АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/761/17 Справа № 2-2262/11 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Петешенкова М.Ю.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 лютого 2017 року м. Дніпро

Апеляційний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого - Петешенкової М.Ю.

суддів - Деркач Н.М., Макарова М.О.

при секретарі - Назаренко А.С.

розглянула у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на заочне рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 01 березня 2012 року по цивільній справі за позовом публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет застави, -

В С Т А Н О В И В:

У червні 2009 року ЗАТ КБ «Приватбанк» (правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк») звернувся до суду з вищевказаним позовом посилаючись на те, що 28 січня 2008 року між ЗАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_2 укладений кредитно заставний договір № DN81AR55720284, за умовами якого остання отримала кредит у розмірі 89 063,40 грн. зі сплатою 9,60 процентів річних з терміном повернення до 27 січня 2015 року. Кредит надавався на придбання відповідачем автомобіля марки «DAEWOO», модель Nexia, 2007 року випуску, тип ТЗ: легковий седан, № кузова: XWB3L31UD8A264226, державний номер AX1189BH.

З метою забезпечення виконання умов кредитно заставного договору, ОСОБА_2 передала в заставу банку автомобіль марки «DAEWOO», модель Nexia, 2007 року випуску, тип ТЗ: легковий седан, № кузова: XWB3L31UD8A264226, державний номер AX1189BH.

У звязку із невиконанням ОСОБА_2 належним чином взяті на себе зобовязання утворилась заборгованість, яка станом на 05 травня 2009 року складає 97 167,79 грн.

З урахуванням викладеного, просить суд передати в заклад ПАТ КБ «ПриватБанк» шляхом вилучення у ОСОБА_2 належне їй на праві власності заставлене майно автомобіль марки «DAEWOO», модель Nexia, 2007 року випуску, тип ТЗ: легковий седан, № кузова: XWB3L31UD8A264226, державний номер AX1189BH.

В рахунок погашення заборгованості за кредитнозаставним договором № DN81AR55720284 від 28 січня 2008 року в розмірі 97 167,79 грн. станом на 05 травня 2009 року звернути стягнення на предмет застави, вищевказаний автомобіль, що належить на праві власності ОСОБА_2, шляхом надання ПАТ КБ «ПриватБанк» права укладати від імені ОСОБА_2 договір купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою покупцем, знявши автомобіль з обліку в органах ДАІ України, а також надання ПАТ КБ «ПриватБанк» всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу.

Заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 01 березня 2012 року позовні вимоги задоволені (а.с.70-71).

Передано в заклад ПАТ КБ «ПриватБанк» шляхом вилучення у ОСОБА_2 належне їй на праві власності заставлене майно автомобіль марки «DAEWOO», модель Nexia, 2007 року випуску, тип ТЗ: легковий седан, № кузова: XWB3L31UD8A264226, державний номер AX1189BH.

В рахунок погашення заборгованості за кредитно заставним договором № DN81AR55720284 від 28 січня 2008 року станом на 05 травня 2009 року в розмірі 97 167,79 грн. звернуто стягнення на предмет застави, а саме: автомобіль марки «DAEWOO», модель Nexia, 2007 року випуску, тип ТЗ: легковий седан, № кузова: XWB3L31UD8A264226, державний номер AX1189BH, що належить на праві власності ОСОБА_2, шляхом надання ПАТ КБ «ПриватБанк» права укладати від імені ОСОБА_2 договір купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою покупцем, знявши автомобіль з обліку в органах ДАІ України, а також надання ПАТ КБ «ПриватБанк» всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову (а.с.108-110).

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід відхилити, а заочне рішення суду залишити без змін з наступних підстав.

Судом встановлено, що 28 січня 2008 року між ЗАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_2 укладений кредитно заставний договір № DN81AR55720284, за умовами якого остання отримала кредит у розмірі 89 063,40 грн. зі сплатою 9,60 процентів річних з терміном повернення до 27 січня 2015 року.

З метою забезпечення виконання умов кредитно заставного договору, ОСОБА_2 передала в заставу банку автомобіль марки «DAEWOO», модель Nexia, 2007 року випуску, тип ТЗ: легковий седан, № кузова: XWB3L31UD8A264226, державний номер AX1189BH.

У звязку із невиконанням ОСОБА_2 належним чином взяті на себе зобовязання утворилась заборгованість, яка станом на 05 травня 2009 року становить 97 167,79 грн., яка складається із заборгованості за: кредитом у розмірі 84 532,91 грн.; за процентами за користування кредитом у розмірі 5 350,62 грн.; заборгованості по комісії у розмірі 1 781,28 грн., пені за несвоєчасне виконання зобовязань у розмірі 637,85 грн., та штрафів в сумі 250 грн., 4615,13 грн.

З урахуванням викладеного, суд першої інстанції дійшов правильного висновку та обґрунтовано виходив з доведеності позову відповідно до вимог ст.ст. 10, 60 ЦПК України та передбачених ст.ст. 509, 525, 526, 530, 554, 1050, 1054 ЦК України підстав для передачі відповідно до вимог ст. 20 ЗУ «Про заставу» в заклад позивача належного ОСОБА_2 автомобіля.

Колегія суддів погоджується з такими висновками та вважає їх такими, що відповідають встановленим обставинам у справі та вимогам чинного законодавства.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі ст. 589 ЦК України у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави.

За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв'язку із пред'явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором.

Згідно зі ст. 22 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» відповідно до забезпечувального обтяження обтяжувач має право в разі порушення боржником забезпеченого обтяженням зобов'язання або договору, на підставі якого виникло забезпечувальне обтяження, одержати задоволення своєї вимоги за рахунок предмета обтяження в черговості згідно із встановленим пріоритетом.

