Категорія: 48 Доповідач: Бовчалюк З. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 березня 2017 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Бовчалюк З.А. ,

суддів - суддів Здрилюк О.І., Карпук А.К.,

секретар судового засідання Галицька І.П.,

з участю позивача ОСОБА_1,

представник позивача ОСОБА_2,

відповідача ОСОБА_3,

представник відповідача ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу та поділ майна подружжя за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_3 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 03 листопада 2016 року,

В С Т А Н О В И Л А :

Позивач ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу та поділ майна подружжя.

Покликалася на те, що перебуває у шлюбі з ОСОБА_3 з 24 липня 2005 року. Шлюб був зареєстрований 24.07.2005 року відділом реєстрації актів цивільного стану Луцького міського управління юстиції Волинської області, актовий запис № 838. Від шлюбу мають двох дітей - сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 та сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Вказувала на те, що спільне життя з відповідачем не склалося, подружні відносини між ними припинено, їх шлюб існує лише формально.

Зазначала, що за час спільного подружнього життя ними за спільні кошти набута земельна ділянка площею 0,12 га кадастровий номер НОМЕР_1, яка розташована в с. Боратин Луцького району для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд. На даній земельній ділянці в 2012 році ними за спільні кошти розпочато будівництво житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами. Повідомлення про початок будівельних робіт від 22.11.2012 року зареєстроване за номером ВЛ 8 від 28.11.2012 року. Даний житловий будинок двоповерховий і складається на першому поверсі із: коридора, котельні, гардеробної, кухні з гостьовою кімнатою, ванни і санвузла; на другому - три спальні і санвузол. Біля будинку на земельній ділянці наявні також господарські будівлі і споруди, а саме: літня кухня і гараж.

В 2013 році вони переїхали у будинок та почали там проживати сім'єю разом із дітьми. Стверджувала, що будинок є повністю завершений і придатний для проживання. Однак в експлуатацію будинок не був введений і право власності на нього до цих пір не зареєстровано.

Зазначала, що за положеннями Сімейного кодексу України вона має право на половину нажитого в шлюбі майна. Просила суд розірвати шлюб між нею та відповідачем, а також поділити майно, що є їх спільною сумісною власністю, а саме: визнати за нею право власності на 1/2 частину земельної ділянки площею 0,12 га, яка розташована в с. Боратин Луцького району для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд та визнати за нею право власності на 1/2 частину незавершеного будівництвом житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 03 липня 2016 року позов в даній справі задоволено.

Ухвалено шлюб, між ОСОБА_1 (дошлюбне прізвище - ОСОБА_1), ІНФОРМАЦІЯ_3, уродженкою с. Переславичі Іваничівського району Волинської області, та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_5, уродженцем с. Старий Любар Любарського району Житомирської області, укладений 24 липня 2005 року, зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану Луцького міського управління юстиції Волинської області, актовий запис № 838, - розірвати.

Визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частини земельної ділянки площею 0,12 га кадастровий номер НОМЕР_1, яка розташована в с. Боратин Луцького району для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд.

Визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частини незавершеного будівництвом житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1

Вирішено питання розподілу судових витрат.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог ОСОБА_1 про визнання права власності на 1/2 частини незавершеного будівництвом житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, відповідач ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу в якій, покликаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права, просить його скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, про відмову в задоволені позову.

Рішення суду в частині задоволений позовних вимог ОСОБА_1 про розірвання шлюбу та визнання права власносності на 1/2 частину земельної ділянки жодною із сторін не оскаржується, а відповідно апеляційним судом не переглядається.

Позивач та представник позивача апеляційну скаргу заперечили, просили її відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши осіб, які беруть участь у справі, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити, а рішення суду в оскаржуваній частині скасувати та ухвалити нове, виходячи з наступного.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову в частині визнання права власності на 1/2 частини незавершеного будівництва, суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до ст.ст.60,61 СК України, доведеним є той факт, що незавершене будівництво житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами будувались подружжям під час шлюбу, отже є спільною сумісною власністю подружжя та відповідно до ст.70 СК України підлягає поділу, шляхом визання за позивачем права власності на 1/2 його частину.

Однак повністю погодитись з висновками суду першої інстанції не можна, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що сторони перебували у шлюбі з 24 липня 2005 року, зареєстрованому відділом реєстрації актів цивільного стану Луцького міського управління юстиції Волинської області, актовий запис № 838 (а.с. 8). Від спільного подружнього життя сторони мають двох дітей - сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, та сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 9-10).

За час шлюбу сторонами набуто майно, а саме: земельна ділянка площею 0,12 га кадастровий номер НОМЕР_1, яка розташована в с. Боратин Луцького району для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд.

Судом визнано право власності позивача та відповідач по 1/2 частині даної земельної ділянки і таке право сторонами не заперечувалось та не оспорювалось.

На даній земельній ділянці в 2012 році розпочато будівництво житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами. Повідомлення про початок будівельних робіт від 22.11.2012 року зареєстроване за номером ВЛ 8 від 28.11.2012 року (а.с. 21-22). Будівельний паспорт на забудову земельної ділянки погоджений 11.11.2012 року (а.с. 23-40).

Даний житловий будинок двоповерховий і складається на першому поверсі із: коридору, котельні, гардеробної, кухні з гостьовою кімнатою, ванни і санвузла; на другому - три спальні і санвузол. Біля будинку на земельній ділянці наявні також господарські будівлі і споруди, а саме: літня кухня і гараж.

В 2013 році сторони переїхали у будинок та почали там проживати сім'єю разом із дітьми. Тобто будинок є повністю завершений і придатним для проживання. Однак в експлуатацію будинок не був введений і право власності на нього до цих пір не зареєстровано.

Придатність житлового будинку до проживання сторонами не заперечувалась, хоча відповідач в судовому засіданні вказував, що існує ряд будівельних робіт, які підлягають завершенню.

Висновком судової будівельно-технічної експертизи № О-92 від 29.08.2016 року визначено наступне: 1) ступінь будівельної готовності незавершеного будівництвом будинковолодіння на АДРЕСА_1 становить: житлового будинку (А-2) із сходами (а1), сходами (а2), балконом (а4), балконом (а5) - 100%; прибудови (а) - 78%; погребу (а3) - 100%; огорожі (1), огорожі (2) - 100%. 2) ринкова вартість житлового будинку (А-2) та незавершеною будівництвом (ступінь будівельної готовності 78%) прибудовою (а) загальною площею 148,7 кв.м., із сходами (а1), сходами (а2), погребом (а3), балконом (а4), балконом (а5), огорожею (1), огорожею (2) по АДРЕСА_1 становить 1 307 332,00 грн., в тому числі: житловий будинок (А-2) із сходами (а1), сходами (а2), балконом (а4), балконом (а5) - 906 319,00 грн., прибудова (а) з погребом (а3) - 290 540,00 грн., огорожа (1) - 93 467,00 грн., огорожа (2) - 17 006,00 грн.

Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, передбачено право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускається позбавлення особи її власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнано право держави на здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Стаття 321 ЦК України закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений статтею 41 Конституції України, відповідно до частини четвертої якої ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Зміст права власності, яке полягає у праві володіння, користування та розпорядження своїм майном визначено у статті 317 ЦК України.

Згідно з нормою статті 319 цього Кодексу власник володіє, користується і розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Він сам вирішує, що робити зі своїм майном, керуючись виключно власними інтересами, здійснюючи щодо цього майна будь-які дії, які не повинні суперечити закону і не порушують прав інших осіб та інтересів суспільства. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов'язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Стаття 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини першої статті 16 цього Кодексу, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. У частині другій цієї статті визначається перелік основних способів захисту цивільних прав та інтересів.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить, як від змісту суб'єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

Відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Таке ж положення містить і норма статті 368 ЦК України.

Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними (стаття 63 СК України).

За статтями 69, 70 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності. У разі поділу такого майна частки майна дружини та чоловіка є рівними.

У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом (частина друга статті 372 ЦК України).

У Цивільному Кодексі України, крім понять «нерухомість», «нерухоме майно», «об'єкт нерухомого майна» (частина перша статті 181, пункт 6 частини першої статті 346, статті 350, 351), вживаються також інші поняття, наприклад: «об'єкт незавершеного будівництва» (стаття 331), «об'єкт будівництва» (статті 876, 877, 879-881, 883), однак прямого визначення цих понять не міститься.

Виходячи з аналізу чинного законодавства та враховуючи характерні ознаки незавершеного будівництва, слід визнати, що об'єкт будівництва (об'єкт незавершеного будівництва) - це нерухома річ особливого роду: її фізичне створення розпочато, однак не завершено. Щодо такої речі можливе встановлення будь-яких суб'єктивних майнових, а також зобов'язальних прав, у випадках та в порядку, визначених актами цивільного законодавства.

Вирішуючи питання про виникнення, зміну та припинення суб'єктивних цивільних прав стосовно об'єкта незавершеного будівництва, потрібно враховувати особливості та обмеження, встановлені законодавчими актами.

Відповідно до частини другої статті 331 ЦК України, право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Отже, новостворене нерухоме майно набуває юридичного статусу житлового будинку після прийняття його до експлуатації і з моменту державної реєстрації права власності на нього. Однак до цього, не будучи житловим будинком з юридичного погляду, об'єкт незавершеного будівництва є сукупністю будівельних матеріалів, тобто речей як предметів матеріального світу, щодо яких можуть виникати цивільні права та обов'язки, тому такий об'єкт є майном, яке за передбачених законом умов може належати на праві спільної сумісної власності подружжю і з дотриманням будівельних норм і правил підлягати поділу між ними.

За позовом дружини, членів сім'ї забудовника, які спільно будували будинок, а також спадкоємців суд має право здійснити поділ об'єкта незавершеного будівництва, якщо, враховуючи ступінь його готовності, можна визначити окремі частини, що підлягають виділу, і технічно можливо довести до кінця будівництво зазначеними особами.

У разі неможливості поділу об'єкта незавершеного будівництва суд може визнати право за цими особами на будівельні матеріали і конструктивні елементи будинку.

Аналогічні висновки містяться в постановах Верховного Суду України від 18 листопада 2015 року № 6-388цс15, від 27 травня 2015 року № 6-159 цс 15, від 16 грудня 2015 року № 6-2017цс15, від 07 вересня 2016 року № 6047цс16, які є обов'язковими для всіх судів України.

Враховуючи зазначене, суд першої інстанції, правильно дійшов висновку про те, що спірний об'єкт незавершеного будівництва збудований за час шлюбу та є об'єктом спільної сумісної власності подружжя, однак вирішуючи питання про визнання права власності на 1/2 частини незавершеного будівництвом житлового будинку, суд порушив норми матеріального права, оскільки даний житловий будинок не зданий в експлуатацію та право власності на нього оформлено не було, а тому він не є житловим будинком з юридичної точки зору.

Отже вимоги ОСОБА_1, про визнання за нею права власності на 1/2 частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами в АДРЕСА_1 не можуть бути задоволені.

Враховуючи наведене, оскільки судом першої інстанції в порушення зазначених норм матеріального права ухвалено рішення про задоволення позову про визнання права власності на об'єкт незавершеного будівництва, що не прийнятий в експлуатацію, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржуване рішення суду першої інстанції в цій частині слід скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволені позовних вимог ОСОБА_1 в цій частині - відмовити.

Ухвалення рішення в даній справі, не перешкоджає ОСОБА_1 захистити своє право, шляхом подання відповідного позову про визнання об'єкта незавершеного будівництва спільною сумісною власністю подружжя, а також визнати право на 1/2 будівельних матеріалів, або право на 1/2 частини незавершеного будівництвом житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами.

Керуючись ст.ст. 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України колегія суддів,-

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 03 листопада 2016 року в частині вирішення вимог, щодо незавершеного будинковолодіння скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення.

В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання права власності на 1/2 частину незавершеного будівництвом житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами за адресою АДРЕСА_1 відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий:

Судді: