Справа № 357/9399/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 вересня 2017 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді Дмитренко А. М. ,

при секретарі Боженко Т. В.,

розглянувши в відкритому судовому засіданні в місті Білій Церкві залі суду № 1 справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Санаторій-профілакторій «Діброва» про відшкодування моральної шкоди, заподіяної ушкодженням здоровя на виробництві,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом мотивуючи тим, що в період з 05.12.2014 року по 04.10.2016 року він перебував у трудових відносинах з ТОВ «Санаторій-профілакторій «Діброва», де займав посаду електромеханіка з ремонту та обслуговування медичного устаткування, 11.12.2015 року під час виконання роботи по монтажу вимикача освітлення з ним трапився нещасний випадок: падіння з висоти після удару струмом, що підтверджується актом № 3 про нещасний випадок повязаний з виробництвом, за наслідком даної події йому встановлено діагноз: комбінована травма, закрита травма хребта, подвійний несуміжний компресійний перелом тіл L1 L4, порушення статико-динамічної функції хребта, електроопік 3 пальця лівої кисті. Після отриманої травми він перебував на стаціонарному лікуванні з 14.12.2015 року по 28.12.2015 року, потім був переведений в Міжнародний центр нейрохірургії, де лікувався до 05.01.2016 року, 29.12.2015 року йому проведено оперативне лікування: транспедикулярна стабілізація перелому системою Socore на рівні Th12-L2. L3 L5. Після проходження курсу лікування позивач приступив до роботи, але 13.06.2016 року з ним трапився інший нещасний випадок в роздягальні, яка знаходиться в підвальному приміщенні основного корпусу товариства, він переодягався в робочий одяг, зачепився ногою за краї не приклеєного стика підлоги з лінолеуму, втратив рівновагу, падаючи схопився правою рукою за шафу, ліву руку подав вперед, щоб полегшити падіння, почув біль в лівій руці, впав і втратив свідомість. За наслідками отриманої травми він був вимушений проходити стаціонарне лікування в період з 13.06.2016 року по 24.06.2016 року, з 25.01.2017 року по 04.02.2017 року, з 28.07.2016 року по 09.08.2016 року. Позивачу встановлено 60 % втрати професійної працездатності і визнано інвалідом другої групи. Йому заподіяно моральну шкоду, яка полягає у фізичному болю та стражданнях, котрі він переносить по даний час, його життя зазнало суттєвих змін, він звільнений з роботи у звязку з неможливістю за станом здоровя продовжувати дану роботу, яка була єдиним джерелом існування для нього та сімї, його систематично турбує біль у спині, через що він проходить періодично лікування. Позивач просив суд стягнути з відповідача на його користь компенсацію моральної шкоди в розмірі 20 000 грн.

В судовому засіданні позивач та представник позивача підтримали позовні вимоги в повному обсязі.

Представник відповідача директор ТОВ «Санаторій-профілакторій «Діброва» позов не визнала, пояснила, що нещасний випадок з позивачем 15.12.2015 року мав місце по його вині, оскільки нехтуючи забороною керівництва та правилами безпеки він виконував роботи на висоті, не відключивши автоматичним вимикачем живлення мережі, всі фінансові витрати на лікування позивача , медикаментозне забезпечення, транспортування потерпілого та оперативне втручання на загальну суму 71 862,95 грн. , також виплату матеріальної допомоги у розмірі 6850 грн., адміністрація санаторію взяла на себе. Після лікування позивач виявив бажання приступити до роботи, однак 13.06.2016 року з ним знову трапився нещасний випадок в роздягальні, де він переодягаючись, не втримав рівновагу, зачепився за край не приклеєного лінолеуму, впав і втратив свідомість. Всі витрати після другого нещасного випадку взяв на себе Фонд соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у Білоцерківському районі. Відповідачем було вчинено всі необхідні дії для матеріальної та моральної підтримки позивача у зазначених вище ситуаціях.

Вислухавши пояснення представників позивача та відповідача, оглянувши матеріали даної справи, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову з наступних підстав.

Так, по справі встановлено, що позивач ОСОБА_1 в період з 05.12.2014 року по 04.10.2016 року перебував у трудових відносинах з ТОВ «Санаторій-профілакторій «Діброва», де з 04.02.2015 року займав посаду електромеханіка з ремонту та обслуговування медичного устаткування, про що зазначено в письмових запереченнях відповідача, цей факт не оспорюється особами, які беруть участь у справі.

З матеріалів справи вбачається, що 11.12.2015 року з позивачем стався нещасний випадок на виробництві під час виконання роботи по монтажу вимикача освітлення, а саме: падіння з висоти після удару струмом.

За результатами розслідування цього нещасного випадку складено акт форми Н-1 про нещасний випадок, повязаний з виробництвом, який затверджено директором ТОВ «Санаторій-профілакторій «Діброва» 01.12.2016 року, що слідує з копії цього акту.

В акті вказано на причини нещасного випадку, а саме: невиконання посадових обовязків, невиконання вимог інструкцій з охорони праці; особи, які допустили порушення законодавства про охорону праці: в т.ч. ОСОБА_1, який особисто не відключив автоматичним вимикачем живлення мережі, не вивісив табличку з написом «Не вмикати, працюють люди», не впевнився в наявності чи відсутності напруги.

Після нещасного випадку позивач з 14.12.2015 року по 28.12.2015 року знаходився на стаціонарному лікуванні в нейрохірургічному відділенні Білоцерківської міської лікарні № 2 з діагнозом: хребетно-спинномозкова травма, закритий компресійний перелом Th10 хребця 1 ст. за Френкелем група Е; з 28.12.2015 року по 05.01.2016 року проходив лікування в Міжнародному центрі нейрохірургії, де після обстеження та підготовки проведено 29.12.2015 року оперативне лікування: транспедикулярна стабілізація перелому системою Socore на рівні Th12-L2, L3 L5.; діагноз: комбінована травма, закрита травма хребта, подвійний несуміжний компресійний перелом тіл L1 L4, порушення статико-динамічної функції хребта, електроопік 3 пальця лівої кисті.

Наведене стверджується випискою-епікризом № 5851 /а.с.20/.

В судовому засіданні також встановлено, що 13.06.2016 року з позивачем знову трапився нещасний випадок на виробництві, а саме: в роздягальні санаторію, де він переодягаючись, не втримав рівновагу, зачепився за край не приклеєного лінолеуму, впав і втратив свідомість, що підтверджується актом форми Н-1 про нещасний випадок, повязаний з виробництвом, який затверджено директором ТОВ «Санаторій-профілакторій «Діброва» 17.06.2016 року.

В акті вказано на причини нещасного випадку, а саме: незадовільний стан підлоги в побутовому приміщенні, відсутність проведення медичного обстеження, незадовільний стан здоровя потерпілого, особиста необережність потерпілого; особи, які допустили порушення законодавства про охорону праці: в т.ч. ОСОБА_1, який не дбав про особисту безпеку і здоровя в процесі виконання будь-яких робіт чи під час перебування на території підприємства.

Внаслідок цього нещасного випадку позивач перебував на стаціонарному лікуванні в нейрохірургічному відділенні Білоцерківської міської лікарні № 2 з 13.06.2016 року по 24.06.2016 року з діагнозом : хребетно-спинно-мозкова травма, забій спинного мозку на поперековому рівні за Френкелем, клінічна група «Д», різана рана в/з лівого передпліччя, що стверджується випискою з історії хвороби № 6807 /а.с.17/.

З 27.02.2017 року ОСОБА_1 встановлено МСЕК другу групу інвалідності від трудового каліцтва довічно та визначено ступінь втрати професійної працездатності 60 % в звязку з виробничою травмою, що стверджується копією довідки МСЕК та копією довідки про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності /а.с. 13 /.

Представник позивача просить суд стягнути з відповідача на користь позивача 20 000 грн. моральної шкоди посилаючись в обґрунтування позовних вимог на те, що позивач переніс фізичний біль та страждання, котрі він переносить по даний час, його життя зазнало суттєвих змін, він звільнений з роботи у звязку з неможливістю за станом здоровя продовжувати дану роботу, яка була єдиним джерелом існування для нього та сімї, його систематично турбує біль у спині, через що він проходить періодично лікування.

При вирішенні спору суд виходить з наступного.

Відповідно до ст.153 КЗпП України на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці.

Забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Умови праці на робочому місці, безпека технологічних процесів, машин, механізмів, устаткування та інших засобів виробництва, стан засобів колективного та індивідуального захисту, що використовуються працівником, а також санітарно-побутові умови повинні відповідати вимогам нормативних актів про охорону праці. Власник або уповноважений ним орган повинен впроваджувати сучасні засоби техніки безпеки, які запобігають виробничому травматизмові, і забезпечувати санітарно-гігієнічні умови, що запобігають виникненню професійних захворювань працівників.

На власника або уповноважений ним орган покладається систематичне проведення інструктажу (навчання) працівників з питань охорони праці, протипожежної охорони.

В ст.173 КЗпП України передбачено, що шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя, повязаним з виконанням трудових обовязків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку.

Згідно приписів ст.237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.

