Справа № 495/2471/17
З а о ч н е р і ш е н н я
15 травня 2017 року м. Білгород-Дністровський
Білгород - Дністровський міськрайонний суд Одеської області у складі:
головуючого - одноособово судді Боярського О.О.,
при секретарі Акопян М.А.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Білгород Дністровському цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання дійсним договору позики та стягнення боргу,
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 та просить суд: стягнути з відповідача на його користь борг в сумі 1 200 000 грн. та судові витрати.
Свої позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтовує тим, що 20.01.2010 року між ним та ОСОБА_2 був укладений договір позики за яким позивач позичив відповідачу грошові кошти в розмірі 1 400 000 грн. з терміном повернення до 20.01.2015 року. Проте, ОСОБА_2 вчасно борг не повернув та по сьогоднішній день не виконав своє грошове зобовязання перед ОСОБА_1 Сума неповернутого боргу складає 1 200 000 грн.
Позивач в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, в матеріалах справи міститься його заява, відповідно до якої просить справу розглянути без його участі, позовні вимоги підтримує.
Відповідач у судове засідання не зявився, про час та місце слухання справи повідомлявся належним чином, причина неявки суду не відома.
Відповідно до положень ст. 224 ЦПК України, оскільки позивач не заперечував проти заочного розгляду справи, суд вважає можливим ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.
У відповідності до ч.2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши матеріали справи та всі надані докази, встановивши характер правовідносин, що склалися між сторонами, суд прийшов до наступних висновків.
Судом встановлено, що 20.01.2010 року між позивачем та ОСОБА_2 був укладений договір позики, відповідно до якого останній позичив у позивача грошові кошти в розмірі 1 400 000 та зобовязався їх повернути до 20.01.2015 року. Договір укладався в письмовій формі, шляхом складання розписки та з дотриманням вимог ст.203 ЦК України щодо чинності правочину.
З огляду на викладене, суд вважає доведеним факт укладання між сторонами договору позики, на який вказує позивач та який міститься в матеріалах справи.
Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.
Відповідно до ч.1 ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Згідно із ч. 2 ст. 1047 Цивільного кодексу України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (в даному випадку укладена між сторонами розписка від 20 січня 2010 року).
У відповідності до ч. 1 ст.1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.
Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.
Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання.
Беручи до уваги вищевикладене, проаналізувавши всі обставини справи та враховуючи законодавчо закріплені імперативні норми щодо виконання сторонами позикового зобовязання, суд вважає повністю обґрунтованою та правомірною вимогу позивача щодо стягнення з ОСОБА_2 суми заборгованості в розмірі 1 200 000 грн.
В задоволенні вимоги ОСОБА_1 про стягнення з відповідача на його користь судові витрати, суд вважає за необхідне відмовити, оскільки у відповідності до ЗУ "Про судовий збір" позивач є особою, яка звільняється від сплати судового збору та у відповідності до норм ст. 88 ЦПК України судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь Держави. Відповідно до наявного в матеріалах справи посвідчення відповідач також є особою, звільненою від сплати судового збору.
Керуючись ст.ст. 23, 203, 506, 509, 1046, 1049, 1167 ЦК України, ст.ст. 3, 4, 10, 11, 60, 88, 209, 224-226 ЦПК України, суд
В И Р І Ш И В:
Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання дійсним договору позики та стягнення боргу задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, суму боргу за договором позики від 20.01.2010 року в розмірі 1 200 000 грн.
У задоволенні інших позовних вимог - відмовити.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Одеської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя