Номер провадження: 22-ц/785/1736/17
Головуючий у першій інстанції Малиновський О. М.
Доповідач Сегеда С. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.02.2017 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого Сегеди С.М.,

суддів: Гайворонського С.П.,

Кононенко Н.А.,

за участю секретаря Цихиселі Л.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 12 жовтня 2016 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання дітей,

встановила:

16.06.2016 року позивач ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом, в якому просила стягнути з відповідача ОСОБА_3 аліменти на утримання неповнолітніх дітей у розмірі по 1000 грн. на кожну дитину, до досягнення кожною із них повноліття.

В подальшому позивач змінила свої вимоги і просила стягувати аліменти на дітей у загальному розмірі 1500 грн. щомісяця, тобто по 750 грн. на утримання кожної дитини.

Свої вимоги позивач обґрунтовувала тим, що позивач ОСОБА_4 з відповідачем ОСОБА_3 перебували в зареєстрованому шлюбі, який був розірваний рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 25 вересня 2014 року. Від вказаного шлюбу сторони мають двох неповнолітніх доньок: ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Діти проживають разом з позивачем ОСОБА_4 та знаходяться на її утриманні, але у теперішній час вона тимчасово не працює.

Старша донька навчається в Одеському коледжі економіки та права, щорічно за навчання сплачуться 7500 грн., молодша донька закінчила 9 клас.

Зазначила, що відповідач за фахом музикант, однак місце роботи його не відоме, крім того він має нерегулярний, мінливий дохід.

Посилаючись на те, що відповідач ОСОБА_3 матеріальну допомогу надає періодично у незначному розмірі, що не достатньо для гідного і всебічного розвитку дітей, здоров'я, придбання одягу, продуктів харчування та інше, просила її вимоги задовольнити.

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 12 жовтня 2016 рокупозовні вимоги ОСОБА_4 були задоволені в повному обсязі.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_3 ставить питання про зміну даного судового рішення із ухваленням нового, зменшивши розмір аліментів до 918,60 грн. на двох доньок, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права.

До суду апеляційної інстанції всі особи, які беруть участь справі, не з'явились, будучи належним чином повідомленими про час і місце судового засідання, у зв'язку з чим та на підставі ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису в суді апеляційної інстанції не здійснюється.

При цьому, колегія суддів зазначає, що заява апелянта ОСОБА_3 від 27.02.2017 року про відкладення розгляду справи через його зайнятість на концерті, була відхилена, оскільки вказана в заяві причина неявки до суду визнана колегією суддів неповажною.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про необхідність відмови в задоволенні апеляційної скарги, виходячи з наступних підстав.

Ухвалюючи оскаржуване судове рішення, суд першої інстанції виходив із того, що відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Враховуючи, що відповідач не надає достатньої матеріальної допомоги на утримання доньок, має мінливий заробіток, суд дійшов висновку про необхідність стягнення з нього на користь позивача аліменти у розмірі 1500 грн. щомісячно, тобто по 750 грн. на утримання кожної дитини.

При цьому, суд першої інстанції виходив із того, що відповідач визнав вищевказані позовні вимоги в повному обсязі (а.с.19).

Із вищевказаним висновком суду колегія суддів погоджується повністю, виходячи з наступного.

Ті обставини, що сторони є батьками неповнолітніх доньок, які потребують матеріальної допомоги від них, та те, що відповідач у недостатньо приймає участь в утриманні дітей, а також те, що він погодився на утримання з нього аліментів у твердій грошовій сумі, оскільки має мінливий щомісячний дохід, встановлені обставинами справи та визнані сторонами, а тому у відповідності до ч.1 ст.61 ЦПК України вважаються встановленим і не підлягають доказуванню.

Спірним в даному випадку є саме розмір аліментів у твердій грошовій сумі, який має утримуватись з відповідача на користь позивача, на утримання їх дітей.

З цього приводу колегія суддів також погоджується з висновком суду першої інстанції про необхідність стягнення аліментів саме у розмірі 1500 грн. на двох доньок, до досягнення кожної із них повноліття.

Так, суд обгрунтовано зазначив, що у відповідності до Закону України «Про Державний бюджет України на 2016р.» для дітей віком від 6 до 18 років з 01.05.2016р. встановлений мінімальний прожитковий мінімум у розмірі 1531,00 грн.

Таким чином, кожна із доньок сторін має отримувати утримання у зазначеному розмірі щомісячно.

Враховуючи, що за змістом ст. 180 СК України кожен із батьків має утримувати дитину до досягнення нею повноліття, тобто в рівних частках, то суд дійшов правильного висновку про необхідність стягнення з відповідача аліментів на утримання дітей по 1500 грн. щомісяця, тобто на кожну дитину по 750 грн. Інші 750 грн. на утримання дитини має надавати позивач у справі.

Крім того, згідно ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

В даному випадку колегія суддів не вбачає порушень прав, свобод чи інтересів інших осіб, визнанням відповідачем позову, та при ухваленні оскаржуваного судового рішення.

Посилання апелянта ОСОБА_3 на те, що він під тиском адвоката позивача написав заяву про визнання позову, є безпідставними і не підтверджуються жодними доказами, які маються в матеріалах справи. Що стосується дати написання зави відповідача про визнання ним позову, яка датована 12.10.2014 року, то це є не що іншим, як очевидною помилкою відповідача стосовно року написання заяви.

В свою чергу, посилання відповідача на вказані обставини є також не що іншим, як його намагання будь-яким чином змінити судове рішення, яке є законним і обгрунтованим.

Також є безпідставними доводи апелянта з приводу того, що на його утриманні перебуває його матір, з якою стався нещасний випадок, результатом якого стала травма хребта, оскільки матеріали справи не мають жодних доказів того, що мати відповідача потребує сторонньої допомоги і яку їй має надавати саме відповідач. Крім того, мати відповідача ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3, є особою пенсійного віку, а тому на своє утримання має отримувати пенсію за віком, про що апелянт не зазначив, не вказавши також розміру цієї пенсії.

Одним із доводів апелянта є те, що він постійно працює і має щомісячний дохід, якого недостатньо для утримання дітей в розмірі, який зазначений в оскаржуваному судовому рішенні.

Однак, як вбачається із довідки про щорічну заробітну плату відповідача, він працює у Центрі військово-музичного мистецтва ВМС ЗС України, займає посаду Артиста вокаліста першої категорії на 0,5 ставки (а.с.31).

Таким чином, оскільки відповідач є працездатною особою, може працювати повний робочий день і зобов'язаний утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття, то його робота на 0,5 ставки не може бути підставою для зменшення аліментів до 918,60 грн., тобто до 459,30 грн. на кожну із неповнолітніх дітей сторін, оскільки зазначеного розміру аліментів недостатньо для утримання дітей, навіть в 1/2 його частці.

Крім того, як було зазначено вище, відповідач визнавав позовні вимоги щодо необхідності стягнення з нього аліментів у твердій грошовій сумі - по 750 грн. на кожну дитину, що свідчить про те, що його дохід від здійснення трудових обов'язків на посаді Артиста вокаліста першої категорії на 0,5 ставки, є не єдиним його доходом.

Колегія суддів також погоджується з висновком суду про необхідність стягнення з відповідача на користь держави судового збору в розмірі 551,20 грн., та про необхідність допустити негайне виконання рішення суду, як то передбачено ст. 88 ЦПК України та ч.2 ст.367 ЦПК України.

Згідно ч.ч. 1,2,3 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Колегія суддів зазначає, що заявник апеляційної скарги не надав суду достатніх, належних і допустимих доказів існування обставин, на які він посилається як на підставу своїх заперечень проти позовних вимог та доводів апеляційної скарги.

У відповідності до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду, доводи апеляційної скарги його не спростовують, рішення ухвалено у відповідності до вимог матеріального і процесуального права, у зв'язку з чим апеляційну скаргу слід відхилити, оскаржуване рішення суду залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.1 ч.1 ст. 307, ст.ст. 308, 313 - 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3відхилити.

Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 12 жовтня 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили безпосередньо до суду касаційної інстанції України.

Судді апеляційного суду Одеської області: С.М. Сегеда

С.П. Гайворонський

Н.А. Кононенко