Вказана стаття містить перелік юридичних фактів, які складають підставу виникнення правовідносин по відшкодуванню власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівникові, зокрема: факт порушення власником законних прав працівника та наявність моральних страждань або втрата нормальних життєвих зв'язків, необхідність для працівника додаткових зусиль для організації свого життя. Ці обставини повинні бути належно доведені.

За загальним правилом відповідальність за шкоду вимагає встановлення складу правопорушення, елементами якого є шкода, протиправна поведінка, причинний зв'язок між шкодою та протиправною поведінкою. Протиправність поведінки полягає у невиконання юридичного обов'язку, встановленого нормою права. При цьому під протиправною дією розуміють поведінку, що заборонена законом, а під протиправною бездіяльністю - невчинення особою дій, які вона була зобов'язана за законом вчинити. Відсутність хоча б одного з цих елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду.

Як розяснено в п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної /немайнової/ шкоди» /зі змінами/, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у звязку з ушкодженням здоровя, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у звязку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих звязків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Відповідно до п 9 цієї Постанови Пленуму Верховного Суду України розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, стан здоровя потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації (останнє залежить від характеру діяльності потерпілого, посади, часу й зусиль, необхідних для відновлення попереднього стану, наміру, з яким діяв заподіювач шкоди тощо).

За ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування.

Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно із частиною другою статті 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоровя або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Отже, враховуючи вищенаведене суд вважає, що позивачу дійсно було заподіяно моральну шкоду під час виконання трудових обовязків, відшкодувати яку зобовязаний відповідач.

При цьому моральна шкода полягає у фізичних та моральних стражданнях, яких зазнав позивач внаслідок отриманої ним травми, він неодноразово змушений був проходити курс лікування.

Але при визначенні розміру грошового відшкодування моральної шкоди судом враховуються наступні обставини.

Як вказано вище в рішенні, нещасні випадки на виробництві мали місце також з вини самого позивача.

Судом також приймаються до уваги ті обставини, що відповідач не ухилявся від надання допомоги позивачу, на його лікування, транспортування, на оперативне втручання відповідачем сплачено 71 862 грн.95 коп., що підтверджується квитанціями, платіжними дорученнями /а.с.58-62/.

Крім витрат на лікування, відповідачем виплачено позивачу матеріальну допомогу в грудні 2015 року-січні 2016 року на загальну суму 6850 грн., що вбачається з видаткових касових ордерів /а.с.55-57/.

Посилання представника позивача на те, що позивач звільнений з роботи у звязку з неможливістю за станом здоровя продовжувати дану роботу, яка була єдиним джерелом існування для нього та сімї, не знайшли підтвердження в судовому засіданні, оскільки позивача було звільнено не за станом здоровя, а за згодою сторін, на що вказується в позовній заяві, позивач на даний час працює в ТОВ «Білоцерківський хлібокомбінат», про що він сам зазначив в судовому засіданні.

Так, дійсно позивачу встановлено другу групу інвалідності внаслідок трудового каліцтва, але до цього він мав другу групу інвалідності від загального захворювання, що вбачається з копії пенсійного посвідчення позивача, дата видачі якого 19.02.2013 року /а.с.12/.

Доказів про те, що позивач по даний час проходить лікування, несе витрати на лікування, суду не надано, а згідно витягів з історії хвороби в матеріалах справи, позивач перебував на стаціонарному лікуванні після перенесеної травми хребта з 13.06.2016 року по 24.06.2016 року, з 28.07.2016 року по 09.08.2016 року, з 25.01.2017 року по 04.02.2017 року, інших доказів матеріали справи не містять.

Згідно висновків МСЕК в матеріалах справи, позивач втратив 60% професійної працездатності, він є частково працездатним.

Отже, проаналізувавши все вищенаведене, враховуючи всі зазначені вище обставини, виходячи з вимог розумності та справедливості, суд визначає розмір грошового відшкодування спричиненої позивачу моральної шкоди в сумі 5 000 грн.

Згідно Закону України «Про судовий збір» позивач звільнений від сплати судового збору при зверненні до суду з цим позовом, а тому з відповідача належить стягнути на користь держави судовий збір в розмірі 640 грн.

Керуючись ст.ст. 153, 173, 237-1 КЗпП України, ст.ст.23, 1167 ЦК України, ст..ст.10,60, 79, 88, 209, 212-215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Санаторій-профілакторій «Діброва» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду, заподіяну ушкодженням здоров»я на виробництві, в розмірі 5 000 грн. та на користь держави судовий збір в розмірі 640 грн.

В решті позову відмовити.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Київської області через Білоцерківський міськрайонний суд протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Суддя ОСОБА_2