Справа №490/9001/16-ц 12.05.2017 12.05.2017 12.05.2017
Провадження №22-ц/784/1045/17
Справа № 490/9001/16-ц Головуючий у 1-й інстанції Гуденко О.А.
Провадження № 22ц-784/1045/17 Доповідач апеляційного суду Кушнірова Т.Б.
Ухвала

Іменем України

12 травня 2017 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області у складі:

головуючого Кушнірової Т.Б.,

суддів: Базовкіної Т.М., Прокопчук Л.М.,

із секретарем Горенко Ю.В.,

за участю:

- позивачки ОСОБА_2,

- представника позивачки ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 21 лютого 2017 року за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про позбавлення батьківських прав,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2016 року ОСОБА_2 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_4 про позбавлення батьківських прав.

Позивачка зазначала, що з 2003 року перебувала в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_4, який розірвано в 2012 році. Від шлюбу вони мають сина ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1. Після розірвання шлюбу син постійно проживає з нею, відповідач ухиляється від спілкування з дитиною та не бере участі у її вихованні, не цікавиться успіхами у навчанні, станом його здоров'я, перешкоджає виїзду за кордон на відпочинок, отже перешкоджає нормальному розвитку дитини. Посилаючись на наведені обставини, позивачка просила позбавити відповідача батьківських прав щодо малолітнього сина ОСОБА_5.

Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 21 лютого 2017 року в позові ОСОБА_2 відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про задоволення позову, посилаючись на невірну оцінку судом доказів у справі, порушення норм матеріального та процесуального права.

Перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що вона не підлягає задоволенню із наступних підстав.

Відповідно до п.2 ч.1 ст. 164 СК України мати та батько можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.

У абзаці 2 п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», роз'яснено, що, зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав.

Таким чином, позбавлення батьків батьківських прав є крайнім заходом впливу з боку держави на осіб, які свідомо нехтують своїми батьківськими обов'язками, за умови винної поведінки таких осіб, який застосовується судом після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач є батьком ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1, який постійно проживає з матір'ю.

ОСОБА_4 на теперішній час проживає окремо від дитини у Республіці Білорусь.

Наполягаючи на задоволенні позову, ОСОБА_2 посилалася на ст. 164 СК України та зазначала, що відповідач ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.

На підтвердження ухилення від виконання батьківських обов'язків відповідачем, позивачка надала довідку дошкільного навчального закладу № 59 від 10 березня 2009 року та довідку Миколаївської загальноосвітньої школи № 35 від 05 вересня 2016 року, в яких зазначено, що відповідач до навчальних закладів жодного разу не з'являвся, навчанням та вихованням сина не цікавиться .

Однак із інформації, яку містять вказані документи не можна зробити висновок, щодо винної поведінки відповідача.

Інших будь - яких доказів стосовно свідомого ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню сина, позивачкою не надано.

Заперечуючи проти позову ОСОБА_5 зазначав, що від виконання своїх батьківських обов'язків він не ухиляється, матеріально допомагає дитині, сплачуючи аліменти і ця обставина була визнана позивачкою у суді першої інстанції. Також відповідач зауважив, що бажає піклуватись про сина, однак в повній мірі участі у його вихованні та спілкуванні з ним не приймає із-за віддаленості його місця проживання. До того ж у спілкуванні з сином перешкоджає і сама позивачка з якою виникали суперечки з цього питання, що негативно впливає на дитину.

Відповідно до висновку органу опіки та піклування Миколаївської міської ради №2812/02020127/22/1416 від 28 грудня 2016 року з урахуванням рекомендацій комісії з питань захисту прав дитини позбавлення батьківських прав ОСОБА_4 відносно сина ОСОБА_5 є недоцільним.

Вказаний висновок зроблено на підставі даних соціально-психолічних висновків Миколаївського міського центру соціальних служб для сім'ї та молоді, які свідчать про те, що дитина не має емоційного зв'язку з батьком, його відносини з ним є емоційно дискомфортними, конфліктними.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції дійшов висновку, що поведінка відповідача свідчить про фактичне його ухилення від виконання батьківських обов'язків по вихованню сина, з огляду на те, що позивачка не перешкоджала йому у спілкуванні з дитиною.

Проте проаналізувавши наведені обставини, з урахуванням наданих сторонами доказів суд вірно вважав, що відповідач хоча і неналежно виконує свої обов'язки по вихованню сина, чому є і об'єктивні причини - проживання останнього за межами України, однак має намір спілкуватись з дитиною, брати участь у її вихованні надає матеріальну допомогу на її утримання. Тому дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для позбавлення ОСОБА_4 батьківських прав стосовно неповнолітнього сина ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2.

При цьому суд також врахував, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків і лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Такий висновок суду відповідає положенням п.2 ч.1 ст. 164 СК України та роз'ясненням, викладеним в п. п. 15, 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав».

Доводи апеляційної скарги про те, що відповідач життям сина не цікавиться, не спілкується з дитиною не є підставами, з якими закон пов'язує можливість позбавлення батьківських прав, оскільки така поведінка відповідача не свідчить про свідоме, умисне його ухилення від виконання батьківських обов'язків, з урахуванням проживання останнього за межами України, через що він не має можливості приділяти належну увагу дитині.

Інші обставини, на які посилається заявник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального та процесуального права.

За наведених обставин, колегія не вбачає підстав для скасування оскаржуваного судового рішення.

Керуючись статтями 303, 308, 315 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 відхилити, а рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 21 лютого 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий

Судді :