Справа №473/1952/16-ц 14.09.2017 14.09.2017 14.09.2017
Провадження № 22-ц/784/1835/17 Головуючий першої інстанції - Старжинська О.Є.
Справа № 473/1952/16-ц Суддя-доповідач апеляційного суду - Царюк Л.М.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 вересня 2017 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області у складі:

головуючого: Царюк Л.М., суддів: Базовкіної Т.М., Темнікової В.І.,

із секретарем судового засідання - Тищенком Л.С.,

за участю: позивача - ОСОБА_2,

представника відповідачки - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 8 липня 2016 року за позовом ОСОБА_2 до Олександрівської селищної ради Вознесенського району Миколаївської області, Приватного підприємства «Земля», ОСОБА_4 про визнання недійсним та скасування державного акту на право приватної власності на землю,

В С Т А Н О В И Л А:

14 червня 2016 року ОСОБА_2 звернувся з позовом до Олександрівської селищної ради Вознесенського району Миколаївської області, Приватного підприємства «Земля» та ОСОБА_4 про визнання недійсним та скасування державного акту на право приватної власності на землю.

Позивач свої вимоги мотивував тим, що він є власником жилого будинку АДРЕСА_1 та мав намір приватизувати земельну ділянку для обслуговування житлового будинку, площею 0,0785 га за вказаною адресою.

ОСОБА_4, яка мешкає в житловому будинку АДРЕСА_2 в тому ж населеному пункті на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1, виданого 30 грудня 2009 року, є власником земельної ділянки, площею 0,15 га, яка межує з його земельною ділянкою.

Позивач зазначав, що під час виготовлення технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку, відповідач самовільно змінила межі своєї земельної ділянки та перемістила огорожу між їх земельними ділянками, збільшивши площу своєї земельної ділянки та відповідно зменшивши площу його земельної ділянки, а також привласнила огорожу, змінила її конструкцію та встановила споруди, які займають частину його ділянки у зв'язку з чим, він не має можливості проходити на вулицю. Крім того, при оформленні спірного державного акта на право власності на земельну ділянку межі земельної ділянки із ним, як суміжним землекористувачем, не погоджувалися. В акті про встановлення меж земельної ділянки на місцевості та погодження зовнішньої межі земельної ділянки підроблено його підпис.

Посилаючись на неможливість отримання у власність земельної ділянки у тому розмірі і межах, якими він користувався до отримання відповідачем державного акту, позивач просив визнати недійсним та скасувати виданий ОСОБА_4 Державний акт на право власності на земельну ділянку.

Рішенням Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 8 липня 2016 року позов задоволено частково.

Відмовлено в задоволенні позовних вимог до Олександрівської селищної ради Вознесенського району та Приватного підприємства «Земля».

Визнано недійсним Державний акт на право власності на земельну ділянку (серія НОМЕР_1), який виданий на підставі рішення сесії Олександрівської селищної ради Вознесенського району № 4 від 15 жовтня 2009 року про передачу ОСОБА_4 земельної ділянки, площею 0,15 га, що розташована по АДРЕСА_2, і має призначення будівництво та обслуговування житлового будинку. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь позивача судові витрати в сумі 551 грн. 20 коп.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення суду першої інстанції, просила його скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити позивачу у задоволенні позову.

Справа вже була розглянута Апеляційним судом Миколаївської області 8 серпня 2016 року, за результатами розгляду було ухвалено рішення про скасування рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог та ухвалено нове рішення про відмову в задоволенні цих вимог.

Ухвалою касаційної інстанції від 21 червня 2017 року рішення Апеляційного суду Миколаївської області скасовано та справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які брали участь у розгляді справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Частково задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив із того, що відповідачка внесла неправдиві відомості у матеріали технічної документації на свою земельну ділянку, зокрема підробила підпис позивача на акті про встановлення меж земельної ділянки в натурі та передачу межових знаків під охорону та зберігання, що, на думку суду, є підставою для визнання недійсним державного акта на право її власності на землю, оскільки перешкоджає позивачу реалізувати своє право на приватизацію земельної ділянки, якою він користується для обслуговування власного житлового будинку.

Проте погодитися з такими висновками суду не можна, оскільки суд дійшов їх без повного та всебічного з'ясування дійсних обставин справи, прав та обов'язків сторін в даних правовідносинах, належної правової оцінки зібраних у справі доказів та з порушенням норм матеріального права.

Статтею 41 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ст.ст. 321, 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном; особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом, а припинення права власності можливе лише з підстав, передбачених статтею 346 ЦК України.

Згідно зі ст. 152 ЗК України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав на землю.

Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою і відшкодування завданих збитків.

Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; г) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів.

