22.02.2017 227/3498/16-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 лютого 2017 року. м. Добропілля

Добропільський міськрайонний суд Донецької області в складі:

головуючого Притуляка С. А

при секретарі Коверченковій М.О.,

за участю:

представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про відновлення порушеного права та вселення,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач - ОСОБА_3 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_4, в якому просить вселити її в квартиру АДРЕСА_1 та зобов'язати відповідача не чинити перешкод у користуванні та мешканні данною квартирою позивачем. Позовні вимоги мотивовані тим, що вона перебуває з відповідачем в зареєстрованому шлюбі з 13.06.1992р. На підставі свідоцтва про право власності на житло від 25.02.1998р., відповідачеві належить квартира АДРЕСА_1. У зв'язку із працевлаштуванням в м.Одеса, позивач з 24.03.2016р. по 01.09.2016р. мешкала за місцем работи. Повернувшись 01.09.2016р. до дому, відповідач повідомив про те, що мешкає тепер з іншою жінкою та відмовився її пустити до квартири. У зв'язку з чим, позивач просить вселити її до квартири в судовому порядку.

Відповідач у судовому засіданні 03.11.2016р. проти позову заперечував, посилаючись на те, що подальше життя з позивачем неможливе, вона зловживає алкоголем. З червня 2016 року відповідач мешкає у квартирі АДРЕСА_1 разом із іншою жінкою. Зазначив, що звернувся до суду із позовом про розірвання шлюбу з позивачем. Підтвердив факт того, що вигнав дружину (ОСОБА_3Б.) із спірної квартири та не бажає в подальшому мешкати разом із нею.

У судове засідання 22.02.2017р. позивач та відповідач не з'явилися, надавши заяви про розгляд справи за їх відсутності, за участю їх представників.

Представник позивача підтримала позовні вимоги, зазначивши, що позивач була відсутня за місцем мешкання з поважних причин, оскільки виїхала працювати, а також строк її відсутності не перевищує одного року. Також пояснила, що позивач, разом із сином, який на даний час вже повнолітній, мешкала у спірній квартирі з моменту набуття відповідачем права власності на неї шляхом приватизації. У приватизації вона та син участі не приймали, оскільки не були зареєстровані в квартирі.

Представник відповідача протии позову заперечувала, посилаючись на те, що відповідач є власником спірної квартири, шлюбні відносини між сторонами фактично припинені, на розгляді в суді перебуває позов ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу. А тому вселення позивача порушуватиме право власності відповідача.

Заслухавши пояснення сторін, їх представників та дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне.

ОСОБА_4 та ОСОБА_3 перебувають у зареєстрованому шлюбі з 13.06.1992р., що підтверджується відповідним свідоцтвом про укладання шлюбу VI-НО №310564 та сторонами не оспорювалося.

ОСОБА_4 на праві приватної власності з 25.02.1998р. належить квартира АДРЕСА_1, що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло від 25.02.1998р., технічним паспортом на вказану квартиру, сумісним рішенням адміністрації та профспілкового комітету совхозу «Добропільський» від 03.08.1996р., а також сторонами дана обставина не оспорювалася.

Як вбачається з відмітки про реєстрацію місця проживання в паспорті ОСОБА_3 та домової книги, позивач з 08.05.2009р. зареєстрована у спірній квартирі АДРЕСА_1.

В ході судового розгляду судом встановлено, що наприкінці березня 2016 року позивач виїхала з місця свого мешкання до м.Одеса з метою працевлаштування і працювала там на посадах фельдшера та лаборанта, що підтверджується відповідними записами в трудовій книжці.

Після повернення позивача у вересні 2016 року до місця мешкання, відповідач став чинити перешкоди у користуванні позивачем квартирою, що було визнано самим відповідачем у судовому засіданні.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, суд виходить з наступного.

Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частинубудинку), квартиру, користуються ним (нею)для особистогопроживання і проживаннячленів їх сімей та інших осіб.

Частиною першою статті 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сім'ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України.

Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК України до членів сім'ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім'ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.

За змістом зазначених норм правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сім'ї власника (подружжя, їх діти, батьки) та інші особи, які постійно проживають разом з власником будинку, ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. (ухвала ВСУ № 688/63/15-ц від 16.11.2016р.).

Таким чином, ОСОБА_3 має право користування спірною квартирою, як дружина відповідача власника квартири.

Доказів існування між сторонами будь-яких угод, укладених при вселенні ОСОБА_3 до спірного житла, суду надано не було.

Згідно ч.2 ст.405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Як встановлено судом та не спростовано відповідачем, ОСОБА_3 була відсутня за місцем мешкання менше одного року, а також з поважних причин.

Станом на момент розгляду даної справи суду не надано доказів існування судового рішення, яке набрало законної сили щодо позбавлення позивача права користування спірним житловим приміщенням.

З огляду на наведене, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог, а тому вони підлягають задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до ст..88 ЦПК України, витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача.

Керучись ст..ст. 10, 11, 74, 79, 88, 224-226 ЦПК України суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про відновлення порушеного права та вселення задовольнити.

Вселити ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, в квартиру АДРЕСА_1.

Зобов'язати ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, не чинити перешкод у користуванні та мешканні ОСОБА_3 в квартирі АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 1102,42 грн. витрат по сплаті судового збору.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення ухвалено, оформлено і підписано в нарадчій кімнаті суддею.

Суддя Притуляк С.А.