У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 лютого 2017 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Дем'яносова М.В.,

суддів: Іваненко Ю.Г., Маляренка А.В.,

Леванчука А.О., Ступак О.В.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України», треті особи: ОСОБА_4, ОСОБА_5, про відшкодування збитків, за касаційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 12 липня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Вінницької області від 12 серпня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ПАТ «Державний ощадний банк України», треті особи: ОСОБА_4, ОСОБА_5, про відшкодування збитків, посилаючись на те, що 05 липня 2013 року між позивачем як покупцем та відповідачем як продавцем було укладено договір купівлі-продажу колісного транспортного засобу, відповідно до якого продавець зобов'язався продати, а покупець зобов'язався оплатити вартість автомобіля марки ВАЗ, модель 21134, державний номерний знак НОМЕР_1, 2011 року випуску. Вартість транспортного засобу становила 25 100 грн.

Відповідно до п. 4.2 зазначеного договору продавець зобов'язався передати покупцю товар після внесення повної суми платежу, що і здійснив позивач, сплативши в касу банку 25 100 грн, однак після внесення коштів відповідач автомобіль позивачу не передав, натомість зазначений автомобіль відчужений ОСОБА_5, у власності якого перебуває і на цей час.

З огляду на викладене вище та посилаючись на положення ст.ст. 526, 610, 629, 662, 693, 1172 ЦК України, позивач просив суд стягнути з ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії Вінницьке обласне управління на свою користь понесені збитки в розмірі 25 100 грн.

Під час розгляду справи представник позивача збільшив розмір позовних вимог та просив стягнути з відповідача понесені збитки з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, за період з 01 серпня 2013 року по 30 квітня 2016 року, в загальному розмірі 49 485,17 грн, з яких: 25 100 грн - сума попередньої оплати за договором; 22 313,90 грн - інфляційні втрати; 2071,27 грн - 3 % річних.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 12 липня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Вінницької області від 12 серпня 2016 року, позовні вимоги задоволено частково.

Стягнуто з ПАТ «Державний ощадний банк України» на користь ОСОБА_3 суму попередньої оплати за договором купівлі-продажу транспортного засобу від 05 липня 2013 року в розмірі 25 100 грн.

У задоволенні решти заявлених вимог відмовлено.

Вирішено питання про судові витрати у справі.

У касаційній скарзі ОСОБА_5 просить скасувати судові рішення, мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права й неправильним застосуванням норм матеріального права, та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. XII«Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши доповідь судді, вивчивши матеріали цивільної справи та дослідивши доводи касаційної скарги, вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, виходив із того, що між сторонами укладено договір, який відповідачем не виконано. У разі стягнення суми попередньої оплати за договором купівлі-продажу на вказану суму нараховуються відсотки відповідно до ст. 536 ЦК України й унеможливлюється стягнення втрат від інфляції та 3 % річних від простроченої суми відповідно до ч. 2 ст. 625 цього Кодексу.

Проте таких висновків суди дійшли передчасно.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Частиною 1 ст. 212 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Вказаним вимогам судові рішення не відповідають.

Установлено, що 05 липня 2013 року між ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі заступника начальника філії Вінницьке обласне управління AT «Ощадбанк» - Захаревича А.М. та ОСОБА_6 підписано договір купівлі-продажу транспортного засобу (а. с. 6, 7).

Відповідно до п. 1.1 даного договору продавець зобов'язався продати, а покупець - купити та оплатити вартість транспортного засобу.

Право продавця на продаж товару підтверджується рішенням Липовецького районного суду Вінницької області від 25 лютого 2013 року у справі № 136/31/13-ц (п. 1.2 договору).

Предметом даного договору є транспортний засіб марки ВАЗ, модель 21134, державний номерний знак НОМЕР_1, 2011 року випуску, зеленого кольору, кузов/рама НОМЕР_3, двигун № НОМЕР_2 (п. 2.1 договору).

Згідно з п. 2.2 договору товар на момент продажу знятий з обліку в органах ДАІ.

Вартість транспортного засобу становить 25 100 грн (п. 3.1. договору).

Відповідно до п. 4.2 договору продавець зобов'язується передати покупцю товар після внесення повної суми платежу, що підтверджуватиметься квитанцією.

Право власності на товар, купівля-продаж якого здійснюється відповідно до даного договору, переходить від продавця до покупця в момент фактичної передачі товару та документів на нього. При цьому ризики випадкової втрати чи пошкодження товару переходять від продавця до покупця з моменту фактичної передачі товару. Покупець зобов'язався здійснити розрахунок за товар та підписати акт приймання-передачі транспортного засобу (п. п. 6.1, 7.1 договору).

