Справа № 755/2971/17
У Х В А Л А

про залишення позовної заяви без руху

"22" лютого 2017 р. суддя Дніпровського районного суду м. Києва Катющенко В.П. перевіривши виконання вимог ст.ст. 119, 120 Цивільного процесуального кодексу України за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, -

В С Т А Н О В И В :

21 лютого 2017 року до Дніпровського районного суду м. Києва надійшов позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу. 21 лютого 2017 року вказану позову заяву було передано в провадження судді Катющенко В.П. в порядку визначеному ст. 11-1, ч.1 ст. 118 Цивільного процесуального кодексу України.

Відповідно до статті 1 Цивільного процесуального кодексу України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Як вбачається із заявлених позовних вимог, позивач просить суд: розірвати шлюб між нею і відповідачем ОСОБА_2; визначити місце проживання дитини - з матір'ю, де вона проживає на даний момент; фінансові зобов'язання закріпити за кожним з подружжя на кого вони оформлені.

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 119 Цивільного процесуального кодексу України, позовна заява повинна містити, окрім іншого зміст позовних вимог.

Як вбачається із змісту позовних вимог, однією з вимог є визначення місця проживання дитини.

Відповідно до ч. 1 ст. 160 Сімейного кодексу України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.

Статтею 161 Сімейного кодексу України передбачено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Пунктом 72 Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов'язаної із захистом прав дитини, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 24 вересня 2008 року № 866 передбачено, що під час розв'язання спорів між батьками щодо визначення місця проживання дитини служба у справах дітей має захищати інтереси дитини з урахуванням рівних прав та обов'язків матері та батька щодо дитини. Під час вирішення питання щодо визначення місця проживання дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, стан здоров'я дитини та інші обставини, що мають істотне значення. Після обстеження житлово-побутових умов, проведення бесіди з батьками та дитиною служба у справах дітей складає висновок про визначення місця проживання дитини і подає його органу опіки та піклування для прийняття відповідного рішення.

В той же час, прохальна частина позову не містить відомостей щодо якої дитини має бути визначено місце проживання, мотивувальна частина позову не містить нормативно-правового обґрунтування даних вимог, а позовна заява не містить відомостей про місце проживання дитини станом на сьогодні, звернення позивача до служби у справах дітей з приводу визначення місця проживання дитини або вмотивованої відмови даних органів у розгляді її звернення. Крім того, позовна заява не містить відомостей щодо обстеження умов проживання дитини, що були проведені компетентними органами, висновку даного органу щодо доцільності визначення місця проживання дитини з позивачем.

Крім того, позивачем також заявлено вимогу про розподіл фінансових зобов'язань позивача та відповідача. В той же час, дані вимоги не конкретизовані, позивачем не визначено правової природи виникнення даних фінансових зобов'язань, не визначено, які саме фінансові зобов'язання існують та яким чином має бути здійснено поділ та чи в рамках поділу спільного майна подружжя. Також, заявлені вимоги не місять нормативно-правового обґрунтування є некоректними та такими, що підлягають уточненню.

Відповідно до ч. 5 ст. 119 ЦПК України, до позовної заяви додається документ, що підтверджує сплату судового збору.

Відповідно до п. п. 1-2 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», за подання фізичною особою до суду позовної заяви майнового характеру справляється судовий збір у розмірі 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, за подачу позовної заяви немайнового характеру - 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2017 рік», установлено у 2017 році прожитковий мінімум для працездатних осіб: з 1 січня 2017 року - 1600 гривень.

Згідно ч. 3 ст. 6 Закону України «Про судовий збір», за подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру. У разі коли в позовній заяві об'єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру.

Як вбачається з поданої позивачем квитанції, останньою за подання позовної заяви було сплачено судовий збір у розмірі 640,00 гривень. В той же час, матеріали позовної заяви не містять відомостей, які підтверджують сплату позивачем судового збору за інші позовні вимоги, у відповідності до ставок, визначених Законом України «Про судовий збір», враховуючи, що позивачем заявлено дві немайнові позовні вимоги, а вимоги про фінансових зобов'язань позивача та відповідача, в залежності від матеріально-правового їх визначення позивачем можуть відноситись як до вимог майнового так і немайнового характеру.

Відповідно до ч.1 ст. 121 Цивільного процесуального кодексу України, суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 119 і 120 цього Кодексу, постановляє ухвалу, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає тому строк для усунення недоліків, який не може перевищувати п'яти днів з дня отримання позивачем ухвали.

За таких обставин, суд приходить до висновку, про необхідність залишення позовної заяви без руху та надати строк позивачу для усунення зазначених в ухвалі недоліків.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 1, 3, 119, 121, 210 ЦПК України, -

У Х В А Л И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, залишити без руху.

Надати можливість позивачу виправити недоліки в строк не більше ніж три дні з дня отримання позивачем ухвали, про що у вказаний термін надати суду документальні підтвердження.

Попередити, що у випадку не виконання вимог цієї ухвали, позовна заява буде вважатися неподаною та підлягає поверненню.

Суддя: