Справа № 653/2822/17
Провадження № 2/653/1042/17
РІШЕННЯ

іменем України

"19" вересня 2017 р. Генічеський районний суд Херсонської області в складі:

головуючого - судді Венглєвської Н.Б.,

секретаря Копєйко Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Генічеськ справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Плавської сільської ради Генічеського району Херсонської області про визнання заповіту дійсним та визнання права власності в порядку спадкування на земельні ділянки,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом, у якому з урахуванням збільшених позовних вимог просив суд визнати дійсним заповіт ОСОБА_3, померлої 27.04.2014 року складений в с. Плавське Генічеського району Херсонської області 12.11.2012 року на користь ОСОБА_1 та відповідно визнати за ним право власності в порядку спадкування за заповітом на земельні ділянки, розміром 2.75 га та 3.89 га які належали померлій та розташовані на території Плавської сільської ради Генічеського району Херсонської області. Крім того, просив суд визнати дійсним заповіт ОСОБА_4, померлого 05.02.2010 року складений 15.09.2009 року на користь ОСОБА_1 та визнати за ним право власності в порядку спадкування за заповітом на земельні ділянки, розміром 2.6 га та 3.64 га які належали померлому та розташовані на території Плавської сільської ради Генічеського району Херсонської області.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що за життя 12.11.2012 року ОСОБА_5 зробила заповітне розпорядження, яким на випадок своєї смерті заповідала належні їй земельні ділянки, розміром 2.75 га та 3.89 га, які розташовані на території Плавської сільської ради Генічеського району Херсонської області позивачу по справі. Як вказує ОСОБА_1 після складання заповіту, останній було передано йому та зазначено, що вказаний заповіт буде посвідчено нотаріально після видужання заповідача, яка на той час тяжко хворіла та не мала можливості вільно пересуватися. Оскільки позивач фактично отримав у право користування вказані земельні ділянки, а ОСОБА_5 була хворою та не мала можливості вільно пересуватися, то він і продовжив користуватися земельними ділянками до дня її смерті та продовжує ними користуватися й на даний час. Крім того з тих же підстав, а саме хвороби ОСОБА_4, який також 15.09.2009 року зробив заповітне розпорядження, яким на випадок своєї смерті також заповідав належні йому земельні ділянки, розміром 2.6 га та 3.64 га, відповідно, та які розташовані на території Плавської сільської ради Генічеського району Херсонської області позивачу по справі, та позивач фактично отримав у право користування вказані земельні ділянки, однак заповіт належним чином померлий не посвідчив.

У звязку з вказаними обставинами, ОСОБА_1 на даний час не має можливості оформити право власності на земельні ділянки та вчиняти будь-які дії, щодо розпорядження та володіння ними, які перебувають у фактичному його користуванні. З урахуванням того, що він правомірно набув право власності на вказані вище земельні ділянки, однак через нікчемність вчиненого ОСОБА_6 та ОСОБА_4 одностороннього правочину, не може повністю реалізувати право власності, щодо безперешкодного розпорядження земельною часткою та оформленням відповідного Державного акту, у звязку з чим звернувся до суду.

У судовому засіданні представник позивача за договором про надання правової допомоги адвокат ОСОБА_7, вимоги викладені у позовній заяві підтримав повністю. Просить суд позов задовольнити. Суду пояснив, що після смерті ОСОБА_5, ОСОБА_1, будучи спадкоємцем за заповітом не має можливості скористатися своїм правом, щодо оформлення спадщини, через відсутність запису про його посвідчення у відповідному спадковому реєстрі. Інших спадкоємців, які бажали б прийняти спадщину немає. Відповідач по справі ОСОБА_2, будучи єдиним спадкоємцем за заповітом, який було складено раніше, після смерті ОСОБА_5, від свого права на спадщину відмовляється та таку приймати не бажає. З урахуванням ст. 219 ЦК України, вважає, що наявні підстави для задоволення позову, оскільки заповіт складено дієздатною особою, та в ньому виражена воля ОСОБА_5, щодо розпорядження належним їй майном.

Також зазначає, що після смерті ОСОБА_4, ОСОБА_1, будучи спадкоємцем за заповітом, також не має можливості скористатися своїм правом, щодо оформлення спадщини, також через відсутність запису про його посвідчення у відповідному спадковому реєстрі. Інших спадкоємців, які бажали б прийняти спадщину, після смерті ОСОБА_4 також немає. Спадкове майно, що залишилося після її смерті жодним спадкоємцем не витребувано, отже з урахуванням ст.. 219 ЦК України, вважає, що також наявні підстави для задоволення позову, оскільки заповіт складено дієздатною особою, та в ньому виражена воля ОСОБА_4, щодо розпорядження належним йому майном.

Відповідач ОСОБА_2, будучи належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, в судове засідання не зявився, надіславши на адресу суду заяву про визнання позовних вимог та розгляд справи за його відсутності.

Представник Плавської сільської ради Генічеського району Херсонської області в судове засідання, будучи належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи не зявився, про причини неявки суд не повідомив.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 30 вересня 2003 року на підставі розпорядження голови Генічеської РДА від 11.03.2003 року №114/03, на імя ОСОБА_5, видано Державний акт на право на земельну ділянку, серії ХС №086235. Відповідно до вказаного акту ОСОБА_5 набула право на земельну ділянку, розміром 2.75 га, яка розташована на території Плавської сільської ради Генічеського району Херсонської області. Крім того, 30 вересня 2003 року на підставі вищезазначеного розпорядження голови Генічеської РДА від 11.03.2003 року, на імя ОСОБА_5, видано Державний акт на право на земельну ділянку, серії ХС №067667, за яким ОСОБА_5 набула право на земельну ділянку, розміром 3.89 га, яка розташована на території Плавської сільської ради Генічеського району Херсонської області

Зі змісту заповіту від 25 квітня 2014 року вбачається, що 25.04.2014 року ОСОБА_5 на випадок своєї смерті заповідала, належали їй земельні ділянки, розміром 2.75 га та 3.89 га, які розташовані на території Плавської сільської ради Генічеського району Херсонської області, ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Відповідно до наданого заповіту встановлено, що даний заповіт, хоча і складено в приміщенні Плавської сільської ради Генічеського району Херсонської області, однак відомості щодо його належного посвідчення він не містить.

Як встановлено в судовому засіданні та підтверджено матеріалами справи, зокрема листом відповіддю №14.7-27 від 23.06.2017 року наданого Генічеським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ у Херсонській області ОСОБА_5 померла 27 квітня 2014 року про що Плавською сільською радою Генічеського району складений відповідний актовий запис №5 від 28.04.2014 року.

Внаслідок смерті ОСОБА_5. відкрилася спадщина, до якої ввійшли належні померлій земельні ділянки, та які на праві користування перебувають у позивача по справі.

Як встановлено судом та вбачається зі змісту позову та підтверджено поясненнями представника позивача, наданими у судовому засіданні, після складання заповіту, останній не було посвідчено відповідно до умов вчинення нотаріальних дій, через хворобу заповідача. При цьому, заповідач, після його складання, мала намір здійснити дане посвідчення після одужання. Однак ОСОБА_5 після хвороби не видужала та померла 27.04.2014 року. З огляду на викладене, у звязку з недодержанням вимоги щодо посвідчення заповіту, то в силу Закону, такий заповіт є нікчемним.

Також судом встановлено, що 18 жовтня 2004 року на підставі розпорядження голови Генічеської РДА на імя ОСОБА_4, видано Державний акт на право на земельну ділянку, серії ХС №067727 та Державний акт на право на земельну ділянку, серії ХС №2053752. Відповідно до вказаних актів ОСОБА_4 набув право на земельну ділянку, розміром 2.6 га, та 3.64 га відповідно, які розташовані на території Плавської сільської ради Генічеського району Херсонської області.

Зі змісту заповіту від 15 вересня 2009 року вбачається, що 15.09.2009 року ОСОБА_4 на випадок своєї смерті заповідав, належані йому земельні ділянки, розміром 2.6 га та 3.64 га, які розташовані на території Плавської сільської ради Генічеського району Херсонської області, ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Відповідно до наданого заповіту встановлено, що даний заповіт, хоча і складено в приміщенні Плавської сільської ради Генічеського району Херсонської області, однак відомості щодо його належного посвідчення він не містить.

Як встановлено в судовому засіданні та підтверджено матеріалами справи, зокрема листом відповіддю №14.7-27 від 23.06.2017 року наданого Генічеським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ у Херсонській області ОСОБА_4 помер 05 лютого 2010 року про що Плавською сільською радою Генічеського району складений відповідний актовий запис №2 від 08.02.2010 року.

Внаслідок смерті ОСОБА_4 відкрилася спадщина, до якої ввійшли належні померлому земельні ділянки, та які на праві користування перебувають у позивача по справі.

Як встановлено судом та вбачається зі змісту позову та підтверджено поясненнями представника позивача, наданими у судовому засіданні, після складання заповіту, останній не було посвідчено відповідно до умов вчинення нотаріальних дій, через хворобу заповідача. При цьому, заповідач, після його складання, також мав намір здійснити дане посвідчення після одужання. Однак ОСОБА_4 після хвороби не видужав та помер 05.02.2010 року. З огляду на викладене, у звязку з недодержанням вимоги щодо посвідчення заповіту, то в силу Закону, такий заповіт також є нікчемним.

Разом з тим, суд вважає необхідним зазначити, що за загальним правилом, правочин є дійсним, якщо він відповідає загальним умовам його дійсності. До зазначених умов ч. 4 ст. 203 Цивільного кодексу України, зокрема, віднесено відповідність форми вчинення правочину вимогам закону. Формою вчинення правочину є спосіб вираження волі сторін на його вчинення. Сторони мають право обирати її самостійно, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ст. 205 ЦК воля сторін на вчинення правочину може бути виражена в письмовій формі.

З аналізу наданих документів, вбачається, що правочин вчинений ОСОБА_5 та ОСОБА_4 відповідає вимогам встановленим ст..ст. 203, 205 ЦК України та був спрямований на настання певних наслідків саме для ОСОБА_1, зокрема, щодо набуття ним права власності на належне їм майно.

Цивільний Кодекс України передбачене обовязкове нотаріальне посвідчення найбільш значущих правочинів. Таке посвідчення правочину запроваджене з метою здійснення нотаріусом контролю за правильністю волевиявлення сторін та його відповідністю їхній справжній волі, а також покликане забезпечити законність, дійсність підстав для подальших дій на виконання правочину, які, як правило, повязані зі значними майновими затратами. Тобто, нотаріальне посвідчення правочину означає, що його зміст, час і місце вчинення, наміри субєктів правочину, його відповідність закону та інші обставини офіційно зафіксовані нотаріусом і розглядаються як встановлені й достовірні. Правочини, щодо яких порушені вимоги закону про їх нотаріальне посвідчення, відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК вважаються нікчемними. Це стосується як односторонніх правочинів так і договорів.

Водночас в абз. 2 ч. 2 ст. 215 ЦК зазначено, що у випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним.

Зокрема, в ч. 2 ст. 219 ЦК з метою захисту прав та законних інтересів особи, яка вчинила правочин, допускається визнання одностороннього правочину, який на порушення закону не був посвідчений нотаріально, дійсним у судовому порядку. Нотаріальне посвідчення односторонніх правочинів є обовязковим для заповіту (ч. 3 ст. 1247 ЦК), відмови одного з подружжя від спільного заповіту (ч. 3 ст. 1243), довіреності на вчинення правочинів, для яких згідно із законом передбачена нотаріальна форма для довіреностей, що видаються в порядку передоручення (ч. 2 ст. 245). Визнання одностороннього правочину, щодо якого не дотримано вимог про нотаріальну форму, дійсним можливе за наявності одночасно двох умов: цей правочин має відповідати справжній волі особи, яка його вчинила (ч. 3 ст. 203 ЦК); нотаріальному посвідченню правочину перешкоджала обставина, яка не залежала від волі особи (ч. 2 ст. 219 ЦК).

Як встановлено судом, вказані умови мають місце при розгляді даної справи, зокрема, щодо вільного волевиявлення як ОСОБА_5 так і ОСОБА_4 при складанні відповідного правочину оскільки останні підписали заповіт, та у свою чергу відсутні відомості, щодо наявності підстав відсутності такого волевиявлення. Крім того суд вважає, що перебування ОСОБА_5, ОСОБА_4 у хворобливому стані та неможливістю, у звязку з цим, здійснення посвідчення заповіту, є обставиною, яка у розумінні ст.. 219 ЦК України перешкоджала посвідченню відповідного заповіту.

Судом перевірено, що правочин вчинений кожним із заповідачів та виражений у формі заповіту підлягав нотаріальному посвідченню; а також не містить умов, що суперечать закону або моральним засадам суспільства.

Враховуючи той факт, що позивач є спадкоємцем за заповітом після смерті ОСОБА_5, ОСОБА_4; померлі за життя бажали передати йому належні їм земельні ділянки; обставини що перешкоджали посвідченню відповідного заповіту не залежали від їхньої волі, а також беручи до уваги відмову інших спадкоємців від свого права на спадщину, суд вважає, що позов підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 3, 10, 11, 60, 114, 213-215 ЦПК України, ст.ст. 16, 328, 202, 203, 205, 219 ЦК України, суд

ВИРІШИВ :

Позов ОСОБА_1 - задовольнити.

Визнати дійсним заповіт ОСОБА_3, померлої 27 квітня 2014 року, складений 25 квітня 2014 року на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Визнати право власності на земельну ділянку, розміром 2.75 га, кадастровий номер :01:050:0052, яка розташована на території Плавської сільської ради Генічеського району Херсонської області, що належала ОСОБА_3 на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку, серії ХС №086235 від 30.09.2003 року за ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Визнати право власності на земельну ділянку, розміром 3.89 га, кадастровий номер :01:006:0016, яка розташована на території Плавської сільської ради Генічеського району Херсонської області, що належала ОСОБА_3 на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку, серії ХС №067667 від 30.09.2003 року за ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Визнати дійсним заповіт ОСОБА_4, померлого 05 лютого 2010 року, складений 15 вересня 2009 року на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Визнати право власності на земельну ділянку, розміром 2.6 га, кадастровий номер :01:008:0024, яка розташована на території Плавської сільської ради Генічеського району Херсонської області, що належала ОСОБА_4 на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку, серії ХС №067727 від 18.10.2004 року за ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Визнати право власності на земельну ділянку, розміром 3.64 га, кадастровий номер :01:020:0023, яка розташована на території Плавської сільської ради Генічеського району Херсонської області, що належала ОСОБА_4 на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку, серії ХС №2053752 від 18.10.2004 року за ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Херсонської області через Генічеський районний суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги, в порядку визначеному ст. 295 ЦПК України.

Суддя Н.Б. Венглєвська