Продавець зобов'язався передати товар та передати покупцеві всі необхідні документи для експлуатації автомобіля та реєстрації його в органах ДАІ та попередньо зняти товар з обліку в органах ДАІ (п. 7.2 договору).

Сторони за договором домовились, що за неналежне виконання своїх зобов'язань, несуть відповідальність згідно із законодавства України та умовами цього договору (п. 8.1 договору).

Відповідно до копії квитанції від 05 липня 2013 року № 40337640 ОСОБА_6 сплатив у касу банку грошові кошти в розмірі 25 100 грн за реалізоване майно за кредитом ОСОБА_7 (а. с. 9).

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 19 лютого 2016 року, ухвленим у справі № 127/20336/15-ц за позовом ОСОБА_6 до ПАТ «Державний ощадний банк України», ОСОБА_5 про визнання права власності, зобов'язання вчинити дії, встановлено, що між ОСОБА_6 та ПАТ «Державний ощадний банк України»05 липня 2013 року був підписаний акт прийому-передачі, в якому зазначено, що на підставі договору купівлі-продажу продавець передав, а покупець отримав транспортний засіб типу легковий комбі-В, марки ВАЗ, модель 21134, 2011 року випуску, зеленого кольору, державний номерний знак НОМЕР_1, шасі НОМЕР_3, двигун № НОМЕР_2. Автомобіль повністю відповідає положенням договору купівлі-продажу. Разом із автомобілем продавець передав, а покупець отримав свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_5; ключ запалення 1 шт.; транзитний номерний знак «НОМЕР_4».

Відовідно до бази даних АІС «ДАІ-2000» УДАІ УМВС України у Вінницькій області та Єдиного державного реєстру МВС України станом на 11 грудня 2015 року власником транспортного засобу марки ВАЗ, модель 21134, кузов НОМЕР_3, є ОСОБА_5 (а. с. 11, 12).

Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно із ч. 1 ст. 656 ЦК України предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому.

Статтею 663 ЦК України визначено, що продавець зобов'язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень ст. 530 цього Кодексу.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 692 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу.

Згідно із ст. 693 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, -у строк, визначений відповідно до ст. 530 цього Кодексу. Якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати. На суму попередньої оплати нараховуються проценти відповідно до ст. 536 цього Кодексу від дня, коли товар мав бути переданий, до дня фактичного передання товару покупцеві або повернення йому суми попередньої оплати.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У разі стягнення безпідставно набутих чи одержаних грошей нараховуються відсотки відповідно до статті 536 ЦК України й унеможливлюється стягнення 3 % річних від простроченої суми відповідно до частини другої статті 625 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною 1 ст. 11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Установлено, що позивач звернувся до суду з позовом про стягнення збитків з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також трьох процентів річних від простроченої суми.

Однак суд стягує попередню оплату за договором купівлі-продажу.

Згідно з ч. 3 ст. 10, ч. 2 ст. 59 ЦПК України кожна сторона повинна довести допустимими доказами ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Вирішуючи спір, суд не дотримався встановленого ст. 212 ЦПК України принципу оцінки доказів, відповідно до якого суд на підставі всебічного, повного й об'єктивного розгляду обставин справи аналізує і оцінює докази як кожен окремо, так і в їх сукупності, у взаємозв'язку, в єдності і протиріччі, і ця оцінка повинна спрямовуватися на встановлення достовірності чи відсутності обставин, які обґрунтовують доводи і заперечення сторін; у достатньому обсязі не визначився з характером спірних правовідносин та правовою нормою, що підлягає застосуванню; суд обмежився лише поясненнями та доказами, наданими позивачем, таким чином обмеживши права відповідача; судом не встановлено, яким чином ОСОБА_5 став власником спірного автомобіля; не спростував доводів ОСОБА_5 про те, що в квитанції про сплату коштів стоїть його підпис та що це були його особисті кошти, не роз'яснив право, в разі необхідності призначити відповідну експертизу; суд не з'ясував усіх обставин справи та не надав їм належної правової оцінки, хоча їх з'ясування має суттєве значення для правильного вирішення справи.

Суд апеляційної інстанції в порушення вимог ст. ст. 303, 315 ЦПК України належним чином не перевірив доводів апеляційної скарги, в рішенні не зазначив конкретних обставин і фактів, що спростовують такі доводи, та дійшов передчасного висновку про залишення рішення суду першої інстанції без змін.

Зазначені порушення процесуального закону унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, та є відповідно до ч. 2 ст. 338 ЦПК України підставою для скасування ухвалених у даній справі судових рішень та передачі справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 335, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 12 липня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Вінницької області від 12 серпня 2016 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.В. Дем'яносов

Судді: Ю.Г. Іваненко

А.О.Леванчук

А.В.Маляренко

О.В.Ступак