Статтею 24 вказаного Закону передбачено, що звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження здійснюється на підставі рішення суду в порядку, встановленому законом, або в позасудовому порядку згідно із цим Законом.

Положеннями ст.ст. 26, 30 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» передбачено, що обтяжувач має право на власний розсуд обрати один із таких позасудових способів звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, в тому числі продаж обтяжувачем предмета забезпечувального обтяження шляхом укладення договору купівлі-продажу з іншою особою покупцем або на публічних торгах.

Розділом 12 кредитно-заставного договору №DN81AR55720284 від 28 січня 2008 року передбачено, що після настання події дефолту (порушення позичальником умов договору) ПАТ КБ «ПриватБанк» не зобовязаний звертатися за захистом своїх прав до судових органів. За рішенням банку, і якщо це не заборонено законодавством України, предмет застави може бути реалізований або використаний і в іншій спосіб для задоволення забезпечених вимог без застосування судових процедур (при цьому це не повинно тлумачитися як заборона застосування ПАТ КБ «ПриватБанк» Банком судових процедур, якщо він вважатиме за потрібне вдатися до них).

Відповідно до ч. 2 ст. 25 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження в рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті обтяжувачу з вартості предмета забезпечувального обтяження; опис рухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги обтяжувача; заходи щодо забезпечення збереження предмета забезпечувального обтяження або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета забезпечувального обтяження шляхом проведення публічних торгів або із застосуванням однієї з процедур, передбачених статтею 26 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших обтяжувачів, на користь яких встановлено зареєстроване обтяження, які підлягають задоволенню з вартості предмета забезпечувального обтяження; початкова ціна предмета забезпечувального обтяження для його подальшої реалізації на публічних торгах у порядку виконавчого провадження.

Якщо інше не передбачено рішенням суду, реалізація предмета забезпечувального обтяження проводиться шляхом його продажу на публічних торгах у порядку, встановленому законом.

Таким чином, суд першої інстанції вірно визначився з характером спірних правовідносин та нормами законодавства, які підлягають застосуванню, звернув увагу на вищевказані умови укладеного між сторонами кредитно-заставного договору.

Доводи апеляційної скарги про зміну умов кредитно-заставного договору з підстав передачі предмета застави у володіння заставодержателя не приймаються до уваги, оскільки спростовуються умовами розділів 12,13 кредитно-заставного договору №DN81AR55720284 від 28 січня 2008 року.

Умовами п.14.12 кредитно-заставного договору спростовуються доводи апеляційної скарги про недотримання правил підсудності розгляду справи, у розумінні яких сторони домовились, що усі спори, розбіжності або вимоги, які виникають із даного договору або у зв»язку з ним, у тому числі такі, що стосуються його виконання, підлягають вирішенню у Жовтневому районному суді м. Дніпропетровська.

Відповідно до ч. 7 ст. 110 ЦПК України, в редакції чинній на час постановлення судами ухвал, позови, що виникають з діяльності філії або представництва юридичної особи, можуть пред'являтися також за їх місцезнаходженням.

Встановлено, що спір виник із кредитно-заставного договору, укладеного між ОСОБА_2 та ЗАТ КБ «Приватбанк», яке знаходиться за адресою: м. Дніпро, вул. Н. Перемоги, 50.

Таким чином, враховуючи, що сторони за взаємною згодою визначили суд, який буде вирішувати спір, вони не можуть в односторонньому порядку змінити підсудність цивільної справи. Правила загальної підсудності на таку справу не поширювалися.

Доводи апеляційної скарги про недотримання форми кредитно-заставного договору та його нотаріального посвідчення, що тягне за собою недійсність договору, підлягають відхиленню, оскільки кредитно-заставний договір укладений між сторонами, є чинним та не оспорений у встановленому законом порядку.

Не підлягають задоволенню доводи апеляційної скарги про необхідність закриття провадження у справі, оскільки наявне рішення суду, яке набрало законної сили та яким вирішено спір між тими ж сторонами, з тих самих підстав та про той самий предмет.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 205 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі у зв'язку з відмовою позивача від позову або укладенням мирової угоди сторін, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

При цьому, закриття провадження у справі в цьому випадку можливе лише за умови, що рішення, яке набрало законної сили, є тотожним до позову, який розглядається, тобто збігаються сторони, предмет і підстави позовів. Нетотожність хоча б одного елемента не перешкоджає заінтересованим особам звернутися до суду з позовом і не дає суду підстав закривати провадження.

Однак, як вбачається з матеріалів цивільних справ № 2-412/1108/2012 року та № 2-0417/2-3456/2011 року, сторін, які беруть участь у справі, підстави, якими обґрунтовувалися позовні вимоги та самі вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» заявляло різні, що свідчить про їх нетотожність.

Крім того, як свідчать матеріали цивільної справи № 0417/2-3456/2011 оглянуті під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції, 06 жовтня 2011 року ПАТ КБ «ПриватБанк» подало до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська позовну заяву до ПАТ «Акцент-Банк» та ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет застави, тоді як в провадженні Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська починаючи з 23 червня 2009 року перебувала цивільна справа за позовом ЗАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про звернення стягнення, по якій ухвалено рішення суду 01 березня 2012 року, що виключає можливість закриття провадження у даній справі.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Порушень матеріального чи процесуального закону, які могли б призвести до скасування рішення суду, судом апеляційної інстанції не встановлено.

Керуючись ст.ст. 209, 303, 307, 308 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Заочне рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 01 березня 2012 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з цього часу.

Судді: М.Ю. Петешенкова

ОСОБА_3

ОСОБА_4