Справа № 180/1438/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 вересня 2017 р.

Марганецький міський суд Дніпропетровської області в складі : головуючої Тананайської Ю.А., при секретарі Новоселецькій К.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Марганці цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором

ВСТАНОВИВ:

ТОВ «ОТП Факторинг Україна» звернулось до суду із позовом, посилаючись на те, що 24 червня 2008 року між ОСОБА_1 та ЗАТ «ОТП Банк» укладено кредитний договір, за яким йому надано кошти в сумі 10000 доларів США зі сплатою плаваючої процентної ставки, яка складається з фіксованого відсотка у розмірі 5,49 % річних та FIDR (процентна ставка по строкових депозитах фізичних осіб у валюті, тотожній валюті кредиту, що розміщені в Банку на строк 366 днів , з виплатою процентів після закінчення строку дії депозитного договору).

З метою забезпечення виконання зобовязань ОСОБА_1 між Банком та ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 було укладено договори поруки, відповідно до яких поручителі зобовязалися нести солідарну майнову відповідальність перед Банком за виконання в повному обсязі зобовязань позичальника. Позичальник зобов'язань за кредитним договором не виконує, у зв'язку із чим станом на 6.04.2016 року утворилась заборгованість. Позивач просив стягнути солідарно з боржника і поручителів заборгованість за кредитом в сумі 4737,76 доларів США, що еквівалентно 123156 гривень 33 коп.

В судовому засіданні представники позивача позовні вимоги просили задовольнити в повному обсязі, в задоволенні заяви відповідача про застосування строку позовної давності - відмовити.

Представник відповідача ОСОБА_1 ОСОБА_5 позовні вимоги не визнала в повному обсязі, просила в задоволенні позову відмовити в звязку з пропуском строку позовної давності, оскільки згідно до умов договору кредит повинен погашатися щомісячними платежами та право на їх тримання виникало із сплином зазначеної дати. Порука припинилася в звязку з тим, що поручителі не повідомлялися про істотні зміни договору. Відповідач ОСОБА_1 сплачував кошти та зазначав, що саме сплачує тіло кредиту, як зараховувались зазначені кошти позивачем, невідомо, оскільки суд зобовязував надати розрахунок, але позивач ухиляється від цього.

Відповідачі ОСОБА_3, ОСОБА_2, ОСОБА_4 повідомлені про дату та час судового засідання належним чином, на розгляд справи не зявилися, причини неявки суду не повідомили.

Вислухавши учасників процесу, дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до наступного.

24 червня 2008 року ОСОБА_1 та Закрите акціонерне товариство «ОТП Банк» уклали кредитний договір № ML-0BU/104/2008. Також сторонами було укладено додаткові договори № 1 від 23 березня 2009 року та №2 від 25 травня 2010 року.

Згідно з умовами кредитного договору ОСОБА_1 отримав кредит у сумі 10000 доларів США зі сплатою процентів. Розмір процентів складав: з 24.06.2008 року 5,49% - фіксований відсоток та FIDR (процентна ставка по строкових депозитах фізичних осіб у валюті, тотожній валюті кредиту, що розміщені в Банку на строк 366 днів , з виплатою процентів після закінчення строку дії депозитного договору); з 24.03.2009 року по 24.08.2009 року фіксована процентна ставка 11,86%; з 25 серпня 2009 року фіксований відсоток 5,86% та FIDR; з 25 травня 2010 року - фіксована процентна ставка 13,36%; з 25 жовтня 2010 року 14,42%; з 25 квітня 2011 року фіксований відсоток 6,92% та FIDR.

Згідно з пунктом 1.5 кредитного договору повернення відповідної частини кредиту здійснюється Позичальником у розмірі та строки, встановлені Графіком погашення.

Відповідно до Графіку платежів (додаток №1 до договору) дата першого погашення 24.06.2011 року, дата остаточного погашення 24.06.2015 року, розмір щомісячного платежу 241,02 доларів США, строк погашення 49 місяців. (ар.с.16)

Для забезпечення виконання кредитного договору ЗАТ «ОТП Банк» уклало договори поруки : з ОСОБА_2 № SR-0BU/104/2008; з ОСОБА_3 № SR-0BU/104/2008/1; з ОСОБА_4 № SR-0BU/104/2008/2.

З ОСОБА_3 та ОСОБА_4 25 травня 2010 року укладено додаткові договору до договорів поруки.

З ОСОБА_2 додатковий договір не укладався.

Згідно договорами поруки ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 зобов'язувалися солідарно відповідати перед ЗАТ "ОТБ Банк" за виконання ОСОБА_1 зобов'язань за кредитним договором № ML-0BU/104/2008 у повному обсязі, як й позичальник, включаючи сплату кредиту, процентів, неустойки, інших платежів, передбачених кредитним договором.

Граничний строк виконання цього зобов'язання, установлений банком - 24 червня 2015 року.

27 квітня 2012 року між ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» укладено договір купівлі-продажу кредитного портфелю , відповідно до якого до останнього перейшло право вимоги за кредитним договором, укладеним з ОСОБА_1

Зобов'язання виникають із підстав, передбачених статтею 11 ЦК України, зокрема договорів.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1054 ЦК України).

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цьогоКодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до розрахунку заборгованості, наданого Банком ( ар.с.6) вбачається, що станом на 5 квітня 2016 року у ОСОБА_1 наявна заборгованість перед банком в розмірі 4737,76 доларів США.

Відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч.4 ст.267 ЦК України).

Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст.257 ЦК України).

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 ст.261 ЦК України).

З урахуванням особливостей конкретних правовідносин початок перебігу позовної давності пов'язаний з певними юридичними фактами та їх оцінкою управомоченою особою.

Так, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч.5ст.261 ЦК України).

Згідно з умовами кредитного договору позичальник зобов'язаний здійснювати повернення кредиту частинами (щомісячними платежами) у розмірі та в строки, визначені договором.

Оскільки умовами договору передбачені окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника щомісячно сплачувати кошти частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового платежу, а отже і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення.

Зазначена правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України від 6 листопада 2013 року №6-116цс13, від 19 березня 2014 року №6-20цс14, які згідно зі ст.360-7 ЦПК України є обов'язковими для судів.

Представник Відповідача ОСОБА_1 ОСОБА_5 подала письмову заяву про застосування позовної давності.

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості 12 серпня 2016 року, тобто з пропущенням строку позовної давності на платежі за період до 12 серпня 2013 року.

Відповідно до умов договору за період з серпня 2013 року по червень 2015 року відповідач повинен був сплатити 5302, 44 дол.США.

Згідно детального розрахунку ( ар.с.220) за період з серпня 2013 року по листопада 2015 року позивачем сплачено 2961 дол.США ( вересень 2013 р.- 1,42 дол.США, жовтень 2013 р. 366,57 дол.США, листопад 2013 р. 366,57 дол.США, грудень 2013 р. 366,57 дол.США, січень 2014 р. 366,57 дол.США, листопад 2015 р. 1494,18 дол.США.

Тому в зазначений період позивачем не сплачено 2340,56 дол.США.

У відповідності до ст. ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Як пояснює представник відповідача ОСОБА_5 ОСОБА_1 повністю погасив кредитні зобовязання, про що зазначав у квитанціях про сплату, але в звязку з переїздом квитанції втрачені. Банк самостійно зараховував кошти на сплату відсотків та пені, не зменшуючи основний борг по тілу кредиту.

Судом задоволено клопотання про витребування доказів, а саме детальний розрахунок та інформацію про рух коштів за кредитним договором.

Після неодноразових нагадувань позивачем свідомо не надано інформацію про рух коштів в цілому по договору та яким чином проводилось зарахування отриманих позивачем коштів від ОСОБА_1 та надано інформацію тільки про дати та суму погашення кредиту.

Враховуючи викладене суд вважає, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами наявність боргу ОСОБА_1 перед ним, тому в задоволені позовних вимог слід відмовити.

