АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/609/17Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 30 Костенко А. І.
Доповідач в апеляційній інстанції
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2017 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоНовікова О. М.
суддівВініченка Б. Б., Бондаренка С. І.
при секретаріЛюбченко Т. М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_6 на рішення Маньківського районного суду Черкаської області від 13 січня 2017 року по справі за позовом ОСОБА_6 до Уманського міськрайонного суду Черкаської області про порушення прав позивача і компенсацію, -

в с т а н о в и л а :

У липні 2016 року ОСОБА_6 звернувся до суду із позовом до Уманського міськрайонного суду Черкаської області про порушення його прав, посилаючись на неможливість отримати копії судових рішень у встановленому порядку. В результаті цього у позивача виникло психологічне перенапруження з короткочасним розладом здоров'я, у зв'язку з чим він вимагає компенсації моральної шкоди.

У позові він просив зобов'язати Уманський міськрайонний суд Черкаської області усунути порушення його прав щодо видачі копій рішень і виплатити йому моральну шкоду у розмірі 1 130 грн.

Рішенням Маньківського районного суду Черкаської області від 13 січня 2017 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_6 просить рішення суду скасувати як незаконне, таке, що ухвалене з порушенням національного та міжнародного права, а по справі ухвалити нове рішення.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, судова колегія проходить до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин справи, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Ухвалене судом першої інстанції рішення не відповідає в повній мірі зазначеним вище вимогам.

Залишаючи позов без задоволення, суд першої інстанції виходив з того, що в даному випадку суд не може бути відповідачем у цивільній справі. Крім того, позивач не надав достатніх та допустимих доказів на підтвердження своїх вимог відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України.

Колегія суддів погоджується лише з висновками суду першої інстанції в частині стягнення моральної шкоди.

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_6 звернувся до суду із позовом до Уманського міськрайонного суду Черкаської області про порушення його прав, пов'язаних з відмовою суду надати йому копії рішень по справам з його участю у травні, червні та липні 2016 року, та стягнення у зв'язку з протиправними діями суду моральної шкоди.

Виходячи з того, що позивач просить видати копії рішень суду за минулий час, тобто рішення, які набрали чинності, необхідно прийти до висновку, що ОСОБА_6 оскаржує неправомірні дії суб'єкта владних повноважень, тобто суду. Такий висновок зроблений і в ухвалі апеляційного суду Черкаської області від 19 жовтня 2016 року по даній справі.

Також колегія суддів враховує, що даним позовом ОСОБА_6 звернувся до районного суду.

Згідно зі ст. 15 ЦПК України суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Отже необхідно прийти до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_6 в частині стягнення моральної шкоди підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства.

Що стосується вимог ОСОБА_6 в частині оскарження дій державного органу, то рішення з цього приводу викладене в окремому процесуальному документі, як це передбачено п. 18 постанови Пленуму Верховного суду України від 18 грудня 2009 року № 14 "Про судове рішення у цивільній справі"

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Як вбачається з п.5 постанови Пленуму Верховного суду України від 25 травня 2001 року № 5 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди"(наступними змінами) відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювана та вини останнього в її заподіянні.

Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить.

Колегія суддів погоджується з висновком районного суду про те, що позивачем не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження факту завдання йому моральної шкоди, яка б полягала у фізичному болю та інших стражданнях, яких він зазнав безпосередньо у зв'язку з неналежним виконанням відповідачем своїх обов'язків.

Згідно з вимогами частин 1, 4 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За таких обставин суд апеляційної інстанції погоджується з рішенням районного суду в частині відмови у задоволенні позову про стягнення моральної шкоди і підстав для його скасування чи зміни не вбачає.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 стосовно незаконної відмови у стягненні моральної шкоди - відхилити.

Рішення Маньківського районного суду Черкаської області від 13 січня 2017 року в частині відмови у стягненні моральної шкоди - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів до суду касаційної інстанції.

Головуючий :

Судді :