Справа № 127/391/17 Провадження № 22-ц/772/1316/2017Головуючий в суді першої інстанції Гуменюк К. П.
Категорія 44Доповідач Стадник І. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
Іменем України
16 травня 2017 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Вінницької області в складі:

Головуючого, судді Стадника І.М.,
Суддів: Міхасішина І.В., Войтко Ю.Б.,
з участю секретаря судових засідань Безрученко Н.Р.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу за апеляційною скаргою Квартирно-експлуатаційного відділу м. Вінниці на заочне рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 14 березня 2017 року у справі за позовом Квартирно-експлуатаційного відділу м. Вінниці до ОСОБА_1 про виселення з гуртожитку без надання іншого житлового приміщення, -

встановила:
Квартирно-експлуатаційний відділ м. Вінниці звернувся до суду із позовом про виселення з гуртожитку без надання іншого житлового приміщення ОСОБА_1 , обґрунтовуючи свої вимоги тим, що на своєму балансі має гуртожиток по АДРЕСА_1 .

На підставі рішення командира військової частини НОМЕР_1 від 16 лютого 2004 року відповідачеві ОСОБА_1 , як військовослужбовцю 07 вересня 2004 року видано ордер на кімнату № 38 у зазначеному гуртожитку.

На час отримання кімнати у гуртожитку відповідач проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_2 та перебував на квартирному обліку відповідно до рішення житлової комісії від 10 січня 2000 року № 86. В подальшому відповідача перевели до нового місця служби, до військової частин НОМЕР_3 , яка розташована в межах Вінницького гарнізону.

Рішенням житлової комісії військової частини НОМЕР_4 від 06 червня 2015 року відповідача знято з квартирного обліку у зв`язку із переведенням до нового місця служби військової частини НОМЕР_5 . На квартирний облік відповідач за новим місцем проходження служби на зарахований.

19 лютого 2016 року наказом командира військової частини НОМЕР_5 №34 ОСОБА_1 направлено до нового місця служби в м. Краматорськ Донецької області.

Оскільки відповідача переведено до іншої військової частини, яка знаходиться за межами Вінницького гарнізону та зняття його з квартирного обліку, позивач вважає, що останній втратив право проживання у кімнаті військового гуртожитку АДРЕСА_1 , який перебуває на балансі позивача, а тому просив виселити відповідача з кімнати АДРЕСА_2 без надання іншого житлового приміщення та стягнути понесені позивачем судові витрати.

Заочним рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 14 березня 2017 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись із рішенням, позивач Квартирно-експлуатаційний відділ м. Вінниці подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення та прийняти нове про задоволення позовних вимог.

В судовому засіданні представники КЕВ м. Вінниці ОСОБА_2 і ОСОБА_3 вимоги апеляційної скарги підтримали на умовах, викладених в ній, і просили задовольнити. Пояснили, що відповідач втратив право на користування кімнатою в гуртожитку в зв`язку з переведенням до нового місця служби в межах іншого гарнізону. Водночас дана кімната є необхідною для потреб Вінницького гарнізону, де інші військовослужбовці перебувають на обліку як такі, що потребують поліпшення житлових умов.

Відповідач ОСОБА_1 проти задоволення апеляційної скарги заперечував, просить залишити в силі рішення суду першої інстанції як законне і обґрунтоване. Апеляційному суду пояснив, що він є одиноким і більше 25 років віддав службі в ЗС України , а після звільнення має намір повернутися у м. Вінницю, так як іншого житла у нього немає. Наразі проходить службу в зоні АТО у військовій частині в м. Краматорську, проте і там житла у нього немає, проживає на території об`єкта військової частини.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників позивача і відповідача, вивчивши матеріали справи і перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку про відхилення апеляційної скарги з наступних підстав.

Згідно з статтею 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до статті 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до рішення Міністра оборони України від 11.06.2001 року проведено перепланування і реконструкцію приміщень штабу військової частини НОМЕР_6 та поліклініки під гуртожиток на 42 кімнати в АДРЕСА_1 , який відповідно до індивідуальної картки обліку будівлі має статус гуртожитку, належить МО України та рахується за КЕВ м. Вінниці.

Відповідно до ордеру виданого військовою частиною НОМЕР_2 ОСОБА_1 як військовослужбовцю цієї військової частини надано ордер на право зайняття житлової площі, а саме кімнати АДРЕСА_2 зі складом сім`ї одна особа (а. с. 7), де останній зареєстрований з 12 січня 2005 року.

Наказом командира військової частини НОМЕР_4 (по стройовій частині) від 16 червня 2015 року № 151 (м. Вінниця) прапорщика ОСОБА_1 виключено із списків особового складу частини у зв`язку із вибуттям до нового місця служби військової частини НОМЕР_5 (м. Вінниця, а. с. 8).

Відповідно до копії витягу з протоколу №5 засідання житлової комісії військової частини НОМЕР_4 від 23 червня 2015 року прапорщика ОСОБА_1 знято з квартирного обліку при військовій частині НОМЕР_4 у зв`язку з переведенням до нового місця служби (а. с. 9).

Наказом командира військової частини НОМЕР_5 від 19 лютого 2016 року №34 (м. Вінниця) прапорщика ОСОБА_1 виключено із списків особового складу частини у зв`язку із вибуттям до нового місця служби військової частини НОМЕР_7 в м. Краматорськ, Донецька область (а. с. 10).

