Справа № 464/2490/15 Головуючий у 1 інстанції: Бойко О.М.
Провадження № 22-ц/783/1337/17 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 О. Я.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 березня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого судді Мельничук О.Я.,

суддів Крайник Н.П. і ОСОБА_2

при секретарі Куцик І.Б.,

з участю позивача ОСОБА_3-ОСОБА_4., представника відповідача ПАТ КБ "ПриватБанк" ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства /ПАТ/ ОСОБА_6 /КБ/ "ПриватБанк" на рішення Сихівського районного суду м. Львова від 01 грудня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства /ПАТ/ ОСОБА_6 /КБ/ "ПриватБанк" про визнання правочину недійсним,-

В С Т А Н О В И Л А :

Рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 01 грудня 2016 року позов ОСОБА_3 задоволено.

Визнано кредитний договір укладений 16 серпня 2006 року між ОСОБА_7 та Публічним акціонерним товариством /ПАТ/ ОСОБА_6 банк /КБ/ "ПриватБанк" недійсним.

Вищезгадане рішення в апеляційному порядку оскаржив відповідач - Публічне акціонерне товариство /ПАТ/ ОСОБА_6 /КБ/ "ПриватБанк". Вважає рішення суду незаконним, необгрунтованим та таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права. Стверджує, що судом не взято до уваги судове рішення Сихівського районного суду м. Львова від 28.11.2013 року по справі №464/9099/13 та рішення судів апеляційної та касаційної інстанції, де встановлено факт отримання кредитних коштів ОСОБА_3 за договором від 16.08.2006 року, користування кредитними коштами, а також надано правову оцінку правовідносин ОСОБА_3 з ПАТ КБ "ПриватБанк" за оспорюваним договором від 16.08.2006 року. В апеляційній скарзі апелянт просить скасувати рішення Сихівського районного суду м. Львова від 01.12.2016 року та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга Публічного акціонерного товариства /ПАТ/ ОСОБА_6 /КБ/ "ПриватБанк" до задоволення не підлягає із наступних підстав.

Згідно з вимогами ст.ст.11, 59, 60 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до вимог цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб які беруть участь у справі. При цьому, кожна із сторін зобовязана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, а обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до вимог ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення суду таким вимогам відповідає.

Як вбачається з матеріалів справи, оспорюваний кредитний договір укладено між ОСОБА_7 та Публічним акціонерним товариством /ПАТ/ ОСОБА_6 банк /КБ/ "ПриватБанк" 16.08.2006 року.

Згідно з висновку криміналістичної експертизи з дослідження почерку та підписів № 1233 від 11 серпня 2016 року проведеної під час розгляду даної справи, рукописні записи в графах, розташованих на зворотній стороні документу після слова "Заява" та на лицевій стороні в графі "Дата" на заяві про видачу кредитної картки ПАТ "ПриватБанк" від 16.08.2006 року, виконані не ОСОБА_3, а іншою особою. Підпис від імені ОСОБА_3, розташований в графі "підпис" на лицевій стороні Заяви про видачу кредитної картки ПАТ "ПриватБанк" від 16.08.2006 року виконаний не ОСОБА_3, а іншою особою.

Згідно копії витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань 12.12.2013 року до такого внесено відомості заяви позивача про підроблення від її імені кредитного договору із ЗГРПУ "Приватбанк" від 16.08.2006 року та розпочато досудове розслідування.

Також, 24 жовтня 2016 року на адресу суду першої інстанції від ПАТ "ПриватБанк" надійшла заява-спростування на позовну заяву та висновки експертизи, в якій відповідач просив застосувати позовну давність до позовних вимог ОСОБА_3.

Ухвалюючи оскаржуване рішення про задоволення позову, яким визнано кредитний договір укладений 16 серпня 2006 року між ОСОБА_7 та Публічним акціонерним товариством /ПАТ/ ОСОБА_6 банк /КБ/ "ПриватБанк" недійсним, виходив з тих обставин, що позивач не підписувала кредитний договір від 16 серпня 2006 року. Окрім цього, судом на заяву відповідача про застосування строку позовної давності зазначено, в підтвердження того, що позивачем не пропущено строк позовної давності зазначено, що про оспорюваний кредитний договір остання дізналася лише 05.10.2013 року, після звернення ПАТ КБ "Приватбанк" до ОСОБА_7 із позовом про стягнення заборгованості 13.09.2013 року, так як копію позовної заяви із копією оспорюваного договору позивач отримала 05.10.2013 року і будь-яких інших даних про те, що позивач раніше дізналась про наявність такого договору відсутні.

З такими висновками колегія суддів погоджується з наступних обставин.

Статтею 1054 Цивільного кодексу України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст.638 Цивільного кодексу України Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Iстотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Статтею 204 Цивільного кодексу України передбачено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до ч.1 ст.215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до ч.3 ст. 203 Цивільного кодексу України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Оскільки висновком криміналістичної експертизи з дослідження почерку та підписів № 1233 від 11 серпня 2016 року беззаперечно встановлено, що ОСОБА_3 не підписувала кредитний договір укладений 16 серпня 2006 року від її імені та Публічним акціонерним товариством ПАТ КБ "ПриватБанк", суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про необхідність визнання такого договору недійсним, так само як і прийшов до обгрунтованого висновку, що ОСОБА_3 звертаючись до суду із даним позовом не пропустила трирічний строк позовної давності.

Також судом вірно звернуто увагу, що при ухваленні рішення Сихівським районним судом м.Львова, яким стягнуто з позивача заборгованість за кредитним договором від 16 серпня 2006 року, предметом розгляду справи не було оскарження кредитного договору від 16 серпня 2006 року і не вирішувалося питання про його недійсність, в зв"язку з чим не можуть братися до уваги встановлені обставини під час розгляду згаданої справи, а саме, що ОСОБА_3 отримала кредитні кошти за договором від 16.08.2006 року, користувалася кредитними коштами.

Слід зазначити, що відповідач не погоджуючись з висновком криміналістичної експертизи з дослідження почерку та підписів № 1233 від 11 серпня 2016 року, не просив про призначення повторної експертизи і така судом не призначалася.

При розгляді цивільної справи за позовом ПАТ КБ "ПриватБанк" до ОСОБА_7 про стягнення заборгованості, ОСОБА_7 вже тоді в своїх заявах зазначала, що працівниками банку щодо неї вчинено шахрайські дії шляхом укладення від її імені кредитного договору від 16.08.2006 року.

Розглядаючи спір, колегія суддів вважає, що районний суд повно та всебічно дослідив та оцінив обставини у справі, подані сторонами докази та правильно визначив характер спірних правовідносин.

Рішення суду першої інстанції відповідає вимогам закону і зібраним по справі доказам.

Доводи апеляційної скарги Публічного акціонерного товариства /ПАТ/ ОСОБА_6 /КБ/ "ПриватБанк" правильності висновків суду першої інстанції жодним чином не спростовують, а тому у задоволенні такої скарги апелянту слід відмовити, а рішення Сихівського районного суду м. Львова від 01 грудня 2016 року слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.1 ч.1 ст.307, ч.1 ст.308, ст.313, п.1 ч.1 ст.314, ст. ст. 315, 317, 319, 325 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства /ПАТ/ ОСОБА_6 /КБ/ "ПриватБанк" відхилити.

Рішення Сихівського районного суду м. Львова від 01 грудня 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили.

Головуючий: О.Я. Мельничук

Судді: Н.П. Крайник

ОСОБА_2