова позиція висловлена в постанові спільного засідання трьох палат Верховного Суду України від 30.11.2016 року.

Таким чином, за змістом змін до ст.5 Закону «Про судовий збір», який прийнятий пізніше, ніж Закон України «Про захист прав споживачів», убачається, що з 1 вересня 2015 року споживачі не відносяться до субєктів, які звільняються від сплати судового збору.

Оскільки в даному позові обєднані три вимоги немайнового характеру: зобовязати Банк повернути кошти, Розірвати Договір і закрити рахунок, а також зобовязати не нараховувати та не стягувати відсотки за використані кредитні кошти, то судовий збір повинен бути сплачений за кожну вимогу окремо.

За подання до суду фізичною особою позовної заяви немайнового характеру ставка судового збору складає 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Законом України «Про Державний бюджет України на 2017 рік» встановлено розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб в сумі 1 600 грн.

Таким чином, розмір судового збору, який має бути сплачено за подання даної позовної заяви позивачкою становить 1 920 грн. (по 640 грн. за кожну з трьох позовних вимог).

На думку суду, визначення розміру судового збору не є перешкодою позивачці в доступі до правосуддя, оскільки останній в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та прецедентної практики Європейського суду з прав людини не може бути абсолютним і підлягає державному регулюванню й обмеженню. Доступ до правосуддя здійснюється шляхом точного, послідовного і неухильного дотримання процесуального алгоритму, що передбачений законом. Процесуальні дії судді чітко врегульовані нормами чинного законодавства, які повинні правильно розумітися сторонами і застосовуватися, починаючи з моменту предявлення позову до суду.

Окрім того, в рішенні Європейського суду з прав людини у справі Креуз проти Польщі зазначено, що вимога сплати зборів цивільними судами у звязку з поданням позовів, які вони мають розглянути, не може вважатись обмеженням доступу до суду.

На підтвердження оплати судового збору до Новоград-Волинського міськрайонного суду необхідно подати оригінал квитанції про оплату.

Сплата судового збору згідно закону здійснюється через банківські установи чи поштові відділення звязку за рахунок платника.

За таких обставин позовна заява підлягає залишенню без руху з наданням позивачу строку для можливості усунення її недоліків.

Керуючись статтями 80, 119-121, 209 ЦПК України, 4 Закону України «Про судовий збір»,

УХВАЛИЛА:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України», в особі Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» Філія Житомирське обласне управління та Новоград-Волинського територіального відокремленого безбалансового відділення філії Житомирського управління АТ «Ощадбанк» про захист прав споживача, розірвання договору та повернення коштів, залишити без руху.

Надати ОСОБА_1 строк терміном пять днів з дня отримання копії цієї ухвали для усунення зазначених недоліків (доплати судового збору в сумі 1 920 грн.) та розяснити їй, що у випадку невиконання вимог ухвали у встановлений строк, позовна заява буде повернута.

Розяснити ОСОБА_1, що оригінал квитанції (платіжного доручення) про сплату судового збору, має бути поданий безпосередньо до Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області.

Ухвала щодо визначення розміру судових витрат може бути оскаржена до апеляційного суду Житомирської області через Новоград-Волинський міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом 5 днів з дня отримання її копії.

Суддя О.О. Літвин