Вирішуючи спір суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про відмову в задоволенні позову в зв`язку з відсутністю підстав.

Відповідно до статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Держава гарантує забезпечення військовослужбовців жилими приміщеннями або за їх бажанням грошовою компенсацією за належне їм для отримання жиле приміщення на підставах, у порядку і відповідно до вимог, встановлених Житловим кодексом України та іншими нормативно-правовими актами (стаття 12 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей").

Статтями 128, 129 ЖК Української РСР визначено порядок та умови надання жилої площі в гуртожитку.

Так, відповідно до статті 129 ЖК Української РСР, на підставі рішення про надання жилої площі в гуртожитку адміністрація підприємства, установи, організації видає громадянинові спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення на надану жилу площу.

Статтею 132 ЖК УРСР визначено, що працівників підприємств, установ, організацій, які поселилися в гуртожитку в зв`язку з роботою, може бути виселено без надання іншого жилого приміщення в разі звільнення за власним бажанням без поважних причин, за порушення трудової дисципліни або вчинення злочину. Осіб, які припинили роботу з інших підстав, ніж ті, що зазначені в частині другій цієї статті, а також осіб, перелічених у статі 125 цього Кодексу, може бути виселено лише з наданням їм іншого жилого приміщення.

Осіб, які припинили роботу з інших підстав, ніж ті, що зазначені в частині другій цієї статті, а також осіб, перелічених у статті 125 ЖК Української РСР, може бути виселено лише з наданням їм іншого жилого приміщення

Зазначене відповідає правовому висновку, зробленому 24 червня 2015 року Верховним Судом України при розгляді справи №6-191цс15.

При виборі правової норми, що підлягає застосуванню до спірних правовідносин, суд зобов`язаний враховувати висновки Верховного Суду України, викладені у рішеннях, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 355 цього Кодексу.

Крім того, відповідно до вимог статті 19 Закону України "Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків" забороняється виселення, переселення та відселення мешканців гуртожитків, на яких поширюється дія цього Закону, без попереднього надання їм (їх сім`ям) іншого житла, придатного для постійного проживання людей, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п.22 Постанови від 12.04.1985 року №2 "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового Кодексу України" вирішуючи спори про виселення з гуртожитків, судам слід з`ясовувати, крім інших питань, і питання щодо видачі відповідно до Примірного Положення ордера на зайняття жилої площі в гуртожитку. Якщо гуртожиток надано у зв`язку з роботою, слід з`ясовувати вид трудового договору, укладеного між позивачем і відповідачем, і за яких підстав він був припинений, маючи на увазі, що згідно за статтею 132 ЖК без надання іншого жилого приміщення можуть бути виселені сезонні, тимчасові працівники, які припинили роботу, особи, які працюють за строковим трудовим договором, а також інші працівники, які звільнилися за власним бажанням без поважних причин, або звільнені за порушення трудової дисципліни чи вчинення злочину. При припиненні трудового договору з інших підстав вони, як і особи, перелічені в статті 125 ЖК , можуть бути виселені лише з наданням іншого жилого приміщення.

Відповідно до п.5.8 Інструкції про організацію забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, затвердженої наказом Міністра оборони України від 30.11.2011 року N737, у разі переміщення військовослужбовця по службі, пов`язаного з переїздом в іншу місцевість, жиле приміщення в гуртожитку, яке він займав за попереднім місцем служби, підлягає звільненню ним та членами його сім`ї в місячний строк з дня отримання жилого приміщення (службового жилого приміщення, жилого приміщення в гуртожитку, спеціально пристосованій казармі) або орендованого жилого приміщення за новим місцем служби.

Разом з цим, в матеріалах справи відсутні докази про отримання відповідачем жилого приміщення або орендованого житлового приміщення за новим місцем служби (м. Краматорськ Донецької області).

Статтею 126 ЖК Української РСР визначено, що надаване громадянам у зв`язку з виселенням з службового жилого приміщення інше жиле приміщення має відповідати вимогам, передбаченим частиною другою статті 114 цього Кодексу, тобто воно повинно знаходитись в межах даного населеного пункту і відповідати встановленим санітарним і технічним вимогам.

Згідно із статтею 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтями 10, 60 ЦПК України встановлено, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цих кодексом. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Наразі позивачем належних доказів щодо наявності зазначених обставин не надано, навпаки позивач зазначає, що ОСОБА_1 продовжує військову службу у лавах ЗС України, але за межами Вінницького гарнізону.

Відповідно до статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Таким чином суд першої інстанції, повно й всебічно дослідивши обставини справи, прийшов до обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.

Колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги зводяться до викладу обставин по суті позовних вимог, вони не є істотними і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи.

На підставі викладеного, керуючись статтями 304, 307, 308, 315, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:
Апеляційну скаргу Квартирно-експлуатаційного відділу м. Вінниці відхилити, а заочне рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 14 березня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, проте протягом двадцяти днів з цього часу може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:/підпис/ Стадник І.М.
Судді: Згідно з оригіналом: Суддя апеляційного суду /підпис/ Міхасішин І.В. /підпис/ Войтко Ю.Б. Стадник І.М.