Державні акти на право власності на земельні ділянки є документами, що посвідчують право власності й видаються на підставі відповідних рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи на підставі договору купівлі-продажу від 14 вересня 1984 року, укладеного між ОСОБА_5 та ОСОБА_2, останній є власником житлового будинку АДРЕСА_1 Як зазначено в цьому договорі будинок розміщений на присадибній ділянці колгоспу ім. Щорса. Цей будинок належав ОСОБА_5 на підставі договору купівлі-продажу від 12 лютого 1981 року (а. с.8-9).

Рішенням Олександрівської селищної ради Вознесенського району від 31 березня 2009 року йому надано дозвіл на розробку технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку загальною площею 0,0785 га для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд за вищезазначеною адресою (а.с.10).

Згідно рішення Олександрівської селищної ради від 15 жовтня 2009 року № 4 ОСОБА_4 затверджена технічна документація із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку, площею 0,15 га, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, на підставі чого 30 грудня 2009 року ОСОБА_4 видано державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,1500 га в АДРЕСА_2 (а. с. 11, 47).

Судом встановлено та не оскаржувалось сторонами, що під час виготовлення технічної документації із землеустрою відповідачка від імені позивача підписала акт про встановлення меж її земельної ділянки в натурі та передачу межових знаків під охорону та зберігання від 30 листопада 2009 року.

Проте матеріали справи не містять будь-яких доказів, що такі дії позивачки були направлені на зміну розмірів суміжних земельних ділянок сторін та спричинили збільшення її земельної ділянки, на чому наполягає позивач.

Так, згідно довідки колгоспу ім. Щорса, яка знаходиться в інвентарній справі, на підставі заяви колишнього власника домоволодіння по АДРЕСА_2 - ОСОБА_6 рішенням правління вказаного колгоспу № 4 від 21 березня 1973 року вирішено відкріпити 0,01 га землі в фонд колгоспу, в результаті чого в його користуванні залишилось не 0,16, га 0,15 га землі (а.с. 237).

Після чого на підставі заяви ОСОБА_6 до Вознесенського БТІ 2 квітня 1973 року внесено зміни в план земельної ділянки, що перебувала в його користуванні, та зазначено, що її загальний розмір становить 1501 кв. м замість 1573 кв.м, тобто 0.1501 га (а.с. 238, 235).

За договором дарування від 23 квітня 1983 року ОСОБА_6 подарував ОСОБА_4 житловий будинок по АДРЕСА_2, розміщений на присадибній ділянці земель колгоспу ім. Щорса (а.с.239-240).

Будь-яких відомостей про те, що з 1973 року розмір вказаної земельної ділянки змінювався матеріали інвентарної справи не містять.

Крім того, за даними технічного паспорту на вказаний будинок, наданого позивачем, в період з 13 червня 1978 року по 12 вересня 1984 роки, коли вносилися зміни в прибудови до вказаного житлового будинку площа земельної ділянки, на якій розташована ця нерухомість, не змінювалася та складала 0,0785 га.

Отже, як вбачається з наданих сторонами документів, до сторін з переходом права власності на свої житлові будинки перейшло й право користування земельними ділянками в тих розмірах, якими користувалися попередні власники.

Будь-яких доказів, що площі цих земельних ділянок змінювалися, позивачем не надано.

З листа відділу Держкомзему у Вознесенському районі від 27 квітня 2012 року також не вбачається порушення меж суміжних земельних ділянок. Так, зі змісту листа вбачається, що при здійснені комісією огляду та обміру земельної ділянки (після отримання відповідачем державного акту), в присутності сторін, ОСОБА_4 було рекомендовано частково (приблизно біля 2,0 м) перенести огорожу і установити її за деревом та прибрати тимчасові споруди, які установлені біля будівлі заявника.

Проте цим же листом підтверджено, що всі інші заміри співпадають з технічними паспортами на будівлі і у заявника і у громадянки ОСОБА_4 (а.с.13).

Тобто вказаний лист не містить даних щодо того, що державний акт на право приватної власності на землю, виданий відповідачці, порушує межі земельних ділянок сторін, а він лише свідчить про рекомендацію відповідачці усунути перелічені перешкоди. Проте вимог про усунення створених перешкод позивач в даному позові не пред'являв.

Більш того, як свідчить акт обстеження від 4 вересня 2017 року, затверджений селищним головою, та наданий представником відповідачки до апеляційного суду, ОСОБА_4 повністю виконані рекомендації, що містилися в зазначеному листі.

Отже, порушення розміру земельної ділянки ОСОБА_2 не підтверджено ані наданою на запит суду технічною документацією із землеустрою, що посвідчує право власності на земельну ділянку ОСОБА_4, ані наданими Олександрівською селищною радою Вознесенського району актами обстеження земельних ділянок сторін з графічними матеріалами та даними технічного паспорту на будинок позивача (а.с. 85-101, 104-110).

Так, із конфігурації лінійних розмірів земельних ділянок ОСОБА_7 та ОСОБА_4 за кадастровим планом та планом горизонтальної зйомки вбачається, що суміжна межа є прямою без викривлень, як і зазначено в спірному державному акту, і це також не дає підстав вважати, що на час приватизації земельної ділянки відповідача мало місце порушення меж, яке є підставою для визнання недійсним державного акта на право приватної власності на землю.

Отже, сам по собі факт не узгодження меж земельних ділянок під час виготовлення одним із користувачів земельної ділянки технічної документації із землеустрою, за відсутності доказів порушення межі та площі земельної ділянки, яка перебувала у користуванні іншого землекористувача, не може бути достатньою підставою для визнання недійсним державного акта на право власності на землю.

Між тим, в порушення зазначеного, визнаючи недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку, який видано ОСОБА_4, суд першої інстанції не зазначив, в чому саме полягає порушення прав ОСОБА_2 щодо непогодження з ним меж земельної ділянки і як це перешкоджає йому реалізувати право на приватизацію своєї земельної ділянки, якщо розмір земельної ділянки, якою володіє відповідач не змінювався з 1973 року.

За ст. 55 Закону України «Про землеустрій» встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) проводиться відповідно до топографо-геодезичних та картографічних матеріалів. Межі земельної ділянки в натурі закріплюються межовими знаками встановленого зразка, крім того, межові знаки здаються за актом під нагляд на збереження власникам землі та землекористувачам.

Згідно з п. 2.3 Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою та договорів оренди землі, затвердженої наказом Державного комітету по земельних ресурсах від 4 травня 1999 року № 43 (далі - Інструкція), яка була чинною на час видачі спірного державного акта, межі земельних ділянок, що передаються або надаються у власність чи у користування, відновлюються або переносяться в натуру (на місцевість) за наявними планово-картографічними матеріалами.

Пунктом 2.4 Інструкції передбачено, що перенесення в натуру (на місцевість) або відновлення всіх поворотних точок меж земельної ділянки здійснюється геодезичними методами з прив'язкою не менше двох характерних закріплених поворотних точок до пунктів державної геодезичної мережі та до твердих точок на місцевості. Здійснюється кадастрова зйомка земельної ділянки з наступним вирахуванням координат поворотних точок меж (у державній або умовній системі координат) і площі земельної ділянки. За результатами виконаних робіт складається кадастровий план земельної ділянки.

Згідно ст. 198 ЗК України кадастрові зйомки - це комплекс робіт, виконуваних для визначення та відновлення меж земельних ділянок. Кадастрова зйомка включає: а) геодезичне встановлення меж земельної ділянки; б) погодження меж земельної ділянки з суміжними власниками та землекористувачами; в) відновлення меж земельної ділянки на місцевості; г) встановлення меж частин земельної ділянки, які містять обтяження та обмеження щодо використання землі; ґ) виготовлення кадастрового плану.

Таким чином, погодження меж є виключно допоміжною стадією у процедурі приватизації земельної ділянки, спрямованою на те, щоб уникнути необов'язкових технічних помилок.

Згідно плану горизонтальної зйомки, яка виготовлена ПП «Земля» площа земельної ділянки ОСОБА_2 становить 0,0789 га, що є більшою ніж площа (0,0785 га) зазначена у рішенні Олександрівської селищної ради Вознесенського району від 31 березня 2009 року (а.с.18-19).

За такого посилання на те, що внаслідок приватизації земельної ділянки відповідачем, його земельна ділянка була зменшена у площі не заслуговують на увагу.

Інших належних та допустимих доказів порушення ОСОБА_4 своїх прав ОСОБА_2 за правилами ст.ст. 58, 59 ЦПК України суду не надав, хоча згідно ст. 60 ЦПК України це є його обов'язком.

В іншій частині рішення суду першої інстанції не оскаржувалось, а тому на підставі ст. 303 ЦПК України в апеляційному порядку не переглядалось.

Отже, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції не дотримався наведених вимог закону, дав невірну оцінку наданим сторонам доказам, а тому дійшов безпідставного висновку про часткове задоволення позовних вимог.

З урахуванням викладеного, відповідно до п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про визнання недійсним та скасування державного акту на право приватної власності на земельну ділянку підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового рішення про відмову в задоволенні таких позовних вимог. В іншій частині зазначене рішення залишити без змін.

Оскільки в задоволенні позовних вимог відмовлено, то рішення суду в частині стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 судових витрат у розмірі 551.20 грн. підлягає скасуванню.

Керуючись ст.ст. 303, 309, 316 ЦПК України колегія суддів,-

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити.

Рішення Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 8 липня 2016 року в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_4 та розподілу судових витрат скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про визнання недійсним та скасування державного акту на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1, що виданий на підставі рішення сесії Олександрівської селищної ради Вознесенського району № 4 від 15 жовтня 2009 року, про передачу ОСОБА_4 земельної ділянки площею 0,1500 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, розташованої по АДРЕСА_2 Миколаївської області, відмовити.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, але з цього часу протягом двадцяти днів може бути оскаржене у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Головуючий Л.М. Царюк

Судді: Т.М. Базовкіна

В.І. Темнікова