Головуючий суду 1 інстанції - Баронін Д.Б.
Доповідач - Коновалова В.А.
Справа № 428/1712/17
Провадження № 22ц/782/317/17
РІШЕННЯ

Іменем України

22 травня 2017 року м. Сєвєродонецьк

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Луганської області у складі:

головуючого - Коновалової В.А.,

суддів: Коротенка Є.В., Луганської В.М.,

за участю секретаря Козубської А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Апеляційного суду Луганської області цивільну справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на заочне рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 03 квітня 2017 року

за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу та звернення стягнення на предмет іпотеки,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2017 року позивач звернувся до суду із позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості та звернення стягнення на предмет іпотеки, в обґрунтування якого вказав, що згідно з договором іпотеки від 13 лютого 2014 року відповідач отримав у нього грошову суму, що підлягає поверненню строком до 13 березня 2014 року у розмірі, еквівалентному 6811,69 доларів США, що на дату звернення до суду з позовом становить 184937,38 грн. На забезпечення повернення боргу був укладений договір іпотеки від 13 лютого 2014 року, згідно якого відповідач передав позивачу в іпотеку квартиру за адресою: АДРЕСА_1.

Відповідач умови договору порушив, отримані кошти не повернув.

Під час розгляду справи позивач уточнив заявлені позовні вимоги та просив суд стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 частину боргу за договором іпотеки від 13 лютого 2014 року у сумі 50000 грн.; у рахунок погашення частини заборгованості ОСОБА_3 в розмірі 50000 грн. за договором іпотеки від 13 лютого 2014 року звернути стягнення на предмет іпотеки - квартиру за адресою: АДРЕСА_1 яка належить на праві власності ОСОБА_3, шляхом продажу з прилюдних торгів у межах процедури виконавчого провадження, за початковою ціною 97100 грн., або ціною, що встановлюється на підставі експертної оцінки.

Заочним рішенням Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 03 квітня 2017 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості та звернення стягнення на предмет іпотеки задоволено частково. Суд в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_3 перед ОСОБА_2 в розмірі 50000 грн. за договором позики від 13 лютого 2014 року звернув стягнення на предмет іпотеки - нерухоме майно у вигляді квартири за адресою: АДРЕСА_1 яка належить на праві власності ОСОБА_3, шляхом продажу з прилюдних торгів в межах процедури виконавчого провадження, за початковою ціною 97100 грн. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено. Рішення в частині звернення стягнення на предмет іпотеки квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 не підлягає виконанню на час дії заходів щодо збереження майна, що знаходиться в іпотеці, встановлених Законом України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції». Вирішено питання про судові витрати.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить заочне рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 03 квітня 2017 року скасувати в частині відмови у стягненні з відповідача частини боргу за договором іпотеки від 13 лютого 2014 року у розмірі 50000 грн., та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального права.

Сторони в судове засідання не з'явилися, про час і місце повідомлені належним чином і в установленому законом порядку, надавши заяви про розгляд справи за їх відсутності.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду приходить до наступного.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених такими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

В ч. 1 статті 303 ЦПК України зазначено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно із ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Заочне рішення суду в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки ніким не оскаржене в установленому законом порядку. Згідно п.15 постанови Пленуму Верховного Суду України № 12 від 24 жовтня 2008 року „Про практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку" у разі якщо апеляційна скарга подана на рішення щодо частини вирішених вимог, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновків щодо неоскарженої частини ні в мотивувальній, ні в резолютивній частині судового рішення, а в описовій частині повинен зазначити, в якій частині вимог судове рішення не оскаржується. Тому рішення суду в частині звернення стягнення на предмет іпотеки апеляційним судом не переглядається взагалі в силу ч. 1 ст. 303 ЦПК України.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог в частині стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 частини боргу за договором іпотеки від 13 лютого 2014 року у сумі 50000 грн., суд першої інстанції виходив з того, що одночасно звернути стягнення на предмет іпотеки та стягнути суму заборгованості не можливо, оскільки в такому випадку відбувається фактичне подвоєння суми заборгованості.

Проте з таким висновком суду першої інстанції погодитися не можна, оскільки він суперечить нормам матеріального права.

Судом встановлено, що 13 лютого 2014 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 укладений договір іпотеки (змішаний), який нотаріально посвідчений та відповідно до п. 1.1. якого іпотекодавець передає в іпотеку іпотекодержателю як забезпечення виконання зобов'язань за позикою, наданою 13 лютого 2014 року іпотекожержателем іпотекодавцю в сумі, еквівалентній 6811,69 доларам США 69 центам, що за курсом Національного банку України становить 58240 грн., які іпотекодавець отримав у повному обсязі до підписання цього договору, строком на один місяць, тобто до 13 березня 2014 року, належну іпотекодавцю квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 54,9 кв.м., житловою площею 37,8 кв.м. Зазначена квартира складається з: коридору 1, комори 2, комори 3, кухні 4, житлової кімнати 5 пл. 8,9 кв. м., житлової кімнати 6 пл. 12,6 кв. м., житлової кімнати 7 пл. 16, 3 кв. м.

