УхвалА

іменем україни

23 лютого 2017 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду

цивільних і кримінальних справ у складі:

Луспеника Д.Д., Хопти С.Ф., ШтеликС.П.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до прокуратури Сумської області, Державної казначейської служби України про визнання незаконної постанови, відшкодування шкоди за касаційною скаргою прокурора Сумської області на рішення Зарічного районного суду м. Суми від 15 вересня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Сумської області від 27 жовтня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду з вищевказаним позовом, посилаючись на те, що 20 серпня 2009 року старшим слідчим прокуратури м. Суми відносно нього порушено кримінальну справу за ознаками злочину, передбаченого ч. 2 ст. 368 КК України. 30 травня 2014 року постановою заступника начальника відділу процесуального керівництва у кримінальних провадженнях прокуратури області управління процесуального керівництва у кримінальних провадженнях прокуратури Сумської області кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань від 6 червня 2013 року щодо нього за ч. 2 ст. 27, ч. 3 ст. 364, ч. 2 ст. 365, ч. 2 ст. 368 КК України, закрито у зв'язку з відсутністю у його діях складу злочину.

Позивач указував про те, що у серпні 2014 року він звернувся до прокуратури Сумської області з заявою про відшкодування шкоди, завданої незаконним притягненням його до кримінальної відповідальності та просив винести постанову про відшкодування за рахунок Державного бюджету України втрачений заробіток за час перебування під вартою з 20 серпня 2009 року по 29 березня 2011 року та з часу звільнення з органів внутрішніх справ з 16 травня 2012 року по 30 травня 2014 року включно, а також витрати на правову допомогу у розмірі 44 700 грн.

11 вересня 2014 року старшим прокурором винесено постанову про відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду, якою визначено відшкодування шкоди завданої йому у розмірі 74 314 грн 48 коп. У частині відшкодування витрат на правову допомогу відмовлено, у зв'язку з відсутністю належним чином оформлених документів, які б підтверджували розмір понесених ним витрат.

Вважав, що вказана постанова старшого прокурора в частині відмови у відшкодуванні витрат на правову допомогу є незаконною.

Ураховуючи викладене, ОСОБА_4 просив суд визнати постанову від 11 вересня 2014 року винесену старшим прокурором в частині відмови у визначенні розміру витрат на правову допомогу незаконною; стягнути з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Дежавного бюджету України, шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на його користь 44 700 грн на відшкодування витрат понесених за надання правової допомоги, наданої йому під час кримінального переслідування.

Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 15 вересня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Сумської області від 27 жовтня 2016 року, позов ОСОБА_4 задоволено. Визнано постанову від 11 вересня 2014 року винесену старшим прокурором відділу процесуального керівництва у кримінальних провадженнях прокуратури Сумської області про відшкодування шкоди завданої незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства чи прокуратури, незаконною, у частині відмови у визначенні розміру витрат на правову допомогу. Стягнуто з Державної казначейської служби України за рахунок Державного бюджету України на користь ОСОБА_4 44 700 грн у рахунок відшкодування витрат, понесених за надання юридичної допомоги, наданої під час кримінального переслідування. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі прокурор Сумської області, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржувані судові рішення скасувати й ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_4відмовити.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції в межах касаційної скарги перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду, чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність чи недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи скарги цих висновків не спростовують.

Задовольняючи позов ОСОБА_4, суди, правильно застосувавши положення ст. 12 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», п. 12 Положення про застосування Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», затвердженого наказом Міністерства юстиції України, Генеральної прокуратури України, Міністерства фінансів України від 4 березня 1996 року № 6/5/3/41, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст. 212 ЦПК України), дійшли правильного висновку про те, що у разі незгоди з винесеною постановою (ухвалою) про відшкодування шкоди громадянин відповідно до положень цивільного процесуального законодавства може оскаржити постанову до суду, а ухвалу суду - до суду вищої інстанції в апеляційному порядку.

Суди дійшли вірного висновку про те, що позивач звертався до органу прокуратури з вимогою про відшкодування шкоди, у тому числі щодо відшкодування витрат на правову допомогу, проте постановою від 11 вересня 2014 року винесеною старшим прокурором йому було відмовлено у відшкодуванні таких витрат.

Колегія суддів, погоджується з висновком судів про те, що 24 серпня 2009 року старшим слідчим прокуратури винесена постанова про допуск адвоката ОСОБА_5 як захисника позивача до участі у справі. Відповідно до договору щодо надання юридичних послуг адвокатом від 9 липня 2012 року ОСОБА_5 здійснювала представництво інтересів ОСОБА_4, а згідно з розрахунком суми гонорару за надану правову допомогу адвокатом ОСОБА_5 позивачу на підставі угоди про надання правової допомоги від 24 серпня 2009 року надано правову допомогу на суму 34 500 грн.

Крім того, суди дійшли правильного висновку про те, що згідно з розрахунком суми гонорару за надану правову допомогу адвокатом ОСОБА_6 позивачу на підставі угоди про надання правової допомоги від 22 березня 2012 року надано правову допомогу на суму 10 200 грн. Вищевказані обставини підтверджуються у тому числі копіями квитанцій про оплату послуг адвоката ОСОБА_5 на суму 34 500 грн та адвоката ОСОБА_6 на суму 10 200 грн.

Ураховуючи викладене, суди дійшли вірного висновку про наявність підстав для задоволення позову ОСОБА_4, оскільки ним надано належні та допустимі докази на підтвердження витрат на правову допомогу.

Доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують, на законність ухвалених судових рішень не впливають, а направлені на переоцінку доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Враховуючи наведене та керуючись положеннями ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу і залишити судові рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу прокурора Сумської області відхилити.

Рішення Зарічного районного суду м. Суми від 15 вересня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Сумської області від 27 жовтня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Д.Д. Луспеник

С.Ф. Хопта

С.П.Штелик