Стосовно позовних вимог до поручителів, то за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку.

У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (частини перша, друга статті 554 ЦК України).

Припинення поруки пов'язане, зокрема, із закінченням строку її чинності.

За змістом частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Отже, порука - це строкове зобов'язання, і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, його сплив припиняє суб'єктивне право кредитора.

Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша статті 252 ЦК України).

Разом з тим із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов'язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (статті 251, 252 ЦК України).

Таким чином, умови договору поруки про його дію до повного припинення зобов'язань боржника не свідчать про те, що цим договором установлено строк припинення поруки в розумінні статті 251, частини четвертої статті 559 ЦК України, тому в цьому випадку підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 ЦК України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Так, під виконанням сторонами зобов'язання слід розуміти здійснення ними дій з реалізації прав і обов'язків, що випливають із зобов'язання, передбаченого договором. Отже, "основне зобов'язання" - це не зміст кредитного договору, а реально існуючі правовідносини, зміст яких складають права та обов'язки сторін кредитного договору.

Як установлено судом, боржник ОСОБА_1 (а відтак і поручитель) первинно взяв на себе зобов'язання повернути суму кредиту з відповідними процентами до червня 2015 року, сплачуючи її частинами (щомісячними платежами) згідно з графіком платежів.

Отже, поряд з установленням строку дії договору сторони встановили й строки виконання боржником окремих зобов'язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов'язання, яке виникло на основі договору.

Строк виконання боржником кожного щомісячного зобов'язання згідно з частиною третьою статті 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку.

Якщо умовами договору кредиту передбачені окремі самостійні зобов'язання боржника про повернення боргу щомісяця частинами та встановлено самостійну відповідальність боржника за невиконання цього обов'язку, то у разі неналежного виконання позичальником цих зобов'язань позовна давність за вимогами кредитора до нього про повернення заборгованих коштів повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

Саме таку правову позицію було висловлено Верховним Судом України в постанові від 19 березня 2014 року у справі 6-20цс14.

Оскільки відповідно до статті 554 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором у тому самому обсязі, що й боржник, то зазначені правила (з урахуванням положень частини четвертої статті 559 ЦК України) повинні застосовуватись і до поручителя.

Таким чином, слід дійти висновку про те, що у разі неналежного виконання боржником зобов'язань за кредитним договором передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України строк пред'явлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно з умовами договору визначено періодичними платежами, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

Як убачається з графіка погашення кредиту, чергові платежі боржник повинен був здійснювати щомісячно, протягом 49 місяців з 24.06.2011 року, тому з часу несплати кожного з платежів відповідно до статті 261 ЦК України починається перебіг позовної давності для вимог до боржника та обрахування встановленого частиною четвертою статті 559 ЦК України шестимісячного строку для пред'явлення вимог до поручителя.

У разі пред'явлення банком вимог до поручителя більше ніж через шість місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов'язання в силу положень частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється в частині певних щомісячних зобов'язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку.

Аналіз ст..559 ЦК України дає підстави для висновку про те, що строк дії поруки не є строком захисту порушеного права, а є строком існування суб'єктивного права кредитора й суб'єктивного обов'язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються.

Це означає, що зі збігом цього строку (який є преклюзивним) жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, у тому числі застосування судових заходів захисту свого права (шляхом пред'явлення позову), кредитор вчиняти не може.

Як встановлено в судовому засіданні позивач жодного разу не предявляв до поручителів вимог, тому суд вважає, що поруку припиненою, відповідно до ч.4 ст.559 ЦК України та позовні вимоги до поручителів є необґрунтованими.

Керуючись ст. ст. 57, 58, 59, 60, 209,212, 214 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором - відмовити.

Рішення може бути оскарженим в апеляційному порядку до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Марганецький міський суд шляхом подачі апеляційної скарги в десятиденний строк з дня проголошення рішення.

Суддя: Ю. А. Тананайська