Отже, позивачем на підтвердження укладення між ним та відповідачем договору позики та отримання 13 лютого 2014 року відповідачем суми, що еквівалентна 6811,69 доларам США 69 центам, що за курсом Національного банку України становить 58240 грн., був наданий договір іпотеки (змішаний), який нотаріально посвідчений.

В пункті 1.4.1. договору іпотеки (змішаний) передбачено виконання іпотекодавцем перед іпотекодержателем зобов'язань, а саме повернення позики в сумі, еквівалентній 6811,69 доларам США, на час повернення позики.

Відповідач же письмових доказів на спростування зазначених обставин не надав.

Відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна № 17748631, сформованої за запитом суду від 28.03.2017 року, наявний запис про державну реєстрацію прав та їх обтяжень на квартиру АДРЕСА_1

Також судом встановлено, що ОСОБА_3, на час звернення позивача до суду з позовною вимогою про стягнення заборгованості не надав доказів на підтвердження виконання зобов'язання перед позивачем з приводу повернення суми позики.

Відповідно до ч. 1статті 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Належним виконанням зобов'язання є виконання, прийняте кредитором, у результаті якого припиняються права та обов'язки сторін зобов'язання.

Виконання зобов'язання може забезпечуватися заставою (частина перша статті 546 ЦК України).

Іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи (стаття 575 ЦК України).

Відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - це вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Згідно із частиною першою статті 7 цього Закону за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання.

Відповідно до частини першої статті 33 Закону України «Про іпотеку» в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.

За змістом цієї статті звернення стягнення на предмет іпотеки повинне задовольнити вимоги кредитора за основним зобов'язанням, і тільки ця обставина може бути підставою для припинення зобов'язання, що вважається виконаним згідно зі статтею 599 ЦК України.

Забезпечувальне зобов'язання має додатковий (акцесорний) характер, а не альтернативний основному.

Право вибору конкретного способу звернення стягнення на предмет іпотеки покладається на іпотекодержателя. Відповідно до частини першої статті 11 ЦПК України суди повинні розглядати питання про можливість застосування звернення стягнення на предмет іпотеки у спосіб, заявлений у позовній вимозі. При цьому здійснення особою права на захист не може ставитися в залежність від застосування нею інших способів правового захисту.

Колегія суддів з урахуванням положень ст. 360-7 ЦПК України, враховує правову позицію Верховного Суду України, яка викладена у постановах № 3-71гс14 від 09.09.2014 року, № 6-1080цс15 від 03.02.2016 року, відповідно до якої звернення стягнення на предмет іпотеки не призводить до заміни основного зобов'язання на забезпечувальне. Тому задоволення вимог за дійсним основним зобов'язанням одночасно зі зверненням стягнення на предмет іпотеки не зумовлює подвійного стягнення за основним зобов'язанням, оскільки домовленість сторін про його заміну забезпечувальним зобов'язанням відсутня.

За таких обставин, у суду першої інстанції не було правових підстав для відмови позивачу у задоволенні позовних вимог про стягнення боргу.

Проаналізувавши зазначені вище обставини по справі у їх сукупності, апеляційний суд вважає, що рішення суду в оскаржуваній частині слід скасувати та в цій частині ухвалити нове рішення, яким стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, на користь ОСОБА_2 борг за договором іпотеки (змішаний) від 13 лютого 2014 року в сумі 50000 (п'ятдесят тисяч) грн.

Оскільки під час відкриття провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_2 відстрочено сплату судового збору, а апеляційна скарга підлягає задоволенню, тому з ОСОБА_3 підлягає стягненню судовий збір в сумі 704 грн. в дохід держави.

Керуючись ст.ст. 303,309,319 ЦПК України, колегія суддів,

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Заочне рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 03 квітня 2017 року змінити, скасувавши в оскаржуваній частині щодо відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення суми боргу та в цій частині ухвалити нове рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, на користь ОСОБА_2 борг за договором іпотеки (змішаний) від 13 лютого 2014 року в сумі 50000 (п'ятдесят тисяч) грн.

Стягнути з ОСОБА_3 судовий збір в сумі 704 грн. в дохід держави.

Рішення суду набирає законної сили негайно після його проголошення, але може бути оскаржене безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів після його проголошення у касаційному порядку.

Головуючий

Судді: